Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулось до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог вказано, що між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] 24.01.2022 року укладено договір № 3346206996-594315 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Зазначений договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок». На виконання зазначених вимог позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 7533 - для підписання кредитного договору № 3346206996-594315 від 24.01.2022 року, шляхом направлення Позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаного Позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: - сума кредиту становить 10500,00 грн. (п. 1.1. договору, р. 3 паспорту кредиту); - початковий строк кредитування становить 22 днів (п. 2.1. договору, р. 3, р. 4 паспорту кредиту, п. 1 графіку розрахунків); - відсоткова ставка становить 0,99% на добу на початковий строк кредитування визначений п. 2.3., п. 3.6., п. 3.7. договору (р. 4 паспорту кредиту, п. 1 п. 2 графіку розрахунків); - сума кредиту та нараховані відсотки за початковий строк кредитування позикою на 22 днів становить 12786,90 грн. (10500,00 грн. - тіло кредиту + 2286,90 грн. - відсотки за користування позикою за перші 22 днів, р. 4 паспорту, кредиту, п. 1 п. 2 графіку розрахунків). Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав в особистому кабінеті як банківську картку на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3346206996-594315 від 24.01.2022 року. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного Кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів (розділ 7 Паспорту кредиту). Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитним коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 15.02.2022 року до 15.02.2022 року, за ставкою 2,2% на добу. На момент подання позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 33576,90 гривень, яка зскладається з: - 10500,00 грн. - тіло кредиту; - 2286,90 грн. - відсотки за початковий строк користування позикою; - 20790,00 грн. - відсотки за продовжений строк користування позикою. Також, представник позивача зазначає, що [PERSON] неодноразово користувався послугами кредитування у ТОВ «Кошельок», а саме «5» рази, що свідчить про те що Відповідачу достовірно були відомі всі істотні умови кредитування в ТОВ «Кошельок» та наслідки невиконання умов договору. У зв`язку з викладеним представник позивача просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 33576,90 гривень та понесені судові витрати по справі, а саме витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 15.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. 01.08.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого з позовними вимогами відповідач не згоден з огляду на наступне. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 33576,90 грн., що складається з заборгованості за сумою кредиту 10 500 грн., та заборгованості за відсотками з користування позикою 23 076,90 грн., однак на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по унку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним овором заборгованості. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості, за вказаним кредитним договором не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Наданий розрахунок заборгованості, не є борговим документом та належним доказом, що доводить отримання кредиту. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами, можна зробити висновок, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку. Разом з тим, вважає, що сума заборгованості по відсотках у розмірі 23 076,90 грн, нарахована з порушенням вимог закону, оскільки, відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до Договору позики № 3346206996-594315 сума кредиту була надана строком на 22 дні. 10500 грн.*0,99% =109,95 грн/день 109,95 грн/день*22 дні = 2 286,90 грн. повинна складати заборгованість по відсоткам. Тобто, вся сума заборгованості, відповідно до умов договору повинна складати 12786,90 грн. Відтак, у межах строку кредитування (з 24.01.2022 по 14.02.2022 року) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум и позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Окрім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є справедливими. Вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків у розмірі 23076,90 грн., які нараховані позивачем після 14 лютого 2022 р. на період часу після закінчення строку кредитування є необґрунтованими, та суперечить правовим висновкам Верховного Суду в постановах, зокрема: від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018р. у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020р. у справі № 912/1120/16, від 14 лютого 2018р. у справі №564/2199/15-ц. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до зичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 23 076,90 грн., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 10500 гривень. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є обґрунтованими. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 гривень, [PERSON] , просить суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами з огляду на те, що спір який виник між сторонами у справі № 502/1098/25 відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за кредитним договором; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту невиконання зобов`язання та нарахування штрафних санкцій, індексу інфляції та 3% річних, судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносин и не передбачають. Крім того, по справі № 502/1098/25 судом було відкрито спрощене позовне провадження, що вказує на те, що справа являється малозначною і безпосередньої участі адвоката та представництва інтересів Позивача в судовому засіданні є недоречним. Отже, сума витрат на професійну правничу допомогу, висунутою ТОВ «Кошельок» є непропорційною, та такою, що підлягає зменшенню, враховуючи складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом на професійну правничу допомогу та вважає, що розумним і обґрунтованим буде розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн.. Враховуючи викладене представник позивача просив врахувати наданий відзив та відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі та закрити провадження у справі. 18.09.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення на відзив відповідача згідно яких представником позивача зазначено, що наведені у відзиві аргументи є безпідставними, враховуючи наступне. Щодо посилання представника відповідача на неправомірне нарахування процентів поза межами Лояльного строку кредитування необґрунтоване, враховуючи те, що відповідно до п.2.1. Договору кредит надавався строком на 22 дні, початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця грошових коштів. В Договорі цей період визначений як Лояльний. У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 (вісімсот три) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним. (п.3.8. Договору). Таким чином, сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 112 днів з моменту укладення Договору (22 дні плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду. Як вбачається з матеріалів справи, до спливу Лояльного періоду у 22 дні [PERSON] не виконав свій обов`язок за Договором та не повернув кредит та навіть не сплатив проценти за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Тобто він продовжив користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 112 днів з моменту укладення Договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. Договору, є законним. Щодо посилання представника відповідача на те, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують надання кредиту та заборгованість по кредиту, не заслуговують на увагу з огляду на висновок, що був наданий Верховним Судом у постанові від 12.06.2023 р. по справі № 263/3470/20: «Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним». Представник відповідача, обґрунтовуючи доводи щодо застосування до правовідносин, що склалися між сторонами, положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», послався на відповідну позицію Верховного суду у справах, в яких йдеться про укладення договорів не в порядку Закону. Однак, посилання на цю постанову є безпідставним, оскільки у вказаній справі встановлені відмінні фактичні обставини, зокрема, у справі № 161/16891/15 кредитний договір укладався не в порядку Закону». Що стосується наданого розрахунку заборгованості, то він не є безумовною підставою визначення розміру кредитної заборгованості, оскільки цей розмір установлюється саме судом на підставі умов договору, вимог закону, доказів сплати/переплати кредиту. В матеріалах справи міститься Детальний розрахунок заборгованості за Договором № 3346206996-594315 від 24.01.2022 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в якому відображено інформацію стосовно загальної кількості днів користування кредитом, сума кредиту, відсотки за користування кредитом, відсотки в межах лояльного періоду та відсотки за подовжений строк користування, надходження протягом дня, залишок заборгованості по кредиту, залишок по відсотках, та залишок заборгованості згідно кредитного договору. Варто зауважити, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків Відповідачем. Щодо застосування Закону України «Про захист прав споживачів», представни позивача вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про порушення позивачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що загальний розмір нарахованих відсотків за користування кредитом є занадто великим, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. зміст зазначеної норми не врегульовує питання нарахованих процентів та містить вимоги щодо штрафних санкцій (пеня, штрафи), які відповідачу не нараховувалися. Водночас нарахування процентів за користування кредитними коштами регулюється статтями 1048,1056-1 ЦК України та їх розмір встановлюється та погоджується сторонами. Не може бути застосовано до спірних правовідносин і статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки частина п`ята вказаної статті містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Тобто, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості. Однак відповідачем вимоги про визнання умов договору недійсними, зокрема, щодо установлення розміру процентної ставки пред`явлено не було. На підставі викладеного, відсутні підстави вважати, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому варто зауважити, що твердження представника відповідача про застосування позивачем ч.2 ст.625 ЦК України безпідставні, оскільки у позовній заяві йдеться про стягнення лише суми тіла кредиту та нарахованих процентів, тобто заходи відповідальності за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання не застосовані. Відповідач не надає на підтвердження своїх заперечень жодних доказів, що могли б спростувати позовні вимоги, а наведене відповідачем не відповідає матеріалам справи, являється власними (хибними) припущеннями, що носять виключно інсинуаційний характер та мають на меті уникнення виконання умов кредитного договору. Щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, твердження представника відповідача про завищення витрат на правову допомогу не тільки не підтверджені жодними доказами, а й спростовуються дійсними обставинами, які є у відкритому доступі. Заявлений позивачем розмір адвокатського гонорару не є завищеним і не перевищує середньо-ринковий розмір послуг адвокатів по Київському регіону України. На противагу зазначеним обставинам, твердження сторони відповідача ґрунтуються виключно на власних уявленнях та не співвідносяться з дійсними обставинами. Щодо доказів перерахування коштів відповідачу, зазначає, що позивач разом із позовною заявою надав усі можливі докази перерахування кредитних коштів у розмірі 10500,00грн. за кредитним договором № 3346206996 594315 від 24.01.2022 року, що підтверджується листом АТ «ТАСКОМБАНК» від 17.10.2024 року надано підтвердження здійснення переказу грошових коштів на рахунок одержувача до якого емітований електронний платіжний засіб, а саме: дата операції 24.01.2022р., картка отримувача [NUMBER] , сума зарахування - 10500,00 грн. TSL_ID 750705, Код авторизації 683803, відправник ТОВ «Кошельок». Крім того, до матеріалів позовної заяви додано повідомлення про те, що 24.01.2022 через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» було проведено успішне зарахування на карту клієнта: дата операції - 24.01.2022; сума операції - 10 500,00 грн.; номер картки - [NUMBER] ; Опис замовлення - Видача кредитних коштів, Договір займа № 346206996-594315. Повідомлення платіжної системи ТОВ «ТАС ЛІНК» та довідка банку є належними доказами згідно зі ст. 81 ЦПК України, оскільки є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Outcome: approved