Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Капітал», в інтересах якого діє представник Ушакевич М.П. до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Профіт Капітал» суму заборгованості за договором №R01.00407.005245369 від 10.05.2019 заборгованості за основним боргом -26328,66 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 21873,48 грн; за договором №R01.00407.005267843 від 16.05.2019 заборгованості за основним боргом -30189,46 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 25187,27 грн; всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 103578,87 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн.. Стислий виклад позовних вимог. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.05.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R01.00407.005245369, відповідно до умов якого, відповідачу на поточні потреби в сумі 29896,27 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно умов договору. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику кошти в сумі 29896,27 грн. строком на 10.05.2023, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом із процентами 25, %. Договором кредиту, наведено «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі. Проте позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. Окрім цього, 16.05.219 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R01.00407.005267843, відповідно до умов якого, відповідачу на поточні потреби в сумі 31152,68 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно умов договору. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику кошти в сумі 31152,68 грн. строком на 16.05.2023, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом із процентами 25,23%. Договором кредиту, наведено «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі. Проте позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, згідно умов якого право вимоги, зокрема, до відповідача, перейшло до ТОВ «Оптіма Факторинг». 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, згідно умов якого право вимоги, зокрема, до відповідача, перейшло за кредитними договорами №R01.00407.005245369 від 10.05.2019 та №R01.00407.005267843 від 16.05.2019 до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту №R01.00407.005245369 від 10.05.2019 просить заборгованість у розмірі 48202,14 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом - 26328,66 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 21873,48 грн; за договором №R01.00407.005267843 від 16.05.2019 у сумі 55376,73, яка складається з заборгованості за основним боргом -30189,46 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 25187,27 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за договорами у розмірі 103578,87 грн. та судові витрати в розмірі 3028,00 грн. по сплаті судового збору та 14000,00 грн. витрати на правничу допомогу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 24 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 20 листопада 2025 року. 20 листопада 2025 року справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на листку непрацездатності та відкладена на 18 грудня 2025 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 81,88). Про проведення судового засідання відповідач також повідомлявся та викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, відзив проти позову не надав. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов до переконання, що є всі правові підстави провести заочний розгляд даної справи, про що прийнята відповідна ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.3\~ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст.12\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст.1056-1ЦК\~України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Згідно з ч. 3 ст. 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено, 10.05.2019 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» (надалі - «Банк», «Клієнт» «Первісний кредитор») та [PERSON] (надалі «відповідач»,) укладено кредитний договір №R01.00407.005245369. Згідно з ч. 1 Кредитного договору, банк надає кредит на поточні потреби в сумі 29896,27 грн, строк кредитування становить 48 місяців з відсотковою процентною ставкою в розмірі 25% річних від залишкової суми. Встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів. [PERSON] власноруч підписав, паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорту, графік щомісячних платежів за кредитним договором, та згоду про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика від 10.05.2019. Відповідно до п.4 паспорту споживчого кредиту процента ставка відсотків річних становить 25% щомісячно від початкової суми кредиту. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано довідку розрахунок станом на 19.12.2023 відповідно до якого сума заборгованості відповідача становить 48202,14 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою у розмірі 26328,66 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 21873,48 грн (а.с. 25). На підтвердження факту надання коштів за кредитним договором №R01.00407.005245369, позивачем надано виписку за рахунком № IBAN [NUMBER] (а.с.22-24) . Також, 16.05.2019 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» (надалі - «Банк», «Клієнт» «Первісний кредитор») та [PERSON] (надалі «відповідач»,) укладено кредитний договір №R01.00407.005267843. Згідно з ч. 1 Кредитного договору, банк надає кредит на поточні потреби в сумі 31152,68 грн, строк кредитування становить 96 місяців з відсотковою процентною ставкою в розмірі 25,23% річних від залишкової суми. Встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів. [PERSON] власноруч підписав заяву-анкету до кредитного договору №R01.00407.005267843 від 16.05.2019, паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорту, графік щомісячних платежів за кредитним договором, та згоду про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика від 16.05.2019. Відповідно до п.4 паспорту споживчого кредиту процента ставка відсотків річних становить 25,23% щомісячно від початкової суми кредиту. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано довідку розрахунок станом на 19.12.2023 відповідно до якого сума заборгованості відповідача становить 55376,73 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою у розмірі 30189,46 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 25187,27 грн (а.с. 30). На підтвердження факту надання коштів за кредитним договором №R01.00407.005267843 від 16.05.2019, позивачем надано виписку за рахунком №IBAN [NUMBER] (а.с.26-29) . Також встановлено, 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу № 19/12-2023 (а.с. 36-42). Згідно п. 2.1 цього Договору, АТ «Ідея Банк» (ПАТ «Ідея Банк») відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором факторингу. Відповідно до п. 2.2 цього Договору, права вимоги, що АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в паперовому вигляді в день укладення договору факторингу. ТОВ «Оптіма Факторинг» виконав вимоги укладеного договору факторингу, перерахувавши АТ «Ідея Банк» відповідну суму коштів. Копія реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу, серед яких є і відповідач, долучена до позовної заяви (а.с. 43-46). 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023 (а.с. 48-52) Згідно п. 2.1 цього Договору, ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором факторингу. Відповідно до п. 2.2 цього Договору, права вимоги, що ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в паперовому вигляді в день укладення договору факторингу. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» виконав вимоги укладеного договору факторингу, перерахувавши ТОВ «Оптіма Факторинг» відповідну суму коштів. Копія реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу, серед яких є і відповідач, долучена до позовної заяви (а.с. 53-56). На підставі наведеного та з досліджених судом доказів в матеріалах справи, суд вважає, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] були укладені кредитні договори №R01.00407.005245369 від 10.05.2019, №R01.00407.005267843 від 16.05.2019, в яких сторонами були узгоджені істотні умови такого договору, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити проценти. Крім того, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги АТ «Ідея Банк» до відповідача [PERSON] за кредитними договорами №R01.00407.005245369 від 10.05.2019, №R01.00407.005267843 від 16.05.2019 та набуття такого права ТОВ «Профіт Капітал» (відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. На підтвердження позовним вимог в цій частині надано довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №R01.00407.005245369 від 10.05.2019 здійснену станом на 19 грудня 2023 року (а.с. 25), та виписку по рахунку [PERSON] з 10 травня 2019 року по 19 грудня 2023 року, складену 19 грудня 2023 року (а.с. 22-24). Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на станом на 19 грудня 2023 року заборгованість становить 48202,14 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою у розмірі 26328,66 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 21873,48 грн. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] з 10 травня 2019 року по 19 грудня 2023 року, складену 19 грудня 2023 року, останнє зарахування по рахунку здійснено 10 березня 2020 року в сумі 220,74 грн. Дебет і кредит на кінець розрахунку 10 березня 2020 року становив 30091,48 та 30091,48 відповідно, вхідний та вихідний 0,00. Також, на підтвердження свої позовних вимог надано довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №R01.00407.005267843 від 16.05.2019 здійснену станом на 19 грудня 2023 року (а.с. 30), та виписку по рахунку [PERSON] з 16 травня 2019 року по 19 грудня 2023 року, складену 19 грудня 2023 року (а.с. 26-29). Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на станом на 19 грудня 2023 року заборгованість становить 55376,73 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою у розмірі 30189,46 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 25187,27 грн. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] з 16 травня 2019 року по 19 грудня 2023 року, складену 19 грудня 2023 року, дебет і кредит на кінець розрахунку 25 січня 2022 року становив 43126,03 та 43126,03 відповідно, вхідний та вихідний 0,00. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі №\~524/5152/15, ухваленій після прийняття Верховним Судом постанови від 10 квітня 2019 року у справі №\~757/18057/15-ц, зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №\~274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Положеннями ч. 1 ст.9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 57, 60-62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджений Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. З наведеного вбачається, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Згідно з пунктами 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №\~200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №\~456/3643/17\~(провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №\~278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19). Суд вважає, що додані банком до позову Довідки-розрахунки заборгованості [PERSON] за кредитними договорами №R01.00407.005245369 від 10.05.2019, №R01.00407.005267843 від 16.05.2019 не є належним доказам на підтвердження позовних вимог про наявність кредитної заборгованості, оскільки він не відповідають вимогам п. 61 Положення № 75, так як не містять інформацію зокрема про: дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; суми вхідного залишку за рахунком; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Фактично розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а є відображенням односторонніх арифметичних обчислень позивача і не є підставою для встановлення певних фактів та обставин, що мають значення для справи. При цьому суд зауважує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, дати та суми платежів і списань за кредитним договором, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у той час як надана позивачем виписка не є документами первинної бухгалтерської документації. Виписки з 10 травня 2019 року по 19 грудня 2023 року, Банк 336310, Рахунок 29099010534556.980 [PERSON] ; з 16 травня 2019 року по 19 грудня 2023 року, Банк 336310 Рахунок 29090020534556.980 [PERSON] додані банком, також не відповідають вказаним вимогам, оскільки із вказаних документів не можливо дослідити суми вхідного залишку за рахунками, суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку, у зв`язку з тим, що в кінці вказаних виписок вони однакові, також немає суми вихідного залишку. Разом з тим, з наданих виписок вбачається, що з сум, які сплачував відповідач на погашення заборгованості за кредитом, банк погашав також нараховані відсотки, однак такі не відображені в довідці-розрахунку заборгованості. Також з виписок вбачається, що на погашення відсотків за кредитними договорами №R01.00407.005245369 від 10.05.2019, №R01.00407.005267843 від 16.05.2019 здійснювалось списання коштів кількома траншами в день, однак виписка не містить даних щодо процентної ставки, яка була застосована банком при їх обчисленні. На думку суду, відсутність детального розрахунку не підтверджує правильності нарахування відсотків за кредитними договорами, наявності у позичальника боргу у розмірі, заявленого до стягнення кредитодавцем. Надані позивачем документи лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Вищенаведене унеможливлює врахування зазначених документів, як належних доказів, які б підтверджував розмір заборгованості, заявлений банком до стягнення з відповідача. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України). Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості. Отже, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід залишити без задоволення. Розподіл судових витрат. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який був сплачений при зверненні до суду не відшкодовується.

Outcome: dismissed