Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом та звільнення майна з під арешту, накладеного на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2007 року у справі №2-1404/2007, зареєстрованого Одинадцятью київською державною нотаріальною конторою 21.02.2007, номер обтяження 4528386. В обґрунтування позову, зазначила, що вона є спадкоємецею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , до спадкового майна входить квартира [ADDRESS] . Постановою Двадцять першої київської державної нотаріальної контори від 16.05.2025 №1819/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки на квартиру [ADDRESS] накладено арешт Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 21.02.2007, на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2007 у справі №2-1404/2007 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Київське міське управління юстиції, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.05.2007 року справа № 2-1404/2007 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Київське міське управління юстиції, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишена без розгляду. [PERSON] зверталася до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про скасування заходів забезпечення позову, однак ухвалою від 16.06.2025 у справі №756/8490/25 відмовлено і роз`яснено про право звернутися до суду з вимогами про зняття арешту в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні. З огляду на викладені обставини, враховуючи те, що арешт майна перешкоджає позивачці у оформленні спадщини, а підстави для існування такого арешту відсутні, позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги. У відзиві на позов Київська міська рада просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства, та слухати справу у відсутності представника. Позивачка та її представниця до суду не з`явилися, представниця позивачки звернулася до суду із заявою, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності її учасників. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON] . 07.02.2017 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала позивачці на випадок своєї смерті належну їй на праві приватної власності квартиру квартири [ADDRESS] . 06.12.2024 року Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 848/2024. З інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яка міститься в матеріалах спадкової справи, вбачається, що згідно з даними реєстрових книг бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі: частина - свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва 27.05.1997, розпорядження №808, зареєстрованого в Бюро 28.05.1997, за реєстровим №2069, частина - свідоцтва про право на спадщину видане 11-ю Київською державною нот конторою 08.06.2006 №2-687, зареєстрованого в Бюро 22.06.2006 за реєстровим №2069. 16.05.2025 постановою державного нотаріуса двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка складається з квартири [ADDRESS] у зв`язку з наявним арештом на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який накладено на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2007 року у справі 2-1404/2007, заявник Одинадцята київська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: 4528386, дата реєстрації 21.02.2007. З відповіді Оболонського районного суду м. Києва від 04.06.2025 №2-1404/07 вбачається, що у провадженні суду перебувала цивільна справа № 2-1404/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа Київське міське управління юстиції. Вказана справа знищена відповідно до «Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання», затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 11.02.2010 року за № 22 за минуванням терміну зберігання. На зберіганні в архіві суду знаходяться оригінали процесуальних документів по вищевказаній справі. Інформація щодо накладення та скасування арешту з квартири-відсутня. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 03.05.2007 року, яка набрала законної сили 10.05.2007 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа Київське міське управління юстиції - залишено без розгляду. Учасником вказаної справи позивачка не була. При залишення позову без розгляду, судом не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову та зняття арешту з спірної квартири. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Узагальнивши судову практику Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, судом встановлено, що за життя спадкодавцю [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , на успадкування якої за заповітом має право позивачка, а також те, що оформити спадщину на цю квартиру вона позбавлена можливості у зв`язку з наявним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешту на квартиру, який накладено на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2007 року у справі 2-1404/2007, заявник Одинадцята київська державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: 4528386, дата реєстрації 21.02.2007, а тому суд вважає, що у відповідності до положень ст.392 ЦК України, позивач вправі вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. З цих підстав, суд вважає правильним заявлені у справі вимоги щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] - задовольнити. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.05.2007 року, яка набрала законної сили 10.05.2007 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа Київське міське управління юстиції - залишено без розгляду, однак питання скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2007 року про забезпечення позову у цій справі вирішено не було. При цьому [PERSON] не була учасником даної справи. Матеріали справи знищені, інформація щодо накладення та скасування арешту з квартири-відсутня. З огляду на зазначене, суд вважає, що права позивача як власника спірного майна порушені, оскільки накладений та не скасований у вказаній цивільній справі арешт нерухомого майна позбавляє позивача права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном. Як наслідок, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до цього часу міститься запис про існування арешту на спірну квартиру, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка від 16.05.2025 року № 427201238). Водночас існування арешту на майно позивача порушує її конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України). Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) вказано, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. У зв`язку з існуванням чинного арешту належного позивачці нерухомого майна, накладеного під час розгляду цивільної справи, який завершено, а матеріали цивільної справи знищено, дають підстави для висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у цьому випадку є прийняття судом рішення про скасування арешту на належне їй майно - квартиру, накладеного на виконання ухвали суду від 12.02.2007 про забезпечення позову у справі №2-1404/2007, зареєстрованого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 21.02.2007, номер обтяження 4528386. З цих підстав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved