Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник ТзОВ «ФК Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 22.08.2022 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 100924680, згідно з умовами якого відповідач отримав 5 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. 28.12.2022 року ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК"Кредит-Капітал" уклали договір відступлення прав вимоги № 88-МЛ/Т, згідно якого ТОВ "ФК"Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ "Мілоан", включно і до [PERSON] за кредитним договором № 100924680 від 22.08.2022 року. Відповідачка тривалий час своєчасно не вносила платежів з повернення кредиту, в зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість в загальній сумі 17 282,20 грн., що складається із: заборгованості за сумою кредиту 4 150 грн., заборгованості за сумою відсотків 12 467,20 грн., заборгованості за комісією - 665 грн. З урахуванням наведеного, просить суд стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 8 000 грн. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до розгляду з повідомленням сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами 03 листопада 2025 року представник відповідачки Пономаренко Ю.В. надала відзив, в якому заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору з відповідачкою, а також доказів перерахування кредитних коштів [PERSON] . Копія платіжного доручення не підтверджує даний факт, так як не містить відбитку печатки банку чи іншої установи про проведення платежу. Надані позивачем розрахунки не є первинними документами. Тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить суд справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в установленому законом порядку. Представник відповідачки Пономаренко Л.А. при розгляді справи заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві, просила відмовити у їх задоволенні. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 серпня 2022 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 100924680, згідно з умовами якого відповідачка отримала 5 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Згідно п.п.1.1-1.7 Договору, кредит надається загальним строком на 101 день з 22.08.2022 року. Пільговий період складає 11 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 02.09.2022 року. Поточний період складає 90 днів, закінчується 01 грудня 2022 року. Сторони також погодили комісію за надання кредиту - 13,30% одноразово та ставку процентів -1,40% за кожен день користування. 28 грудня 2022 року ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК"Кредит-Капітал" уклали договір відступлення прав вимоги № 88-МЛ/Т, згідно якого ТОВ "ФК"Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 100924680 від 22.08.2022 року. Згідно розрахунку відповідачка за укладеним кредитним договором має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 17282,20 грн., що складається із: заборгованості за сумою кредиту - 4150 грн., заборгованості за сумою відсотків - 12467,20 грн., заборгованості за комісією - 665 грн. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». За правилом ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Частиною 1 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підтвердження факту укладення кредитного договору позивачем надано суду довідку №б/н від 18 липня 2025 року, складену ТОВ «МІЛОАН», відповідно до якої цією довідкою підтверджується, що [PERSON] ідентифікована ТОВ «МІЛОАН» із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відомості про який вказані як: одноразовий ідентифікатор -U44164, дата і час відправки позичальнику 22 серпня 2022 року 15:18; номер телефону на який відправлено одноразовий ідентифікатор - +380930172653. Вказана довідка підписана Генеральним директором ТОВ «МІЛОАН» О.В.Вініченком та засвідчена печаткою ТОВ, тобто самим кредитодавцем. Відповідачка [PERSON] заперечує факт укладення кредитного договору з позивачем. Суд вважає, що надана довідка не є безспірним доказом проведення ідентифікації [PERSON] при укладенні кредитного договору. Інших доказів підписання саме відповідачкою кредитного договору матеріали справи не містять. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт підписання саме відповідачкою 22 серпня 2022 року договору про споживчий кредит № 100924680 з ТОВ "Мілоан". Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за умовами вказаного вище договору, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо. Відповідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Позивачем долучена до матеріалів справи копія платіжного доручення від 22 серпня 2022 року № 49781781, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» перерахувало [PERSON] 5000 грн. на карту № [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно договору № 100924680. Платіжне доручення містить відбиток печатки ТОВ та підпис. Однак, вказане вище платіжне доручення не є первинним бухгалтерським документом та допустимим доказом отримання позичальником кредитних коштів за умовами кредитного договору, не доводить факту перерахування коштів на рахунок відкритий у банківській установі на ім`я відповідача [PERSON] , враховуючи також, що остання не визнає факту отримання коштів. Крім цього, матеріали справи не містять доказів того, що рахунок на який здійснювалося перерахування коштів належить саме [PERSON] . Розрахунок заборгованості, що наданий разом з позовною заявою, також не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже сам по собі не є належними доказом наявності заборгованості. Розрахунок складений самим позивачем, а тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів щодо видачі кредитних коштів, не може бути належним доказом отримання позичальником коштів у кредит та наявності заборгованості перед позивачем. Виходячи з наведеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність факту укладення договору, а також видачі ТОВ «МІЛОАН» відповідачу кредитних коштів за умовами договору про споживчий кредит №100924680 від 22 серпня 2022 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір та витрати на правову допомогу у зв`язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed