Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача АТ «А-Банк» Шкапенко О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.07.2018 року, станом на 24.05.2024 року, у загальному розмірі 62525,70 грн., та стягнути витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 13.07.2018 року [PERSON] приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та їй видано платіжну картку. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на офіційному банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, позичальником підписаний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та ним кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. АТ «АКЦЕНТ-БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконав в повному обсязі. Однак позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустив порушення виконання покладених на нього зобов`язань. У результаті цього, станом на 24.05.2024 р. виникла заборгованість в загальному розмірі 62525,7 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 38959,79 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 23565,91 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «АКЦЕНТ-БАНК». Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2024 р. у справі №216/3997/24 за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.07.2018 року, станом на 24.05.2024 року, у розмірі 62 525,70 грн. (шістдесят дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень 70 коп.), яка складається із: 38959,79 грн. - заборгованість за кредитом; 23565,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.). У травні 2025 адвокат Кривенко Ірина Михайлівна звернувся до суду від імені та в інтересах відповідача [PERSON] з відповідною заявою про перегляд заочного рішення суду від 23.09.2024 року у справі №216/3997/24. Ухвалою суду від 13.05.2025 року поновлено [PERSON] процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Прийнято до розгляду заяву адвоката Кривенко Ірини Михайлівни, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , про перегляд заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2024 року у справі №216/3997/24 за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 16.06.2025 року заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2024 року скасовано, постановлено розгляд справи призначити у спрощеному провадженні з викликом сторін у відкритому судовому засіданні. 30.06.2025 року представником відповідачки подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідачка вважає заявлені позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» необгрунтованими, а тому визнаються Відповідачкою частково у розмірі 6280,67 грн. В обґрунтування заперечень проти позову зазначено, по-перше, щодо позовних вимог про стягнення заборгованість за кредитом, тобто тіла кредиту у розмірі 38959,79 грн. Так, 13.07.2018 року Відповідачка підписала анкету-заяву про приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», ще в подальшому їй було надано картку з визначеним кредитним лімітом для подальшого користування. Згідно «виписки по картці» на ім?я [PERSON] від 08.05.2025, яка відображає рух коштів за весь період користування карткою слідує, що строк користування грошовими коштами є період з 15.07.2018 по 16.01.2023. При цьому, розмір використаних коштів [PERSON] в цілому за весь період становить 61370,35 грн. Однак, в свою чергу, з виписки по картці слідує, що відповідачкою [PERSON] у період з 25.08.2018 по 16.01.2023 поповнено картковий рахунок відкритий на її ім?я в АТ «Акцент-Банк», тобто повернуто грошових коштів у розмірі 55089, 68 грн. Представником відповідача зазначено, що розрахунки зроблені на підставі змісту виписки та проведено саме щодо «отриманих й використаних» та «повернутих банку» грошових коштів. Отже, таким чином з виписки по картці АТ «Акцент-Банк» слідує, що [PERSON] сума витрачених кредитних коштів становить 61370,35 грн., а сума коштів повернутих на погашення заборгованості становить 55089, 68 грн., отже залишок не повернутого тіла кредиту становить 6280,67 грн. Таким чином, позовна вимога про стягнення заборгованість за кредитом, тобто тіла кредиту в розмірі 38959,79 грн., є незаконною та спростована випискою по картці, яка є первинним документом та є належним доказом у справі. Також на думку відповідачки позовна вимога про стягнення заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 23565,91 грн., не підлягає задоволенню, оскільки Відповідачка не погоджувала жодних умов з позивачем щодо виникнення в неї зобов?язань перед банком, у тому числі і щодо сплати процентів, комісій, штрафних санкцій. Наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача [PERSON] , а тому його не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із вказаними Умовами та правилами, а також доказом погодження сторонами інших істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами статей 207, 1055 ЦК України. Анкета-заява позичальника [PERSON] не містить умов та порядку нарахування відсотків, пені та штрафів у випадку порушення строку виконання основного зобов?язання. Розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів погодження розміру відсоткової ставки не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру. Крім того, представник відповідача прохала стягнути із позивача витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., без врахування участі Адвоката у судових засіданнях, оскільки буде надано суду протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. А також стягнути на користь відповідачки судовий збір сплачений нею за подачу заяви про перегляд заочного рішення. Сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Представник Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13.07.2018 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.07.2018 року, станом на 24.05.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 62525,70 грн., що складається із: 38959,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23565,91 грн. - заборгованість за процентами. Прізвище відповідачки [PERSON] було змінено на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Центрально-Міським відділом державної РАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) 20.06.2023, актовий запис № 177. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з відповідачкою - [PERSON] кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув. Внаслідок цього, право банка на повернення його власності - кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з відповідачки, і реалізував це право, звернувшись до суду. Проте, наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, а тому його не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із вказаними Умовами та правилами, а також доказом погодження сторонами інших істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207, 1055 ЦК України. Враховуючи відсутність підпису відповідача, наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» не є доказом того, що саме такі умови та правила розумів відповідач, ознайомився і погодився із ним, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи, на момент отримання їх відповідачем, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та штрафів за порушення строків виконання зобов`язання із повернення кредиту, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Верховним Судом викладена правова позиція про неможливість застосування до аналогічних спірних правовідносин норм, що викладені у ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (https://a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк», як з моменту виникнення спірних правовідносин, так і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Внаслідок цього, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг із Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих суду доказів про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В даному випадку Анкета-заява позичальника не містить умов та порядку нарахування відсотків, пені та штрафів у випадку порушення строку виконання основного зобов`язання. Внаслідок наведених вище норм матеріального права та правових позицій Верховного Суду, вважати розмір заборгованості за порушення грошового зобов`язання, що визначені у наданих суду витягах із Умов та правил надання банківських послуг, неможливо. Розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів погодження розміру відсоткової ставки не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру. Щодо суми заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. Відповідно до виписи по картці на ім?я [PERSON] від 08.05.2025 слідує, що строк користування грошовими коштами є період з 15.07.2018 по 16.01.2023. При цьому, шляхом зняття готівки, покупка товарів, переказ коштів, оплата товару частинами, регулярний платіж на страховку, поповнення мобільного та інше розмір використаних коштів [PERSON] в цілому за весь період становить 61370,35 грн. Однак, в свою чергу, з вищенаведеної виписки по картці слідує, що відповідачкою [PERSON] у період з 25.08.2018 по 16.01.2023 поповнено картковий рахунок відкритий на її ім?я в АТ «Акцент-Банк», тобто повернуто грошових коштів в розмірі 55089,68 грн. При цьому, слідує що виписка по рахункам [PERSON] «в графі деталі операції» та «сума у валюті карти» включає в себе й банківські операції, які списувались Банком з [PERSON] , а саме: відсотки за використання кредитного ліміту, здійснені з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, які не беруться до уваги судом, оскільки зі змістом останніх [PERSON] ознайомлена не була про, що свідчить відсутність її підпису про це, а також зазначені умови відсутні у Заяві. Досліджуючи виписку по картці надану відповідачем [PERSON] , вбачається, що розрахунки зроблені на підставі змісту виписки саме щодо «отриманих й використаних» та «повернутих банку» грошових коштів. Отже, таким чином з виписки по картці АТ «Акцент-Банк» слідує, що [PERSON] було витрачено суму кредитних коштів у розмірі 61370,35 грн., а повернуто суму коштів на погашення заборгованості у розмірі 55089, 68 грн., таким чином залишок не повернутого тіла кредиту становить 6280,67 грн. Враховуючи викладене, та те, що домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 13.07.2018 року не містить, розмір заборгованості по кредиту повинен становити 6280,67 грн. Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19; постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №545/2248/17 (провадження № 61-11459св19). Оскільки відповідач не визнає позов, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак дані обставини не свідчить про наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів узгодження сторонами кредитного договору істотної умови щодо його ціни, не є самі по собі підставою для задоволення позову доводи апеляційної скарги, що своїм підписом на документах споживач підтвердив факт про надання йому повної інформації про умови кредитування, вчинив дії на отримання кредитних коштів, фактично їх отримав, а також здійснював погашення кредитної заборгованості на погоджених сторонами умовах протягом тривалого періоду, а волевиявлення сторін на укладення та підписання договору були вільними. Отже, суд погоджується із позицією відповідача про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з неї на користь позиача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 280,67 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позову, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо позовних вимог відповідачки про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, ордер серії АЕ № 1385574, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних юридичних послуг за договором про надання правничої допомоги від 08.05.2025 року згідно якого вартість виконаної роботи складає 10000 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру № 17 від 28.06.2023 року на суму 10000,00 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 10 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов було задоволено частково, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту відповідача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь позивача до суми 8 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову із відповідачки підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (10,04%) у розмірі 304,16 грн. В свою чергу із позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 605,60 грн.

Outcome: partial