Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням. Позов мотивовано тим, що ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 29.10.2021 року у справі №143/715/21 до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі його під нагляд матері [PERSON] , [INFO] , строком на 1 рік. Судом встановлено, що [INFO] близько 20 год. 30 хв. [PERSON] , будучи особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, перебуваючи на території двору багатоквартирного будинку, що розташований по [ADDRESS] , спільно із малолітнім [PERSON] стріляли стрілами за допомогою дерев`яного лука, належного [PERSON] . Під час стрільби із вказаного лука [PERSON] з необережності влучив стрілою малолітньому [PERSON] у праве око, внаслідок чого останнього було госпіталізовано до КП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради». Згідно із висновком судово медичної експертизи №64 від 24.06.2021 року у [PERSON] мало місце проникаюче рогівкове поранення правого ока з випадінням оболонок та скловидного тіла важкого ступеню, яке в подальшому лікуванні обґрунтовано призвело до операції видалення правого ока (енуклеації). Вказана травма ока виникла від травматичної дії гострого предмету (в т.ч. стріли, що була випущена з лука тощо) 13.05.2021 року. Травма правого ока у [PERSON] загрозливою для життя в момент заподіяння не була, але призвела до розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш, ніж на одну третину, і за цим критерієм відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Судом було встановлено, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження), мало місце і вчинено воно неповнолітнім [PERSON] , який не досяг віку кримінальної відповідальності. Позивачка стверджує, що суспільно небезпечними діями [PERSON] завдано моральної шкоди її сину [PERSON] , яка полягає у сильних душевних хвилюваннях, дискомфорті, оскільки він тепер є інвалідом на все життя та погано себе почуває у зв`язку із отриманою травмою, а також у зміні його звичайного способу та ритму життя, необхідністю проведення постійного лікування. Також звертає увагу суду на те, що у сина спостерігаються постійні головні болі, що значною мірою впливає на його емоційний та психологічний стан. Також позивачка наголошує на тому, що син відчув себе особою з обмеженими можливостями, який не може забезпечити собі нормальне існування, у спілкуванні із дітьми у нього існують комплекси через отриману травму, що призводить до того, що він не хоче ні з ким спілкуватися, плаче, замикається в собі та постійно перебуває вдома. Посилаючись на наведені обставини, просила стягнути із [PERSON] на її користь у відшкодування завданої малолітньому [PERSON] моральної шкоди 700 000 грн. 00 коп. (Т.1, а.с.1-4). Ухвалою судді від 29.08.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху (Т.1, а.с.34, 35). Ухвалою судді від 06.10.2022 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження (Т.1, а. с. 43, 44). Ухвалою суду від 20.12.2022 року призначено судову психологічну експертизу, виконання якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз, витрати по проведенню експертизи покладено на позивачку та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта (Т.1, а.с.75-77). 10.02.2023 року на адресу суду від експерта Вінницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз А.Мороз надійшло клопотання про забезпечення виконання експертизи, в якому вона просила надати додаткові матеріали, необхідні для проведення судової психологічної експертизи (Т.1, а.с.87-90). Ухвалою суду від 14.02.2025 року поновлено провадження у справі (Т.1, а.с.92). Ухвалою суду від 10.03.2023 року задоволено клопотання експерта та визначено перелік документів, які слід додатково досліджувати при проведенні судової психологічної експертизи, уточнено питання, які поставлені на вирішення експерта, та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта (Т.1, а.с.112-114). 25.04.2023 року на адресу суду від в.о. завідувача Вінницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз А.Лозінської надійшов лист про те, що станом на 17.04.2023 року кошти за виконання судової психологічної експертизи на рахунок відділення не надходили, а тому ухвала суду залишається без виконання (Т.1, а.с.121). Ухвалою суду від 26.04.2023 року поновлено провадження у справі (Т.1, а.с.125). Ухвалою суду від 31.05.2023 року скасовано ухвалу суду від 20.12.2022 року про призначення судової психологічної експертизи та ухвалу суду від 10.03.2023 року про задоволення клопотання експерта та уточнення переліку питань, поставлених на вирішення експерта, повторно призначено судову психологічну експертизу, виконання якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз, витрати по проведенню експертизи покладено на позивачку та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта (Т.1, а.с.148-152). 07.11.2023 року від експерта Вінницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз А.Мороз надійшло клопотання про забезпечення виконання експертизи, в якому вона просила надати додаткові вихідні дані для проведення експертизи (Т.1, а.с.171-173). Ухвалою суду від 08.11.2023 року поновлено провадження у справі (Т.1, а.с.175). Ухвалою суду від 17.11.2023 року зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта (Т.1, а.с.192, 193). Ухвалою суду від 21.03.2024 року поновлено провадження у справі (Т.1, а.с.212). Ухвалою суду від 08.04.2024 року задоволено клопотання експерта Вінницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз А.Мороз та долучено до матеріалів справи надані позивачкою додаткові документи, необхідні для проведення експертизи та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта (Т.1, а.с.228, 229). 15.10.2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта від 09.10.2024 року №3929/23-21 за результатами проведення судової психологічної експертизи (Т.2, а.с.10-22). Ухвалою суду від 23.10.2024 року поновлено провадження у справі (Т.2, а.с.25). Ухвалою суду від 28.11.2024 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Покоєвича Артема Олексійовича про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням, задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на всіх рахунках в банківських установах, рухоме та нерухоме майно, що належать відповідачці [PERSON] , [INFO] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] , в межах ціни позову, що становить 700000 (сімсот тисяч) грн. 00 коп. (Т.2, а.с.41-45). Постановою Вінницького апеляційного суду від 21.01.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 28.11.2024 року в частині накладення арешту на грошові кошти [PERSON] , що знаходяться на всіх рахунках в банківських установах, змінено, знято арешт із грошових коштів, що знаходяться на її банківських рахунках для отримання заробітної плати та виплати субсидії. В решті ухвалу суду залишено без змін (Т.3, а.с.199-202). 20.03.2025 року на адресу суду від представника позивачки адвоката Покоєвича Артема Олексійовича надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог від 17.03.2025 року, в якій він просить стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування завданої суспільно небезпечним діянням малолітньому [PERSON] , [INFO] , моральної шкоди грошові кошти в сумі 1 547 800 грн. 00 коп. (Т.3, а.с.216-218). Ухвалою суду від 25.03.2025 року клопотання представника позивачки адвоката Покоєвича Артема Олексійовича задоволено. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (Т.4, а.с.2). Ухвалою суду від 22.04.2025 року заяву представника позивачки адвоката Покоєвича Артема Олексійовича про збільшення розміру позовних вимог від 17.03.2025 року залишено без руху (Т.4, а.с.19, 20). 23.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Альцивановича Олександра Сергійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Заперечуючи проти позову, представник відповідача покликається на те, що надані докази не доводять заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди. [PERSON] безпосередньо не заподіював травму малолітньому [PERSON] , він отримує невеликий розмір заробітної плати, а також доглядає свою матір, яка досягла пенсійного віку, а тому на підставі ч.4 ст.1193 ЦК України суд має зменшити розмір відшкодування моральної шкоди. Також представник відповідача вважає, що батьки неповнолітньої особи, яка заподіяла шкоду потерпілому, на підставі положень ст.1190 ЦК України несуть дольову, а не солідарну відповідальність. Окремо звертає увагу суду на те, що висновок експерта є лише науково практичною рекомендацією для визначення характеру і ступеня моральних страждань, а сума компенсації має ґрунтуватися на оцінці всіх доказів у їх сукупності та виходячи з принципів розумності та справедливості (Т.4, а.с.29-36). 08.05.2025 року на адресу суду від представника [PERSON] адвоката Борусевича Сергія Йосиповича надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в яких він, спираючись на норму ч.4 ст.1193 ЦК України, просить зменшити розмір заявленої до стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що [PERSON] , працюючи на посаді бухгалтера КЗ «Погребищенський ліцей №1», отримує середньомісячний дохід в розмірі 11000 грн., яких не вистачає для свого повноцінного забезпечення та утримання дитини з урахуванням аліментів від [PERSON] . Також представник відповідача вважає, що відповідачі, як батьки неповнолітньої особи, яка заподіяла шкоду потерпілому, несуть дольову, а не солідарну відповідальність, оскільки їхня спільна бездіяльність не призвела до завдання шкоди. Крім того, наголошує на тому, що грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для її відшкодування (Т.4, а.с.56-58). Ухвалою суду від 09.05.2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивачки адвоката Покоєвича Артема Олексійовича про збільшення розміру позовних вимог від 17.03.2025 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.4, а.с.69-72). В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представники відповідачів позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Заслухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, суд встановив наступне. Згідно із рішенням лікарсько консультативної комісії при КНП «ВОДКЛ ВОР» №33 від 01.07.2021 року [PERSON] встановлено діагноз: анофтальм правого ока, як наслідок проникаючого рогівково склерального поранення правого ока з випадінням оболонок та скловидного тіла. Термін переогляду на МСЕК за один місяць до закінчення терміну соціальної допомоги. Виконання індивідуальної програми реабілітації додається (Т.1, а.с.19). Згідно із індивідуальною програмою реабілітації від 01.07.2021 року [PERSON] потребує стаціонарного лікування за потреби, профілактики травми ока, систематичних медичних спостережень, психолого - педагогічного патронажу, під час навчального процесу сидіти за першими партами в середньому ряду, йому протипоказані заняття, що потребують бінокулярного зору, він звільнений від уроків трудового навчання, де є можливість пошкодження єдиного здорового ока (Т.1, а.с.22-24). Згідно із довідкою Центру зору «Оптиман» [PERSON] 01.06.2021 року проведено енуклеацію правого очного яблука. Рекомендовано гігієну протеза, огляд через чотири місяці для виготовлення індивідуального протеза, наступні огляди кожні вісім місяців для виготовлення нового індивідуального протеза до 12 років, потім кожен рік до припинення росту дитини і в подальшому заміна протеза кожні три роки (Т.1, а.с.26). Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 29.10.2021 року у справі №143/715/21 до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі його під нагляд матері [PERSON] , [INFO] , строком на 1 рік. Судом встановлено, що [INFO] близько 20 год. 30 хв. [PERSON] , будучи особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, перебуваючи на території двору багатоквартирного будинку, що розташований по [ADDRESS] , спільно із малолітнім [PERSON] стріляли стрілами за допомогою дерев`яного лука, належного [PERSON] . Під час стрільби із вказаного лука [PERSON] з необережності влучив стрілою малолітньому [PERSON] у праве око, внаслідок чого останнього було госпіталізовано до КП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради». Згідно із висновком судово медичної експертизи №64 від 24.06.2021 року у [PERSON] мало місце проникаюче рогівкове поранення правого ока з випадінням оболонок та скловидного тіла важкого ступеню, яке в подальшому лікуванні обґрунтоване призвело до операції видалення правого ока (енуклеації). Вказана травма ока виникла від травматичної дії гострого предмету (в т.ч. стріли, що була випущена з лука тощо) 13.05.2021 року. Травма правого ока у [PERSON] загрозливою для життя в момент заподіяння не була, але призвела до розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш, ніж на одну третину, і за цим критерієм відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Судом було встановлено, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження), мало місце і вчинено воно неповнолітнім [PERSON] , який не досяг віку кримінальної відповідальності (Т.1, а.с.14, 15). Згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КП «Погребищенський центр первинної медико санітарної допомоги Погребищенської міської ради» від 07.03.2023 року №54 [PERSON] встановлено діагноз: проникаюче рогівково склеральне поранення правого ока з випадінням оболонок та скловидного тіла (Т.1, а.с.105). У характеристиці на [PERSON] , виданій директором КЗ «Погребищенський ліцей №2 ПМР Вінницького району Вінницької області Журавльовою М. та класним керівником 5-А класу цього навчального закладу Синюченко І., серед іншого, обумовлено, що він любить спорт, але участі у шкільних спортивних змаганнях не бере через травму ока (Т.1, а.с.106). У характеристиці на [PERSON] , виданій директором КЗ «Погребищенський ліцей №2» Журавською М. та класоводом Сторожук Т., зокрема, зазначено, що протягом навчання у початкових класах він брав активну участь у громадському житті ліцею та класу. Був активним учасником різноманітних спортивних змагань, позакласних акцій, свят, відвідував танцювальний гурток. Але згодом, внаслідок травми, за станом здоров`я був переведений у спецгрупу (Т.1, а.с.107). Згідно із довідкою голови Вінницького обласного відділення Української асоціації сімейних психологів Шпортун О.М. [PERSON] після травматизації 13.05.2021 року систематично (раз на тиждень) відвідував психолога з метою надання психотерапевтичної та психокорекційної допомоги, у нього спостерігалася висока тривожність та дезадаптація. Дитина погано спить, проявляє агресію до близьких та рідних, у нього низький рівень самооцінки та самоконтролю. На фоні високого рівня тривожності, страху і паніки у хлопчика були часті головні болі, порушення сну, емоційна лабільність, апатія (Т.3, а.с.230). Згідно із довідкою завідувача сектору фізичної культури і спорту управління соціального захисту населення Погребищенської міської ради Демиденко В. від 23.04.2025 року [PERSON] 20.12.2024 року приймав участь у ІІ етапі змагань «Пліч о пліч всеукраїнські шкільні ліги» з баскетболу серед учнів закладів загальної середньої освіти Погребищенської міської територіальної громади (юнаки 5 9 класів) та був нагороджений грамотою за участь у вказаних змаганнях (Т.4, а.с.60). Згідно із довідками Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 04.04.2025 року та від 08.04.2025 року [PERSON] працює у Погребищенській дільниці Гайсинського УЕГГ Вінницької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» водієм автотранспортних засобів з 16.12.2023 року по теперішній час та отримав за період з жовтня 2024 року по березень 2025 року заробітну плату в розмірі 87 433, 09 грн. (Т.4, а.с.40, 41). Згідно із довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 07.04.2025 року [PERSON] , [INFO] , отримує пенсію по віку з 01.09.2003 року (Т.4, а.с.43). Згідно із випискою із засідання ЛКК ФОП [PERSON] №20 від 13.02.2025 року [PERSON] , [INFO] , за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (Т.4, а.с.45). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.07.2025 року у справі №143/803/15-ц стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно (Т.4, а.с.46). Згідно із довідкою про розмір виплачених пільг/житлової субсидії від 06.05.2025 року [PERSON] за період з 01.10.2024 року по 30.04.2025 року отримала пільгу/житлову субсидію в розмірі 7934 грн. 36 коп. (Т.4, а.с.61). Згідно із висновком експерта від 09.10.2024 року №3929/23-21 за результатами проведення судової психологічної експертизи у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості, що виникли унаслідок вчинення [PERSON] суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, що призвело до тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] . Ситуація вчинення [PERSON] суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, що призвело до тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , є психотравмуючою для [PERSON] . [PERSON] завдані моральні страждання. [PERSON] спричинені моральні страждання за умов вчинення [PERSON] суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України, що призвело до тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] . Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані моральні страждання може становити 144 МЗП або 288 МЗП (у залежності від оцінки судом дій спричинювача шкоди [PERSON] ), розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом (Т.2, а.с.10-22). Вирішуючи позовну вимогу по суті, суд виходить із наступного. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). В частині першій статті 1168 ЦК України унормовано, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Із матеріалів справи вбачається, що унаслідок вчинення [PERSON] суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст.128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження), у [PERSON] мало місце проникаюче рогівкове поранення правого ока з випадінням оболонок та скловидного тіла важкого ступеню, яке в подальшому лікуванні обґрунтовано призвело до операції видалення правого ока (енуклеації). Вказана травма ока відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Отже, вчинене [PERSON] суспільно небезпечне діяння призвело до тяжких невідворотних наслідків у вигляді втрати [PERSON] життєво важливого органу (правого ока), що вочевидь призвело до його значних та тривалих фізичних страждань, пов`язаних із болем в області правого ока, головних болів, підняттям температури тіла, сльозотечею, що, серед іншого, відображено у висновку експерта від 09.10.2024 року №3929/23-21 за результатами проведення судової психологічної експертизи (Т.2, а.с.17), та відповідно до норми пункту першого часини другої статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд також ураховує, що необхідність проведення систематичних оглядів через кожних чотири місяці для виготовлення індивідуального протеза, наступних оглядів кожні вісім місяців для виготовлення нового індивідуального протеза до 12 років, а потім кожного року до припинення росту дитини і в подальшому заміни протеза кожні три роки, без будь яких сумнівів призводить на даний час та призводитиме в подальшому до вимушених змін у організації життєдіяльності [PERSON] . Разом із тим, згідно із висновком експерта від 09.10.2024 року №3929/23-21 за результатами проведення судової психологічної експертизи у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості, що виникли унаслідок вчинення [PERSON] суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.128 КК України. Таких висновків експерт дійшов, спираючись на результати сукупного аналізу вихідних даних, цілеспрямованої бесіди із дитиною та діагностичних вимірів. Зокрема, у висновку судової психіатричної експертизи вказано, що аналізом вихідних даних встановлено, що до настання обставин, які мали місце 13.05.2021 року, [PERSON] характеризується як активний, енергійний, веселий, життєрадісний, неконфліктний, товариський, чуйний. Він любив спорт, зокрема грати у футбол та кататися на велосипеді. Мріяв записатися у футбольну команду та відвідувати тренування, його обирали фізоргом у школі. Був активним учасником позакласної діяльності, спортивних змагань, відвідував танцювальний гурток. Поряд із наведеним, події, що досліджувалися у справі, призвели до руйнування адаптивного усталеного способу його життя. Це визначається тим, що внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень при суттєвому обмеженні волевиявлення, перебіг його життя набув соціально та психологічно деструктивного (руйнівного) для нього характеру. Внаслідок травми утворилися умови, що призводять до порушення життєвих планів [PERSON] , оскільки зумовили набуття ним інвалідності, переведення його до спеціальної групи на зайняттях фізичною культурою, виключили можливість відвідувати тренування із футбольною командою та загалом вести активний спосіб життя (Т.2, а.с.17, 17 зворот). Поряд із цим, експерт відзначає, що досліджувана подія призвела до емоційно поведінкових змін в його особистості, відмічається вразливість, дратівливість, неспокій, домінування зниженого настрою, відчуття неповноцінності, закритість, замкнутість. [PERSON] мав поганий сон, відчував дискомфорт при догляді за протезом, Під час відвідування психолога мав високий рівень тривожності, страху та паніки, проявляв емоційну лабільність, апатію (Т.2, а.с. 17 зворот). Також у висновку експерта зазначено, що актуальний емоційний стан [PERSON] полягає у відчутті безпорадності, занепокоєння та дратівливості. У життєвій ситуації, яка склалася, відчуває загрозу і небезпеку, обставини сприймає як болісні і неприємні. Страждає від відчуття власного безсилля та неможливості змінити ситуацію, відчуває виснаження та вимушену необхідність змиритися із життєвими втратами, обставини змушують пристосовуватися до нових способів життєдіяльності. Потребує підтримки, відчуття любові і прийняття (Т.2, а.с.19). У суду не виникає будь яких розумних сумнівів в обґрунтованості окреслених висновків експерта, оскільки вони ґрунтуються на досліджених ним вихідних даних та співбесіді з дитиною, узгоджуються між собою, є достатньо вмотивованими та не суперечать іншим матеріалам справи. Відтак, слід дійти висновку, що вчинене [PERSON] суспільно небезпечне діяння призвело не лише до значних та тривалих фізичних страждань [PERSON] , а й породило в останнього глибокі, тривалі, системні та надзвичайно стійкі душевні страждання, що слугує самостійною підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні положень пункту другого частини другої статті 23 ЦК України. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між вчиненим [PERSON] суспільно небезпечним діянням та заподіяною [PERSON] моральною шкодою існує прямий причинно наслідковий зв`язок. Суд вважає неприйнятними доводи представників відповідачів про те, що відповідачі, як батьки малолітньої особи, яка заподіяла шкоду потерпілому, несуть дольову, а не солідарну відповідальність, оскільки їхня спільна бездіяльність не призвела до завдання шкоди, зважаючи на наступне. Із матеріалів справи слідує, що на момент вчинення описаного вище суспільно небезпечного діяння (13.05.2021 року) [PERSON] , [INFO] , не досяг чотирнадцятирічного віку. За частиною першою статті 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. В частині першій статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. За частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В силу положень статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Усталеним як в доктрині приватного права так і практиці касаційного суду є те, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникає часткове зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне (від лат. solidus - цілий, увесь) зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20. Тлумачення положень статті 541 ЦК України свідчить, що вона поширюється як на договірні, так і недоговірні зобов`язання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року в справі № 161/10117/21. В частині першій статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно із частиною першою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. За частиною другою цієї статті той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Застосування законодавцем в нормативному приписі частини першої статті 157 СК України словосполучника «батьками спільно» означає, що питання виховання дитини вирішується ними разом та взаємодоповнюючими зусиллями. При цьому із сукупного аналізу положень частин першої та другої цієї статті випливає, що таке спільне виховання дитини здійснюється батьками незалежно від того, чи проживають вони разом із дитиною. Відтак, системне тлумачення наведених норм сімейного законодавства у сув`язі із окресленими приписами положень ЦК України, предметом правового регулювання яких є суспільні відносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої малолітньою особою, дає підстави дійти висновку, що у разі виникнення такого спеціального делікту обов`язок по відшкодуванню шкоди потерпілому покладається на батьків солідарно, позаяк шкода заподіюється унаслідок їхньої спільної бездіяльності, зумовленої неналежним виконанням обов`язків, регламентованих статтями 150, 157 СК України. Такий висновок суду в цілому узгоджується із правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 753/19313/16-ц, який зводиться до того, що за загальним правилом положення статті 1178 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні. Судом встановлено, що шкода, завдана малолітньому [PERSON] з необережності малолітнім [PERSON] , [INFO] , унаслідок здійснення пострілу стрілою за допомогою дерев`яного лука, мала місце за відсутності контролю з боку його батьків [PERSON] та [PERSON] , які б мали забезпечити безпечне проведення дозвілля їхнім сином на прибудинковій території і унеможливити заподіяння шкоди здоров`ю інших дітей, а тому шкода повинна бути відшкодована батьками дитини, які є відповідачами у справі, солідарно. Визначаючись із розміром грошової компенсації моральної шкоди, суд передусім послуговується положеннями частини третьої статті 23 ЦК України, за змістом яких якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах (див. постанову Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 зауважено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості. Отже, за усталеною судовою практикою призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Водночас, висновок експерта може слугувати для судді лише орієнтиром можливого грошового еквівалента глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації. Згідно із висновком експерта від 09.10.2024 року №3929/23-21 за результатами проведення судової психологічної експертизи орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані моральні страждання [PERSON] може становити 144 МЗП (1 152 000 грн. 00 коп.) або 288 МЗП (2 304 000 грн. 00 коп.) (у залежності від оцінки судом дій спричинювача шкоди [PERSON] ). Однак, суд не бере до уваги висновок експерта від 09.10.2024 року №3929/23-21 за результатами проведення судової психологічної експертизи в цій частині, позаяк вказаний у ньому орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані моральні страждання [PERSON] не співмірний завданим [PERSON] фізичним та моральним стражданням та не узгоджується із принципами справедливості, розумності та добросовісності. Беручи до уваги характер та обставини вчиненого малолітнім [PERSON] суспільно небезпечного діяння, ступінь фізичного болю, моральних страждань та їх тривалість, вимушені зміни в емоційному стані, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню як особистості, погіршення можливості реалізації здібностей, яких зазнав малолітній [PERSON] , ураховуючи принципи справедливості, розумності та добросовісності, суд дійшов висновку, що із відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивачки у відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди грошові кошти в сумі 800 000 (вісімсот тисяч) грн. 00 коп. Суд вважає неприйнятними аргументи представників відповідачів про необхідність зменшення розміру відшкодування моральної шкоди на підставі положень ч.4 ст.1193 ЦК України, зважаючи на наступне. За змістом наведеної норми суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. За своєю правовою природою припис ч.4 ст.1193 ЦК України є диспозитивним, а отже не покладає на суд обов`язок зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, а лише надає йому право на таке зменшення. Проте, в даному випадку суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди відповідачами, ураховуючи їхній майновий стан, оскільки позов задовольняє частково, а розмір відшкодування моральної шкоди було визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань дитини та наслідків вчиненого суспільно небезпечного діяння. Крім того, на переконання суду, визначений розмір моральної шкоди, стягнутої солідарно із відповідачів, є достатнім для розумного задоволення потреб дитини та не призведе до безпідставного збагачення як її самої, так і позивачки. Водночас, слід відмітити, що відповідачем [PERSON] не надано доказів, які б у повній мірі відображали його майновий стан, позаяк у матеріалах справи відсутні відомості із Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Єдиного державного реєстру транспортних засобів, що унеможливлює висновок про застосовність по відношенню до нього положень ч.4 ст.1193 ЦК України. Щодо оцінки майнового стану відповідачки [PERSON] , то суд зауважує, що на виконання ухвали суду від 28.11.2024 року про забезпечення позову ТСЦ 0541 накладено обтяження на належний їй транспортний засіб марки VOLKSWAGEN Т4, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER] (Т.3, а.с.170). Також із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2024 року вбачається, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] загальною площею 58, 8 кв.м., житловою площею 42 кв.м. (Т.3, а.с.167, 168). Наведені відомості щодо належності відповідачці [PERSON] на праві власності нерухомого та рухомого майна свідчать про те, що її майновий стан не є скрутним, що в свою чергу породжує об`єктивну можливість виконання рішення суду завдяки зверненню стягнення на вказане майно. За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно із ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В ч.2 ст.141 ЦПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 1 547 800 грн. 00 коп., за наслідками розгляду справи судом стягнуто на користь позивачки 800 000 грн. 00 коп., що становить 51, 68% від заявленого розміру позовних вимог (800 000 грн. 00 коп. : (1 547 800 грн. 00 коп. : 100)). За подання позовної заяви, заяви про збільшення розміру позовних вимог та заяви про забезпечення позову [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 15745 грн. 60 коп. (7000 грн. 00 коп. + 605 грн. 60 коп. + 8140 грн. 00 коп.) (Т.1, а.с.40; Т.2, а.с.38; Т.4, а.с.55). За подання апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 484 грн. 48 коп. (Т.3, а.с.177). В силу ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 3834 грн. 56 коп. (15745 грн. 60 коп. : 100 Х 51, 68 : 2 (484 грн. 48 коп. : 100 Х 48, 32). Натомість, із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 4068 грн. 66 коп. (15745 грн. 60 коп. : 100 Х 51, 68 : 2). Позивачкою було сплачено витрати на проведення судової психологічної експертизи в сумі 17923 грн. 50 коп. (Т.1, а.с.169; Т.2, а.с.23). Таким чином, із кожного із відповідачів слід стягнути на користь [PERSON] витрати на проведення судової експертизи в сумі 4631 грн. 43 коп. (17923 грн. 50 коп. : 100 Х 51, 68 : 2). В силу ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З огляду на викладене, застосовані ухвалою суду від 28.11.2024 року заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на всіх рахунках в банківських установах (крім тих, що використовуються для отримання заробітної плати та виплати субсидії), рухоме та нерухоме майно, що належать відповідачці [PERSON] , [INFO] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] , в межах ціни позову, що становить 700000 (сімсот тисяч) грн. 00 коп., продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Outcome: partial