Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до ПрАТ «СК «УСГ», ПП «Будпостач», у якому просив: -стягнути із відповідача-1 на його користь недоплачене страхове відшкодування у розмірі 18 993,54 грн, пеню у розмірі 648,90 грн, 3% річних у розмірі 117,08 грн, інфляційні втрати у розмірі 37,99 грн; -стягнути із відповідача-2 на його користь різницю між дійсним розміром збитків та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 26 731,55 грн, 3% річних у розмірі 292,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 267,31 грн; -стягнути із відповідачів на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 500 грн, судовий збір у розмірі 908 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 грн. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 15.06.2021 приблизно о 15 год 50 хв у м. Києві по пров. Карельський, 3-А, сталася ДТП за участі автомобілів «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , під керування [PERSON] , та «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 05.07.2021 у справі № 754/9632/21 водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася. Вказує, що станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Mercesedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована полісом обов`язкового страхування № 202310211 у ПрАТ «СК «УСГ», ліміт відповідальності 130 000 грн. Зазначає, що позивач звернувся до ПрАТ «СК «УСГ та надав усі необхідні документи (повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування) для виплати страхового відшкодування і 12.08.2021 ПрАТ «СК «УСГ» сплатила йому страхове відшкодування у розмір 28 289,89 грн. Водночас, не погоджуючись із розміром страхового відшкодування позивач замовив автотоварознавче дослідження. Відповідно до Звіту № 02-25/06 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] від 25.06.2021 вартість відновлюваного ремонту становить 74 014,98 грн, ринкова (дійсна) вартість без обліку аварійних пошкоджень становить - 24 637,81 грн, вартість матеріального збитку становить 47 283,43 грн. Тому страхова компанія зобов`язана була сплатити 47 283,43 грн, тоді як сплачено було лише 28 289,89 грн. Отже, страхова компанія зобов`язана ще доплатити 18 993,54 грн (47 283,43 грн - 28 289,89 грн = 18 993,54 грн). Посилається, що [PERSON] є працівником ПП «Будпостач», про що він сам зазначив у поясненнях до протоколу, то враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, відшкодувати нанесену шкоду повинен роботодавець, а саме ПП «Будпостач». 3 врахуванням наведеного, відповідач-2 зобов`язаний сплатити йому різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП за вирахуванням розміру страхового відшкодування в розмірі 26 731,55 грн (74 014,98 грн - 47 283,43 грн = 26 731,55 грн). Оскільки такі зобов`язання відповідачами не були виконані, тому позивач також просив стягнути із відповідача-1 пеню, а також з обох відповідачів штрафні санкції, визначені ст. 625 ЦК України. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.11.2021 позовну заяву було передано на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва. 15.12.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цю справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.12.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам було надіслано копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третій особі також надіслано копію позовної заяви із додатками. 24.06.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву у якому проти позовних вимог заперечував. Заперечення мотивував тим, що відповідач-2 є власником транспортного засобу «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , який під керуванням водія [PERSON] , що знаходився в трудових відносинах із відповідачем-2, потрапив у ДТП 15.06.2021, внаслідок чого автомобіль позивача «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав пошкодження. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 05.07.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та відповідач-2 ці факти не заперечує. Водночас цивільно-правова відповідальність відповідача-2 застрахована полісом страхування № 202310211 у ПрАТ «СК «УСГ» та, виконуючи зобов`язання, взяті на себе страховим полісом, відповідач-1 виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 28 289,89 грн. Однак відповідач-2 не погоджується із вимогами позивача виходячи, оскільки: по-перше, відповідач-2 як власник транспортного засобу, що був учасником ДТП, не був повідомлений про дату та час проведення огляду ТЗ ні під час першого, ні під час другого огляду транспортного засобу, тобто відповідач-2 не мав навіть змоги щось заперечити чи додати під час технічного огляду; по-друге, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких обов`язок відшкодування шкоди покладався на страховика. 04.07.2022 представником відповідача-1 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній проти позовних вимог заперечував. Заперечення мотивував тим, що до ПрАТ «СК «УСГ» звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування та відповідно до п. 34.4. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання пахового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Тому на виконання Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб позивача було оглянуто, пошкодження були зафіксовані у присутності представника позивача, а сам представник позивача без жодних заперечень та зауважень підписав вказаний протокол технічного огляду КТЗ. Після цього ПрАТ «СК «УСГ» на виконання п. 34.4. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулось до ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» та просило провести автотоварознавче дослідження. 10.08.2021 було складено Звіт № 13236 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу позивача, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (51%) та без ПДВ становить 28 289,89 грн. Водночас Звіт № 02-25/06 від 25.06.2021, який позивачем додано до позовної заяви, був проведений з урахуванням огляду транспортного засобу, проте без повідомлення про такий огляд відповідача-1, як заінтересовану особу. Окрім цього, у суму, визначену цим звітом, закладено 20% ПДВ, яке підлягає відшкодуванню лише у разі здійснення ремонту транспортного засобу на підприємстві, котре є платником ПДВ. Не обґрунтованими представник відповідача вважає і доводи щодо прострочення виконання зобов`язання, оскільки відповідачем-1 сплачено страхове відшкодування та виконане основне зобов`язання. Розмір витрат на правову допомогу є значно завищеним, а позивачем не надано детального опису робіт щоб установити їх доцільність. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.05.2023 розгляд справи було призначено у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.06.2023 задоволено клопотання позивача та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. БОКАРІУСА» Міністерства юстиції України. На вирішення експертів поставлено наступні запитання: Яка вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу майна (матеріального збитку) завданого власнику автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату ДТП, тобто 15.06.2021; Яка вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату ДТП, тобто 15.06.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.09.2023 матеріали цивільної справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової автотоварознавчої експертизи відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2023. 07.03.2024 експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок № 26428/23-54 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, сторони у судове засідання не викликалися. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 15.06.2021 приблизно о 15 год 50 хв у м. Києві по пров. Карельський, 3-А, сталася ДТП за участі автомобілів «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , під керування [PERSON] , та «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 05.07.2021 у справі № 754/9632/21 водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася (а.с. 9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що вина третьої особи - [PERSON] у вказаній вище дорожньо-транспортній пригоді є встановленою. Власником транспортного засобу «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 8). Окрім цього, [PERSON] є працівником ПП «Будпостач», а ДТП настала під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, що підтверджується листом ПП «Будпостач» (а.с. 50). Станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «УСГ» згідно полісу № 202310211, ліміт відповідальності 130 000 грн, що не заперечується сторонами. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування та 12.08.2021 ПрАТ «СК «УСГ» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 28 289,89 грн (а.с. 10). Сторонами у справі оспорюється розмір страхового відшкодування та суми спричиненої майнової шкоди, з огляду на що у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу і відповідно до висновку експерта № 26428/23-54 від 07.03.2024 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи: 1.вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу майна (матеріального збитку) завданого власнику автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату ДТП, тобто 15.06.2021, дорівнювала 38 447,48 грн; 2.вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату ДТП, тобто 15.06.2021, дорівнювала 63 346,42 грн. Витрати понесені позивачем по оплаті судової експертизи становлять 5679, 60 грн. Доказів на спростування вказаного вище експертного дослідження, сторонами до суду не подано, а тому суд оцінюючи наявний висновок судової експертизи за № 26428/23-54 від 07.03.2024 вважає його належним доказом у справі та приймає його до уваги в частині визначення розміру спричиненого позивачу майнової шкоди у даній справі. Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к). У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). Відповідно до статті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП. У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування. У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон №85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. При цьому, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складається із вартості матеріального збитку без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З наведеного слідує, що страховою компанією при настанні страхового випадку та у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, що і є сумою страхового відшкодування. Тому у відповідача-1 існує обов`язок виплатити позивачу вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Як було установлено судом вище, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу майна (матеріального збитку) завданого власнику автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату ДТП, тобто 15.06.2021, дорівнювала 38 447,78 грн, що підтверджується висновком судової експертизи від 07.03.2024. Водночас, відповідачем-1 уже було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 28 289,89 грн., тобто сплата страхового відшкодування відбулася не в повному розмірі. З огляду на це, із відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 10 157,89 грн (38 447,48 грн - 28 289,89 грн = 10 157,89 грн). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ч. 1 ст. 1072 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Як було зазначено судом вище, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату ДТП, тобто 15.06.2021, дорівнювала 63 346,42 грн, тоді як страхова виплата має складати 38 447,48 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) 24 898,64 грн, яка підлягає стягненню із відповідача-2. Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 3ст. 530 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, тому на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Заява про виплату страхового відшкодування була подана позивачем страховику 09.07.2021, а тому 90-денний термін виплати страхового відшкодування закінчувався 07.09.2021, а з 08.09.2021 відбулося прострочення такої виплати. У позовні заяві позивач нараховував пеню та штрафні санкції за ст. 625 ЦК України за період з 13.08.2021 по 26.10.2021. З огляду на це, період, за який підлягає нарахування пеня, 3% річних та інфляційні втрати, становить з 08.09.2021 по 26.10.2021. Судом здійснено перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню із відповідача-1, за допомогою системи «Ліга» та: пеня склала 231,27 грн., 3% річних - 40,91 грн., інфляційні втрати - 214,41 грн. Водночас суд не знаходить підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат із відповідача-2, позаяк позивачем не надано доказів звернення до відповідача-2 із вимогою про здійснення такої оплати. Суд звертає увагу, що на відповідача-2 покладено обов`язок виплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, лише після отримання позивачем страхового відшкодування у неповному розмірі у відповідача-2 виник обов`язок сплатити відповідну різницю. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що після отримання страхового відшкодування у неповному розмірі позивач повідомив про це відповідача-2, а відповідач-2 проігнорував виконання цього зобов`язання. На переконання суду, відповідач-2, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, правомірно очікував відшкодування шкоди страховою компанією, а позивач для захисту свого права не звернувся до нього із вимогою виплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Та обставина, що відповідач-2 заперечував проти задоволення позовних вимог, на переконання суду, не свідчить про прострочення виконання зобов`язання для нарахування запропонованих позивачем штрафних санкцій, оскільки у позовній заяві штрафні санкції нараховані за період 16.06.2021-26.10.2021, тобто до моменту звернення із цим позовом, а тому факт звернення до суду не може вважатися вимогою виплатити страхове відшкодування та її невиконання у період з 16.06.2021-26.10.2021. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Щодо судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, із відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 188,94 грн., а з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 441,96 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати по сплаті судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 5679,60 грн, а тому пропорційно задоволеним вимогам з відповідача -1 на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судової експертизи у розмірі 1419, 90 грн, а відповідача-2 відповідно - 4259, 70 грн. Також позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача такі докази було подано до позовної заяви. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2021 між адвокатом Олексієнком М.М. та [PERSON] було укладено договір № 21/08/21-ЦС про надання професійної правничої допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати [PERSON] правничі послуги (а.с. 37-38). 21.08.2021 між адвокатом Олексієнком М.М. та [PERSON] також було додаткову угоду № 1 до договору № 21/08/21-ЦС від 21.08.2021 про надання професійної правничої допомоги, відповідно до якої: вартість послуг адвоката за надання правничих послуг (складення позовної заяви, відповіді на відзив, клопотань та інших необхідних процесуальних документів) становить 8 000 грн.; вартість послуг адвоката за надання правничих послуг у Київському апеляційному суді (складення апеляційної скарги та або відзиву на апеляційну скаргу) становить 5 000 грн.; участь адвоката у судовому засіданні в межах м. Києва - 2 000 грн. Клієнт зобов`язаний оплатити адвокату за участь в судовому засіданні, якщо адвокат забезпечив свою явку чи явку іншого представника. Якщо судове засідання не відбулось (зокрема, але не виключно, з причин перебування судді в нарадчій кімнаті, неявки іншої сторони, перебування судді на лікарняному тощо), клієнт сплачує адвокату - 1 000 грн. (а.с. 39). 21.08.2021 [PERSON] було сплачено на користь адвоката Олексієнка М.М. кошти у розмірі 10 000 грн., що підтверджується копією квитанції № 2PL347117. Водночас позовна заява не містить жодних доказів в обґрунтування сплати 10 000 грн., тоді як додатковою угодою № 1 визначено вартість послуг адвоката за надання правничих послуг (складення позовної заяви, відповіді на відзив, клопотань та інших необхідних процесуальних документів) 8 000 грн. Участь у судових засідання у суді першої інстанції адвокат не приймав. Окрім цього, попередня оплата позивачем участі представника у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції не може бути розцінена як понесенні витрати під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, оскільки розподіл судових витрат здійснюється судом лише на підставі наданих доказів, які підтверджують понесені витрати під час розгляду справи у суді першої інстанції. Суд звертає увагу, що вразі здійснення провадження у даній справі судами апеляційної та касаційної інстанції, то такі суди під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної та касаційної скарг вирішують питання про розподіл судових витрат понесених сторонами у суді кожної інстанції відповідно. Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надано обґрунтування сплати адвокату послуг на 2 000 грн. більше, ніж визначено додатковою угодою. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру понесених витрат на правову допомогу до 8 000,00 грн, що відповідає фактично наданим послугам. Водночас, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача-1 на користь позивача компенсацію понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1 664,68 грн, із відповідача-2 на користь позивача компенсацію понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3 893,88 грн, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial