Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

17 вересня 2025 року позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього суму боргу за договором позики еквівалентну 1000 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення, 30 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 19.05.2025 року було укладено договір позики між сторонами, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 1000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.09.2025 року. Кошти позивачу не повернуті, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Тому він змушений був звернутися до суду із цим позовом. Окремо позивач вказав, що внаслідок невиконання відповідачем зобов"язання, він зазнав моральних страждань, яке проявилось у постійних нагадуваннях про повернення коштів, що спричиняло стрес та моральне напруження, невизначеність щодо матеріального становища викликало відчуття тривогги та неспокою, не мав можливості своєчасно виконати власні фінансові зобов"язання, що негативно відобразилось на його особистому та ссімейному житті. Заподіяну моральну шкоду оцінив в розмірі 30 000 гривень. Ухвалою суду від 07.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач подав заяву, в якій просив розглядати справу в спрощеному позовному провадженні за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явилась в судове засідання, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань не направила. Відзив на позов до суду не надходив. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 19.05.2025 року було укладено договір позики між сторонами, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 1000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.09.2025 року, про що написав відповідну розписку. По даний час відповідач своїх зобов`язань з повернення боргу згідно розписки не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за договором позики у розмірі 1000 доларів США. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст. 612 ЦК України). Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На час звернення до суду та розгляду справи у суді оригінал розписки про надання [PERSON] коштів перебуває у позивача [PERSON] , та був долучений ним до матеріалів справи. Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання умов договору позики. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] взявши на себе зобов`язання по поверненню коштів, допустив неналежне його виконання, у зв`язку із чим сума боргу підлягає стягненню з нього на користь позикодавця [PERSON] . При розгляді питання суми та валюти, яка підлягає стягненню суд враховує той факт, що при визначенні розміру позиченої суми грошей, як при отриманні так і при поверненні, сторонами визначався розмір у доларах США, однак при заявленні позовної вимоги про стягнення, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики еквівалентну 1000 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення. За офіційним курсом НБУ станом на 10 грудня 2025 року еквівалент 1000 доларів США складає 42 183, 80 гривень. Враховуючи викладене, зважаючи на визначений ч.1 ст.13 ПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку що у судому засіданні належними та допустимими доказами позивачем доведені вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 42 183, 80 гривень, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 1000 доларів США станом на день ухвалення рішення у справі. Що стосується заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що фактом невиконання грошового зобов`язання з боку відповідача заподіяна моральна шкода позивачу, який не має можливості користуватися власними грошима, які не повернуті у визначений сторонами строк, що вимушує позивача захищати власне право шляхом звернення до суду та доводити певні обставини. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У даному випадку, на думку суду, критеріям розумності та співмірності із заподіяною, шляхом невиконання відповідачем грошового зобов`язання у визначений сторонами строк, що привело до душевних страждань пов`язаних із необхідністю заподіяння додаткового зусилля, часу та нервів задля доведеності через суд свого права на повернення грошей, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Відповідно до ч. 1ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам позовної заяви.

Outcome: partial