Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Акціонерне товариство\~«СЕНС\~БАНК» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] шляхом підписання оферти запропонував позивачу укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що підтверджується анкетою-заявою про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк» від 14.12.2021, яка засвідчена особистим підписом відповідача. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Позивач свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими відповідач активно користувався, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 42520,53 грн, з яких: 25403,73 грн прострочене тіло кредиту, 7171,80 грн відсотки за користування кредитом, 9945,00 грн комісія. Посилаючись на викладене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача дану заборгованість, витрати судового збору в розмірі 2\~422, 40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3937,86 гривень. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними матеріалами. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за її відсутності не подав. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0610274431493, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження, про свідчить його підпис на вказаному повідомленні та дата отримання 24.08.2025. Разом з тим, у позовній заяві позивач зазначає, що у відповідача наявний електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС та долучає до позовної заяви квитанцію про № 4156658 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС, відповідно до якої 05.08.2025 о 11 год. 39 хв. відповідачу доставлено позовну заяву з додатками. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Зі змісту анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа Банк» від 14.12.2021, підписаної відповідачем вбачається, що ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ «Альфа-Банк» відповідач просив укласти угоду\~про обслуговування\~кредитної картки\~та відкрити\~відновлювальну кредитну\~лінію. Водночас, у зазначеній заяві друкованим текстом зазначено, що підписант підтверджує, що ознайомлений з умовами договору, зі змістом Інструкції про відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах, а також надання та користування іншими послугами банку. До позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту, підписаний власноручним підписом відповідача 14.12.2021. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.12.2021, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та клієнтом [PERSON] , станом на 18.06.2025 встановлено, що заборгованість за тілом кредиту становить 25\~403,73 грн, заборгованість за простроченими відсотками становить 7 171,80 грн, заборгованість за комісією становить 9 945,00 гривень. Оцінивши докази, досліджені в ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як зазначено у статті 1054 ЦК України, за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, частина 1 статті 638 ЦК України. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Водночас, частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. При цьому судом встановлено, що банк виконав свої обов`язки, та надав відповідачу кредит, у той час як позичальник своїх зобов`язань не виконав, внаслідок чого допустив заборгованість, яка станом на 18.06.2025, що становить 42520,53 грн, з яких 25403,73 грн прострочене тіло кредиту, 7171,80 грн відсотки за користування кредитом, 9945,00 грн комісія. Додана позивачем до позову банківська виписка про рух кредитних коштів по рахунку відповідача має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженого\~наказом Мінюсту від 12.04.2012 року № 578/5, яка фіксує факт виконання господарської операції в банку та служить підставою для здійснення записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними нормами, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з цим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. У силу приписів частини 2 статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з висновком, наведеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Таким чином, у даній справі наявні докази того, що [PERSON] не виконував узяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 23.07.2019 року щодо погашення заборгованості, який у встановленому порядку не визнаний недійсним. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе за кредитним договором зобов`язання із погашення заборгованості по тілу кредиту та виплаті відсотків за користування кредитними коштами, які станом на 18.06.2025, становлять загальну суму 42520,53 гривень. Оскільки, [PERSON] всупереч вимог статті 1050 ЦК України, односторонньо порушив свої зобов`язання за кредитним договором, то за цієї обставини ПАТ «Альфа-Банк» (у подальшому змінили найменування на АТ «СЕНС БАНК») вправі вимагати повернення кредитної заборгованості та здійснення належних виплат передбачених кредитним договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 42520,53 грн, які являють собою заборгованість за тілом кредиту 25403,73 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 7171,80 грн, заборгованість за комісією 9945,00 гривень. Крім того, беручи до уваги висновок про задоволення позовних вимог позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. Окрім цього, беручи до уваги подання позивачем доказів понесення ним витрат на правничу допомогу в розмірі 3937,86 грн, враховуючи те, що під час розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не надав обґрунтування неспівмірності даних витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3937,86 грн витрат на професійну правову допомогу.

Outcome: approved