Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

ТДВ "Страхова група "Оберіг" звернулося до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 39350,41 грн, а також понесених судових. В обґрунтування позову зазначається, що 02.12.2024 сталася ДТП за участю транспортних засобів: "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] та "Ford Fiesta", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до Повідомлення про ДТП (Європротокол) від 02.12.2024 визначено, що ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] - [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів EP-221146119. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 73800 грн. При укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-221146119, було застосовано пільгу 50 відсотків від вартості страхового платежу, оскільки страхувальником за Полісом є пенсіонер. Таким чином, укладаючи Поліс на пільгових умовах, у відповідності до п. 13.2 ст. 13 Закону № 1961-IV, транспортний засіб мав використовуватись лише особисто страхувальником, який є пільговиком. Однак, відповідно до матеріалів ДТП, під час настання страхового випадку за кермом перебував відповідач, який не є страхувальником за Полісом (укладеним на пільгових умовах). Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, оскільки відповідач керував транспортним засобом, щодо якого було укладено договір страхування на пільгових умовах, у зв`язку зі здійсненням виплати страхового відшкодування, на підставі положень викладених у ст. 38-1 Закону № 1961-IV, ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 73800 грн - 50% = 36900 грн. Розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 15.07.2025 по 19.09.2025, розмір основного боргу 36900 грн, інфляційні втрати 147,45 грн, пеня 2099,76 грн, три відсотки річних 203,20 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 39350,41 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300 грн та судовий збір. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 дану цивільну справу було передано до Широківського районного суду Дніпропетровської області за територіальною підсудністю. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 13 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 63). У судовому засіданні представниця відповідача заперечила проти позову з підстав, вказаних у відзиві, який 12.11.2025 надійшов у суд через систему "Електронний суд". Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи тим, що 27.05.2024 між страховиком ТДВ "СГ"ОБЕРІГ" та колишнім власником транспортного засобу (пільговиком) був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - поліс №ЕР-221146119, який діяв з 27.05.2024 по 26.05.2025. Після укладення цього полісу, автомобіль був відчужений на користь [PERSON] , який став новим власником транспортного засобу. Оскільки страховий поліс залишався чинним, а в його умовах передбачено, що керувати транспортним засобом може будь-яка особа, яка має стаж водіння понад 3 роки, новий власник мав законне право керування цим автомобілем у межах дії зазначеного полісу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, оформленої європротоколом, шкода потерпілій стороні була відшкодована страховиком. Розмір франшизи - 3200 грн був добровільно сплачений батьком відповідача, що підтверджується поясненнями [PERSON] . Поліс діяв на момент ДТП і його умови прямо передбачали можливість керування будь-якою особою зі стажем понад 3 роки. Таким чином, відповідач керував транспортним засобом з дозволу та відповідно до умов чинного страхового договору, що виключає право страховика на регрес. Європротокол не встановлює вини учасників ДТП, а лише фіксує факт події. [PERSON] не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, тому його вина не доведена. Щодо заявлених витрат на правову допомогу у розмірі 7300 грн, вона є непропорційною до обсягу та складності справи, враховуючи, що адвокат не займався збором документів, оскільки всі матеріали надані саме страховою компанією, не був присутнім на судових засідання, подав заяву про розгляд справи без участі представника. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 54-56). 27 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" від представника позивача ТДВ "СГ "Оберіг" надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої у Повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Європротокол), складеному безпосередньо після ДТП, відповідач власноруч зазначив, що вважає себе винним у її скоєнні. Така заява є прямим визнанням вини та відповідає вимогам ст. 82 ЦПК України щодо доказової сили письмових доказів. Європротокол відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є офіційним документом, яким фіксуються обставини ДТП та позиція її учасників, у тому числі щодо вини. Таким чином, доведення вини не потребує окремого судового рішення про адміністративну відповідальність, оскільки у регресних правовідносинах достатнім є встановлення факту спричинення шкоди конкретною особою, що й підтверджено даним документом. Крім того, сам відповідач визнав, що з його ініціативи було сплачено франшизу потерпілій стороні. Така поведінка є прямим підтвердженням усвідомлення відповідачем своєї відповідальності за спричинену шкоду та фактичного визнання вини. Оплата франшизи не є підставою для звільнення особи від регресної відповідальності, а навпаки, підтверджує наявність передумов для неї. Факт сплати франшизи не припиняє виникле право регресу страховика та не замінює обов`язку відповідача компенсувати 50% від виплаченого страхового відшкодування, передбаченого спеціальною нормою закону. Відтак позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 66-68). Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що будучи власницею транспортного засобу "Ford Fiesta", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , 02.12.2024 потрапила у ДТП, винуватцем якої був [PERSON] , який відразу вину визнав та не заперечував щодо порушення ним ПДР, що спричинили дане ДТП. Останній вів себе нормально, чемно, не мав ознак будь-якого сп`яніння та вони склали європротокол. На місце ДТП також прибув батько відповідача, який вказав, що компенсує франшизу, що і зробив орієтновно 24.12.2024, а в подальшому їй також було виплачено страхове відшкодування у розмірі 73800 грн. Будь-яких претензій свідок до відповідача щодо наслідків вказаного ДТП не має, про що підписала пояснення від 16.10.2025, копію яких відповідач долучив до справи. Заслухавши представницю відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 02 грудня 2024 року, визначено, що в м. Кривий Ріг по вул. Каткова 02 грудня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу "Ford Fiesta", державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до п. 14 повідомлення, згідно пояснення [PERSON] - ДТП сталося з вини водія "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 14 повідомлення, згідно пояснення [PERSON] - вину в ДТП визнає. Згідно з полісом № ЕР-221146119 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , транспортний засіб "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] , застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" зі строком дії договору 27.05.2024 по 26 травня 2025 року. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування (Справа № 53795) [PERSON] звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" у зв`язку з настанням страхового випадку 02.12.2024 за договором страхування № EP-221146119 від 26.05.2024 про виплату (за вирахуванням суми франшизи 3200 грн) страхового відшкодування у розмірі 73800 грн. Також в\~матеріалах справи\~наявний Акт\~огляду транспортного\~засобу "Ford\~Fiesta",\~державний номер\~ [NUMBER] від 04.12.2024, складений [PERSON] . Згідно ремонтної\~калькуляції №\~53795\~від 07.12.2024\~транспортного засобу "Ford Fiesta", державний номер [NUMBER] , вартість ремонту складає 87602,02 грн. Відповідно до страхового акту № 53795 від 25.12.2024, складеного в рамках страхової справи № 53795 за рішенням Товариства з\~додатковою відповідальністю\~"Страхова\~група "Оберіг" згідно з договором страхування, вимогами законодавства та документами, отриманими під час розслідування та опрацювання страхової справи зроблено висновок, що заявлена подія є страховим випадком, та визначено суму страхового відшкодування в розмірі 73800 грн. Крім того, як вбачається з платіжної інструкції № 33424 від 25.12.2024, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" перерахувало суму 73800 грн на рахунок [PERSON] . При вирішенні спору суд керується такими нормами права: згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події), страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Згідно ч. 2 ст. 13 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події), розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Разом з тим, ч. 1 ст. 38-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події) вказує, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 цього Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" (в редакції Закону 2642-VIII від 15.11.2024) передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до особи, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим, виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Виходячи зі змісту ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. При цьому, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 13, ч. 1 ст. 38-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події), зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, а факт недотримання такої умови тягне за собою компенсування страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. При укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-221146119, було застосовано пільгу 50 відсотків від вартості страхового платежу, оскільки страхувальником за Полісом є пенсіонер [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] . Таким чином, укладаючи Поліс на пільгових умовах, у відповідності до ч. 2 ст. 13 Закону № 1961-IV, транспортний засіб мав використовуватись лише особисто страхувальником, який є пільговиком для користування даною пільгою. Однак, відповідно до матеріалів ДТП, під час настання страхового випадку за кермом перебував [PERSON] , який не є страхувальником за Полісом, укладеним на пільгових умовах. Відповідно до ч. 1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV передбачено відповідальність за порушення умов страхування, зокрема, де визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Враховуючи винність [PERSON] у настанні ДТП, оскільки він керував транспортним засобом, щодо якого було укладено договір страхування на пільгових умовах, у зв`язку зі здійсненням виплати страхового відшкодування, на підставі положень викладених у ст. 38-1 Закону № 1961-IV, ТДВ "СГ "Оберіг" отримало право звернутися до [PERSON] за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 73800 грн -50% = 36900 грн. Таким чином, оскільки позивач виконав свої зобов`язання страховика у повному обсязі, а відповідач не відповідає вимогам ч. 2 ст. 13 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події), до нього, у розумінні статті 1191 ЦК України, перейшло право вимоги відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки. За таких обставин, позов ТДВ "СГ\~"Оберіг" про відшкодування шкоди в порядку регресу є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а з [PERSON] на користь ТДВ "СГ "Оберіг" в порядку регресу підлягають стягненню витрати в розмірі 39350 грн. Щодо вимог позивач в порядку ст. 625 ЦПК України про стягнення з відповідача на свою користь інфляційні витрати у розмірі 147,45 грн, пені у розмірі 2099,76 грн, 3 % річних у розмірі 203,20 грн за період з 15.07.2025 по 19.09.2025, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України є два самостійні елементи компенсації за прострочення грошового зобов`язання: 3% річних від простроченої суми та індексація боргу відповідно до встановленого індексу інфляції. 3% річних це визначена законом плата за користування боржником чужими грошовими коштами. На відміну від штрафних санкцій, які мають карну природу та застосовуються як засіб впливу на боржника за порушення зобов`язання, 3% річних від простроченої суми мають компенсаційний характер. Інфляційні втрати (індексація) спрямовані на відшкодування кредиторові знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Механізм індексації забезпечує збереження купівельної спроможності грошової суми, що належить кредиторові, на рівні, який був у момент порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Частина 3\~статті 549\~ЦК України\~вказує,\~що пенею\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~несвоєчасно виконаного\~грошового зобов`язання\~за кожен\~день прострочення\~виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки. 08 липня 2025 року відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, яку він отримав 10.07.2025, однак вимога залишена без уваги, тобто прострочив зобов`язання щодо повернення сплаченої суми страхового відшкодування. Тому вимоги позивача і в цій частині позову підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що понесені ТДВ "Страхова група "Оберіг" витрати на правничу допомогу в розмірі 7300 грн, підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги від 16 липня 2025; попереднім розрахунком судових витрат на правову допомогу у розмірі 7300 грн; актом прийому-передачі наданих послуг № 53795 від 22.09.2025 до договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц. Враховуючи наведене, зважаючи на заперечення відповідача щодо пропорційності розміру такого, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є завищеним, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що обґрунтованими витрати на правничу допомогу є в розмірі 2920 грн, тобто оплати 2-х годин на ознайомлення і аналіз документів, надання консультації, підготовку позову, що підлягають стягненню з відповідача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією переказу коштів № 34608 від 19.09.2025 (а.с. 7), позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved