Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (Соборний районний суд міста Дніпра ). Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Соборного районного суду міста Дніпра15 жовтня 2025 року звернувся [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просив суд: ?Визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на 1\\3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею (квартири) 62,54 кв. метрів, житловою площею (квартири) 43,2 кв. метрів у зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] ?Визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею (квартири) 62,54 кв. метрів, житловою площею (квартири) 43,2 кв. метрів в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Управління міського майна м. Маріуполя від 11.12.1998 № 10931/п: квартира [ADDRESS] , загальною площею 62,54 кв.метрів на праві спільної сумісної власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано БТІ м. Маріуполя, відповідно до реєстраційного напису № 36227 від 20.01.1999. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки співвласників квартири [ADDRESS] є рівними, відповідно, кожному із співвласників належало по 1\\3 частки вказаної квартири. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2007 року, виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 8-1630, спадкоємцем 1\\1 частки майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видається свідоцтво складається з: 1\\3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,54 кв.метрів, жилою площею 43,2 кв.метрів. Право власності [PERSON] на успадковану після смерті [PERSON] 1\\3 частку квартири [ADDRESS] зареєстровано Маріупольським БТІ 09.08.2007 реєстраційний номер: 18523650. Отже, [PERSON] належить 1\\3 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998 року № [NUMBER] , [PERSON] 2\\3 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998 № [NUMBER] (1\\3 частка) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2007 № 8-1630 (1\\3 частка). Вказана інформація підтверджується відповіддю на адвокатський запит ККП «Міське бюро технічної інвентаризації маріупольська нерухомість» від 13.10.2025 № 2197. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] його батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2023 [PERSON] померла [INFO] , про що 09.02.2023 складено відповідний актовий запис № 40. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавця на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998 (1\\3 частка), свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2007 № 8-1630 (1\\3 частка). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] позивач [PERSON] . З метою реалізації своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріального органу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.09.2025 приватного нотаріуса КМНО Акішиної Р.С. Байбарі Г.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на спадкове майно 2\\3 частки квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. Згідно із витягами зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори/спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину за законом) після смерті [PERSON] не видавались свідоцтва про право на спадщину за законом/за заповітом, заповіти/спадкові договори за життя [PERSON] не складались/не укладались. Через військову агресію російської федерації, започаткування режиму воєнного стану, активну фазу бойових дій на території м. Маріуполь Донецької області у період з 24.02.2022 та подальшу окупацію міста у травні 2022 року - було знищено / втрачено/ оригінал правовстановлюючого документу на вказану квартиру, 1\\3 частка якої належить позивачу на праві власності та 1\\3 частка якої належала спадкодавцю [PERSON] - свідоцтво про право власності на житло, виданого 11.12.1998 року № 10931/п. В період активної фази бойових дій було суттєво пошкоджено сам об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційною довідкою) № 424855775 від 30.04.2025 здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.06.2007, свідоцтва про право власності від 11.12.1998. Інформації щодо реєстрації права власності [PERSON] на 1\\3 частку вказаної квартири (на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998) реєстр не містить, враховуючи дату набуття позивачем права власності на 1\\3 частку квартири [ADDRESS] (державний реєстр речових прав ведеться з 2013 року, дата набуття [PERSON] права власності на частку квартири 11.12.1998 року). У вказаний період реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалась бюро технічної інвентаризації, у даному випадку Маріупольським БТІ. Відповідно до відповіді ККП «МБТІ Маріупольська нерухомість» від 13.10.2025 № 2197 підтверджено належність [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] (реєстраційний напис від 20.01.1999 № 36227). Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, з урахуванням змін, внесених наказом від 23.04.2024 № 120, Маріупольська міська територіальна громада входить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації про України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» № 2923-ІХ (далі за текстом Закон № 2923), Позивач, як власник нерухомого майна, яке було знищено внаслідок військової агресії рф проти України, має право на подачу заяви щодо отримання відповідної компенсації у встановленому Законом № 2923-ІХ порядку, проте на теперішній час позбавлений можливості надати державному реєстратору оригінал правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності позивача, з огляду на що [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на 1\\3 частку вказаної квартири у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу. Відповідач правом на надання відзиву не скористалися Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 жовтня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.49). Ухвалою судді від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та витребувано спадкову справу (а.с. 59-61). 04 листопада 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Акішиною Р.С. надано відповідь що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с. 69) 24 листопада 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 72-73). Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини в становленні судом [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.22). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 27). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Управління міського майна м. Маріуполя від 11.12.1998 № 10931/п: квартира [ADDRESS] , загальною площею 62,54 кв.метрів на праві спільної сумісної власності належала: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано БТІ м. Маріуполя, відповідно до реєстраційного напису № 36227 від 20.01.1999. (а.с. 23-24). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2007 року, виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 8-1630, спадкоємцем 1\\1 частки майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадкове майно, на яке в указаній частці видається свідоцтво складається з: 1\\3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,54 кв.метрів, жилою площею 43,2 кв.метрів (а.с. 25). Право власності [PERSON] на успадковану після смерті [PERSON] 1\\3 частку квартири [ADDRESS] зареєстровано Маріупольським БТІ 09.08.2007 реєстраційний номер: 18523650 (а.с. 26). Згідно інформації з державного реєстру речових прав [PERSON] належить 2\\3 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998 року № [NUMBER] та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2007 № 8-1630 (а.с. 28). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998 (1\\3 частка), свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2007 № 8-1630 (1\\3 частка). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] позивач [PERSON] . З метою реалізації своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріального органу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. проте постановою від 24.09.2025 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 31-32) у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. Згідно із витягами зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори/спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину за законом) після смерті [PERSON] не видавались свідоцтва про право на спадщину за законом/за заповітом, заповіти/спадкові договори за життя [PERSON] не складались/не укладались (а.с.29-30). Відповідно до відповіді ККП «МБТІ Маріупольська нерухомість» від 13.10.2025 № 2197 підтверджено належність [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] (реєстраційний напис від 20.01.1999 № 36227) (а.с. 40). Оскільки у позивача існують перешкоди в оформлені своїх спадкових прав у нотаріуса саме з цих підстав він звернувся до суду, окрім того позивач не може реалізувати своє право на отримання компенсації за пошкоджене майно. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Стосовно позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 цього ж кодексу визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України, до першої черги спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України, встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови, нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, вся територія Маріупольського району з 05.03.2022р. перебуває у тимчасовій окупації. Нотаріусом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що спадкоємця не подано всіх необхідних документів, а саме документ який підтверджує право власності спадкодавця на кв. [ADDRESS] . Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. Спадкова справа підлягає обов`язковій реєстрації у книзі обліку і реєстрації спадкових справ, Алфавітній книзі обліку спадкових справ та у Спадковому реєстрі. В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу. Якщо за результатами перевірки відомостей Спадкового реєстру встановлено наявність раніше заведеної спадкової справи, заведена без використання Спадкового реєстру спадкова справа передається до нотаріуса, яким раніше заведено спадкову справу, в порядку, передбаченому підпунктом 2.7 цього пункту. Якщо наявність такої справи не встановлено, здійснюється реєстрація спадкової справи в Спадковому реєстрі. Забороняється видача свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі, заведеній без використання Спадкового реєстру, до її реєстрації у Спадковому реєстрі. Позивачка позбавлений можливості оформлення спадщини в нотаріальному порядку, оскільки місто Маріуполь перебуває у тимчасовій окупації. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»). В даному випадку предметом спору є захист права позивача на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок. Суд, з`ясувавши обставин справи, вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на 2\\3 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею (квартири) 62,54 кв. метрів, житловою площею (квартири) 43,2 кв. метрів в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] підлягають задоволенню. Стосовно визнання права власності за позивачем на 1\\3 частки у зв`язку із втратою оригіналів документів суд зазначає наступне Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так на підставі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на 1\\3 частку квартири [ADDRESS] набуте до 01 січня 2004 року (набрання законної сили Цивільним кодексом України), тому до таких правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», а також норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції від 09.04.1994 року. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст. 128, 153 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму (ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду») Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв.метр загальної площі на наймача та кожного члена його родини та додатково 10 кв.метрів на сім`ю (ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні яких або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України (ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду») В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Відповідно до п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 2923 отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна (далі - отримувачі компенсації) є фізичні особи - громадяни України, які є власниками пошкоджених/ знищених об`єктів нерухомого майна. Відповідно до ч. 8, ч. 9 ст. 4 Закону № 2923 у разі подання заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна у паперовій формі заявник пред`являє адміністратору центру надання адміністративних послуг, посадовій особі органу соціального захисту населення або нотаріусу оригінали документів, що додаються до такої заяви (за наявності). Заява про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна може бути подана за відсутності документів, визначених частиною сьомою цієї статті, внаслідок їх втрати або у зв`язку з необхідністю встановлення фактів, що мають юридичне значення. У такому разі отримувач компенсації подає такі документи додатково або звертається до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації з проханням сприяти в отриманні відповідних документів. Отже, позивач у відповідності до норм законодавства України набув право власності на 1\\3 частину вищевказаної квартири, а тому позовна вимога про визнання за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на 1\\3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею (квартири) 62,54 кв. метрів, житловою площею (квартири) 43,2 кв. метрів у зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, ратифікованою законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved