Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У липні 2025 року Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.03.2005 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соцінвестбуд» було укладено Договір про участь у фонді фінансування будівництва №29. Відповідно до п. 1.1 Договору, у відповідності до цього Договору Сторона-1 спільно на умовах пайової участі з Стороною-2 проводить будівництво 1-кімнатної квартири у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2 Договору, запланована дата введення будинку в експлуатацію була 4 квартал 2006р. Вартість квартири становила 214 218 грн. 42 коп., площа квартири - 47,5 кв.м. Згідно з п. 1.3 Договору, запланована дата введення будинку в експлуатацію може бути змінена, у випадку відсутності чи неналежного фінансування будівництва іншими власниками об`єктів, що будуються та з підстав передбачених цим Договором. Зміни терміну завершення будівництва можуть бути підставою для перегляду строків фінансування об`єкта, що будується. Сторонами було погоджено графік фінансування будівництва за Договором, відповідно до якого повна вартість квартири мала бути сплачена до 04.10.2006 р. 01 квітня 2005 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 47 909 грн. 41 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29. На підтвердження оплати за Договором № 29, ТОВ «Соцінвестбуд» було видано довідку від 01.04.2005 р., відповідно до якої нею було викуплено 14, 166 м.кв. квартири. 24 травня 2005 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 20 668 грн. 01 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29. 16 вересня 2005 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 25 842 грн. 00 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29. 13 грудня 2005 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 28 402 грн. 00 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29. 30.06.2006 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 27 136 грн. 00 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29. На підтвердження оплати за Договором № 29, ТОВ «Соцінвестбуд» було видано довідку від 03.07.2006 р., відповідно до якої нею було викуплено 5,27 м.кв. квартири. 18 серпня 2006 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 37 125 грн. 00 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29. Таким чином, станом на 18.08.2006 р. Позивачем в повному обсязі було здійснено оплату за однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Однак, об`єкт будівництва було введено в експлуатацію лише в 2010 році. 23.04.2010 р. Позивачу було видано ТОВ «Соцінвестбуд» довідку про виплату 100% вартості квартири. При цьому, відповідно до розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.03.2008 р. № 265, об`єкту будівництва було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . 23.04.2010 р. між Позивачем та ТОВ «Соцінвестбуд» було укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до якої у зв`язку зі зміною паспортних даних Позивачем, у Договорі були змінено її прізвище з [PERSON] на [PERSON] . 25.05.2011 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної експлуатації) було видано наказ №640-C/K1, відповідно до якого Позивачу було видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , як інвестору на підставі Договору № 29. Таким чином, Позивачем було придбано квартиру в приватну власність в порядку інвестування в будівництво об`єкту нерухомого майна, а повну її вартість було сплачено до 18.08.2006 р. Водночас, 07.07.2007р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 01.03.2016 р. рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/789/16-ц шлюб між Позивачем та Відповідачем, зареєстрований виконкомом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 07.07.2007 р., актовий запис №23, було розірвано. Позов про визнання квартири спільним сумісним майном та його поділ Відповідач в межах строку позовної давності не подавав, претензії щодо квартири не заявляв, оскільки квартира була придбана за особисті кошти Позивача, що Відповідачем не оспорювалось. Про наявність даної квартири Відповідачу було відомо, оскільки Позивач з сином спільно в ній проживали та зареєстрували місце реєстрації за даною адресою, а Відповідач неодноразово перебував у вказаній квартирі в гостях. При цьому, в червні 2025 року Позивач звернулася до нотаріуса для оформлення договору дарування квартири, однак у вчиненні правочину їй було відмовлено з підстав набуття права власності на квартиру під час перебування в шлюбі. Отже, спірне нерухоме майно, хоч і було зареєстроване за позивачем в період перебування у шлюбі з відповідачем, однак було набуте за особисті кошти позивача, які були нею сплачені за майно до моменту реєстрації шлюбу, що є підставою для визнання майна особистою приватною власністю позивача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 30.07.2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає наступне. Позов не визнає, оскільки спірне майно було набуте у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується наявними доказами. Позивач не довів походження коштів, використаних для оплати майна як до 07.07.2007 року, так і після, до моменту повної оплати за договором у сумі 214 218,42 грн (23.04.2010 р.). За умовами Договору №29 від 29.03.2005 р. базова вартість квартири становила 159 698,04 грн., різниця - 54 520,38 грн. З наданих позивачем доказів (додатки №65-18) випливає, що після одруження було сплачено понад 27 000 грн. Подружжя потребувало значні кошти на проживання (10 000-20 000 грн на місяць).У 2008 році та певний час після народження дитини позивач не працювала, а єдиним доходом був дохід відповідача, який офіційно здійснював підприємницьку діяльність. Ці доходи підтверджуються відомостями ДПС та документами ФОП. Фактично сторони проживали як подружжя понад 3 роки до реєстрації шлюбу, і відповідач забезпечував їх спільні потреби, зокрема шляхом отримання кредиту 04.01.2007 р. у «ПриватБанку». Позивач приховав факт спільного проживання та спільних витрат, не надав доказів власних доходів та джерел коштів, витрачених на оплату майна за договором №29 у період до та після шлюбу. Позивач порушив вимоги ст. 12, 81, 83, 175 ЦПК України, не надав належних доказів, а навпаки - долучив недопустимі: копії паспорта та ІПН відповідача без його згоди, що є порушенням Закону України «Про захист персональних даних». Додані свідоцтво про народження [PERSON] та документи про реєстрацію місця проживання - не є належними доказами у цій справі. Позивач не підтвердив: звернення до нотаріуса та відмову у вчиненні правочину; усі платежі за договором №29; походження, сплачених після 07.07.2007 р. Посилання позивача на нібито відсутність претензій відповідача щодо квартири не може бути доказом, а спроба перекласти тягар доказування на відповідача є незаконною. З огляду на викладене та наявні докази, просить відмовити у позові, оскільки квартира є спільним майном подружжя, набутим у шлюбі. 26.09.2025 через «Електронний суд» від представника позивача - [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій заперечувала щодо викладеного у відзиві. Зазначила, що не зрозуміло, про який залишок коштів, сплачений під час перебування в шлюбі, у Відзиві зазначає Відповідач, оскільки відповідно до Довідки від 18.08.2006р. станом на 18.08.2006р. Позивачем було викуплено 47,22 кв.м. з загальної площі 47,22 кв.м., тобто сплачено повну вартість квартири. Водночас, шлюб між Сторонами було укладено 07.07.2007 р., тобто через 11 місяців після оплати Позивачем повної вартості квартири. Щодо тверджень Відповідача про, нібито, спільне проживання з Позивачем до укладення шлюбу, зауважує, що Позивач вказані обставини категорично заперечує. Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин Відповідачем не надані. У Відзиві Відповідач умисно викладає недостовірні відомості щодо отримання кредитних коштів на утримання сім`ї, в той час як він мав заборгованість через користування особистою кредитною картою, яка утворилась до 2011 року. Позивач в період з 26.07.2003 р. по 11.08.2006 р. працювала в компанії Carnival Cruise Line на посаді сомельє із місячною заробітною платнею у розмірі 2500 доларів США. У зв`язку з наявністю стабільного доходу, Позивачем і було укладено Договір, за яким нею було придбано однокімнатну квартиру, яку вона оплачувала із своєї заробітної платні. При цьому, Позивач не могла вести спільний побут та проживати з Відповідачем у вказаний період, з огляду на те, що її робота передбачала постійне перебування на круїзному лайнері. Щодо наданих доказів, які підтверджують доходи Відповідача, зазначає, що Відповідачем надано відомості про свої доходи за період з січня 2007 р. по грудень 2010 р., в той час як повна вартість квартири була сплачена нею ще в серпні 2006 р. Зауважує, що єдиною причиною отримання Позивачем Свідоцтва про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , як інвестору на підставі Договору № 29 лише 25.05.2011 р., стало порушення Забудовником строків введення об`єкту в експлуатацію. Спірне нерухоме майно, хоч і було зареєстроване за позивачем в період перебування у шлюбі з відповідачем, однак було набуте за особисті кошти позивача, які були нею сплачені за майно до моменту реєстрації шлюбу, що є підставою для визнання майна особистою приватною власністю позивача. Про порушення свого права Позивачу стало відомо в березні 2025 р., оскільки в рамках справи № 754/3205/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, яка перебувала на розгляді Деснянського районного суду м. Києва, Відповідачем було запропоновано Позивачу підписати мирову угоду, в якій Відповідач заявив своє право на спірну квартиру, зазначивши, що вона була придбана в шлюбі. При цьому, відповідно до проєкту Мирової угоди, Відповідач не буде мати майнових претензій до квартири [ADDRESS] взамін на те, що Позивач знімає всі претензії, які пов`язані з її вимогами щодо сплати аліментів на дитину за рішенням суду у справі №754/9010/23. Таким чином, строк позовної давності Позивачем не пропущено. Також зауважує, що Позивачем надано всі необхідні докази, які підтверджують розрахунок за квартиру, зокрема, платіжні доручення та довідки від забудовника, видані відповідно до умов Договору. Щодо доведення походження коштів, зазначає, що повний розрахунок було здійснено до 18.08.2006 р., таким чином, наявність або відсутність доходу у Позивача після укладення шлюбу 07.07.2007 р. не має жодного відношення до вирішення даної справи. Окремо звертає увагу, що Відповідачем не надано жодних доказів понесення ним будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом даної справи. Ухвалою суду від 09.10.2025 року, що занесена до протоколу судових засідань закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. 19.11.2025 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] та заборону його відчуження, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.11.2025 року заяву [PERSON] задоволено та забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] та заборону його відчуження, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 24.11.2025 року від Відповідача до суду надійшло клопотання про винесення окремої ухвали суду, дотримання вимог чинного законодавства України під час розгляду справи та вжиття заходів процесуального примусу, витребування доказів. Ухвалою суду від 03.12.2025 року, що занесена до протоколу судових засідань клопотання відповідача про витребування доказів, про дотримання вимог чинного законодавства України та винесення судом окремої ухвали - залишено без задоволення. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, враховуючи ту обставину що в даний час проходить службу в складі ЗСУ поза межами Київської області та виконує бойові завдання, тому просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги не визнає. Суд вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.03.2005 р. між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соцінвестбуд» було укладено Договір про участь у фонді фінансування будівництва №29. Відповідно до п. 1.1 Договору, у відповідності до цього Договору Сторона-1 спільно на умовах пайової участі з Стороною-2 проводить будівництво 1-кімнатної квартири у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2 Договору, запланована дата введення будинку в експлуатацію була ІV квартал 2006р. Вартість квартири становила 214 218 грн. 42 коп., площа квартири - 47,5 кв.м. Згідно з п. 1.3 Договору, запланована дата введення будинку в експлуатацію може бути змінена, у випадку відсутності чи неналежного фінансування будівництва іншими власниками об`єктів, що будуються та з підстав передбачених цим Договором. Зміни терміну завершення будівництва можуть бути підставою для перегляду строків фінансування об`єкта, що будується. Сторонами було погоджено графік фінансування будівництва за Договором, відповідно до якого повна вартість квартири мала бути сплачена до 04 жовтня 2006 р. 01 квітня 2005 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 47 909 грн. 41 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29, що підтверджується платіжним дорученням №0004568624 від 01.04.2005 року. На підтвердження оплати за Договором № 29, ТОВ «Соцінвестбуд» було видано довідку від 01.04.2005р., відповідно до якої [PERSON] було внесено суму у розмірі 47 909,41 грн. та викуплено 14,166 м.кв. із загальної площі 47,22 м2 однокімнатної квартири [ADDRESS] . 24 травня 2005 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 20 668 грн. 01 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29, що підтверджується платіжним дорученням №0005587606 від 24.05.2005 р. 16 вересня 2005 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 25 842 грн. 00 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29, що підтверджується платіжним дорученням №0008032727 від 16.09.2005 р. 13 грудня 2005 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 28 402 грн. 00 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29, що підтверджується платіжним дорученням №N null від 13.12.2005 р. На підтвердження оплати за Договором № 29, ТОВ «Соцінвестбуд» позивачу у справі було видано довідку від 14.12.2005 р., відповідно до якої [PERSON] було внесено суму у розмірі 28 402,00 грн. та викуплено 5,77 кв.м. із загальної площі 47,22 м2 однокімнатної квартири [ADDRESS] . На підтвердження оплати за Договором № 29, ТОВ «Соцінвестбуд» позивачу було видано довідку від 03.07.2006 р., відповідно до якої [PERSON] було внесено 30.06.2006 року суму у розмірі 27 136,00 грн. та викуплено 5,27 кв.м. із загальної площі 47,22 м2 однокімнатної квартири [ADDRESS] . 18 серпня 2006 р. Позивачем було сплачено ТОВ «Соцінвестбуд» грошові кошти у розмірі 37 125 грн. 00 коп. в якості часткової оплати за Договором № 29, що підтверджується платіжним дорученням №1034938362 від 18.08.2006 р. На підтвердження оплати за Договором № 29, ТОВ «Соцінвестбуд» позивачу було видано довідку від 18.08.2006 р., відповідно до якої [PERSON] було внесено 18.08.2006 року суму у розмірі 37 125,00 грн. та викуплено 5,747 кв.м. із загальної площі 47,22 м2 однокімнатної квартири [ADDRESS] . Станом на 18.08.2006 року було викуплено 47,22 кв.м. із загальної площі 47,22 кв.м. Відповідно до п. 3.6 Договору, фінансування здійснюється готівкою або у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Сторони-1. Відповідно до розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.03.2008р. № 265, об`єкту будівництва було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Повідомленням від 29.12.2008 року Позивача було повідомлено про те, що плановою датою введення об`єкту будівництва в експлуатацію, визначено І квартал 2009 року. Повідомленням від 31.03.2009 року Позивача було повідомлено про те, що плановою датою введення об`єкту будівництва в експлуатацію, визначено ІІ квартал 2009 року. Повідомленням від 30.06.2009 року Позивача було повідомлено про те, що плановою датою введення об`єкту будівництва в експлуатацію, визначено ІІІ квартал 2009 року. 23.04.2010 р. Позивачу було видано ТОВ «Соцінвестбуд» довідку про виплату 100% вартості квартири, а саме: 214 818,42 грн. 23.04.2010 р. між Позивачем та ТОВ «Соцінвестбуд» було укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до якої у зв`язку зі зміною паспортних даних Позивачем, у Договорі було змінено її прізвище з [PERSON] на [PERSON] . 12.10.2010 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соцінвестбуд» було складено Акт прийому-передачі об`єкта, що будується, а саме: квартири [ADDRESS] , яка є об`єктом, що будується по договору від 29 березня 2005 року №29. 20.05.2011 року [PERSON] звернулася із заявою до начальника Головного управління житлового забезпечення Київської міської адміністрації про оформлення свідоцтва про право приватної власності. 25.05.2011р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано наказ № 640-C/KІ, відповідно до якого Позивачці - [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності від 26.05.2011 року на квартиру за адресою [ADDRESS] , як інвестору на підставі Договору № 29. 07 липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 07.07.2007 року, актовий запис №23, який складено виконкомом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». Від шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.06.2017 року виданого повторно. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Як зазначає Позивач, в червні 2025 року вона звернулася до нотаріуса для оформлення договору дарування квартири, однак у вчиненні правочину їй було відмовлено і в усній формі роз`яснено нотаріусом про необхідність звернення до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше. За змістом статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Відповідно до статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України постанові від 21грудня 2007 року №11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу, або у період спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя або цих осіб. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження. Так, судом встановлено, що станом на 18.08.2006 р. Позивачем в повному обсязі було здійснено оплату за однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою від 18.08.2006 року, в якій зазначено, що станом на 18.08.2006 року Позивачем було викуплено 47,22 кв.м. із загальної площі 47,22 кв.м., тобто сплачено повну вартість квартири. Водночас, шлюб між Сторонами було укладено 07.07.2007 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яка міститься в матеріалах справи, тобто через 11 місяців після оплати Позивачем повної вартості квартири, жодних доказів на підтвердження обставин спільного проживання Відповідача та Позивача до укладення шлюбу, стороною відповідача до суду не надано. Крім того, відповідач не скористався правом подачі до суду зустрічної позовної заяви про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя. Як убачається з письмових матеріалів справи, Свідоцтво про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , як інвестору на підставі Договору № 29 було видано позивачу лише 25.05.2011 р., причиною цього стало порушення Забудовником строків введення об`єкту в експлуатацію. Згідно ч. 2-3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У постанові від 20.01.2020 у справі № 910/10987/18 Верховний Суд виклав такий правовий висновок: «За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає". Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 викладено такий правовий висновок: «Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи». З викладеного вище убачається, що хоч право власності на спірну квартиру було зареєстровано під час зареєстрованого шлюбу сторін у справі, проте дане нерухоме майно отримано у власність виключно за особисті кошти позивача у справі, які набуті нею до шлюбу, про що свідчать досліджені судом в судовому засіданні платіжні доручення та довідки про викуп нею усієї загальної площі квартири. Посилання відповідача про здійснення оплати за квартиру за рахунок спільних коштів подружжя, а також коштів взятих ним у кредит в банківських установах, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що виключає можливість визнання таких коштів спільними. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що [PERSON] довела належними та допустимими доказами придбання майна за особисті кошти, які були нею сплачені за майно до моменту реєстрації шлюбу, а тому є визначені законом підстави для задоволення позову та визнання майна особистою приватною власністю позивача. Окрім того, ухвалою суду від 20.11.2025 року задоволено заяву відповідача про забезпечення позову та накладено арешт на спірну квартиру. Відповідно до частин сьомої-восьмої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи те, що в судовому засіданні представник позивача просила суд про задоволення позову та скасування заходів забезпечення позову, а також беручи до уваги те, що позовні вимоги Позивачки судом задовольняються у повному обсязі, то суд приходить до висновку про можливість скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Outcome: approved