Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Жук Л.Б., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою в порядку окремого провадження про видачу обмежувального припису. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що вона з [PERSON] уклали шлюб 15.08.2024 та мають спільну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що до укладення шлюбу вони проживали протягом року у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . Через вимогу іншого співвласника, вона була змушена продати зазначене житло, отримані кошти планувала використати для придбання нової квартири, однак [PERSON] наполягав на купівлі автомобіля для його подальшої роботи у службі таксі, запевняючи, що його батьки нададуть необхідні кошти для придбання житла з належними умовами. Зазначає, що з його ініціативи було знайдено квартиру за адресою: [ADDRESS] , власник якої погодився на отримання 23 000 дол. США, як завдатку та укладення попереднього договору купівлі-продажу. Відповідно до умов даного договору, вона зобов`язувалася сплатити решту вартості протягом року. Після цього, вони вселилися до зазначеного житла, як орендарі. Заявник вказує, що під час спільного проживання [PERSON] систематично вживав алкоголь, виявляв агресію у присутності малолітньої дитини, у відповідь на її запити щодо фінансових розрахунків він висловлював образи, погрози, а також застосовував фізичну силу. Неодноразово умисно пошкоджував моє майно (мобільні телефони), перешкоджав моєму спілкуванню з власником квартири. Згодом з`ясувалося, що орендна плата не вносилась, утворилася заборгованість в розмірі 4 000 дол. США, у зв`язку з цим вона була вимушена продати автомобіль, чим [PERSON] фактично позбавився джерела доходу. Останні два місяці він щоденно перебував у стані алкогольного сп`яніння, що спричиняло постійні виклики швидкої допомоги, поведінка носила характер систематичного домашнього насильства. Через неможливість далі терпіти такі вчинки, 21.10.2025 вона звернулася на урядову гарячу лінію (№ звернення МА-19377736/Д1) щодо фактів систематичного домашнього насильства в присутності малолітньої дитини та вимушено переїхала до батьків за адресою: [ADDRESS] . Після мого виїзду [PERSON] умисно перешкоджав їй у доступі до особистих речей, привласнив її телефон, викинув частину майна та не дав забрати дитячі речі першої необхідності. На теперішній час він продовжує чинити психологічне насильство, надсилає нецензурні та погрозливі повідомлення, поширив у мережі Інтернет її особисті фотографії, чим принизив честь і гідність, а також безпідставно та систематично викликає поліцію, повідомляючи неправдиві відомості. У зв`язку з наведеним, просить суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців відносно [PERSON] , [INFO] , встановивши наступні тимчасові заходи обмеження прав для кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема із заборонами щодо: - наближення на 50 м до місця проживання (перебування), місця реєстрації, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; - особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] [INFO] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; - ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник та її представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали та просили задоволити таку. [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що постраждала [PERSON] та кривдник [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] систематично ображає та принижує дружину, погрожує, вчиняє психологічний тиск та інші подібні протиправні дії, наносить тілесні ушкодження. Заявницею долучено до заяви про видачу обмежувального припису копії Довідки про результати проведення перевірки звернення від гр. [PERSON] , а також копії постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з ЄДРСР від 20.10.2025 та 18.11.2025 відносно [PERSON] за ст. 173-2 КУпАП. Однак, незважаючи на це, [PERSON] своєї поведінки не змінює, продовжує вчиняти психологічний та фізичний тиск на постраждалу. За приписами статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. Звертаючись в суд із заявою про встановлення обмежувального припису, заявниця навела ряд ризиків вчинення домашнього насильства. Суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] , існує загроза продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, дійсними та підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Разом з тим, вирішуючи питання про встановлення строку застосування обмежувального припису, суд вважає за необхідне застосувати такий строком на 1 місяць. Таким чином, заява підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial