Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

24.11.2025 року [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаною заявою в якій просив встановити факт належності йому посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посильного радіологічного контролю у 1986-1993 рр. (серія [NUMBER] ), яке було видане 04 червня 1993 року, на ім`я « [PERSON] ». В обґрунтування заяви вказав, що з метою оформлення пенсії він звернувся до управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області. Під час звернення виявлено, що в посвідченні громадянина, який постійно проживав на території зони посильного радіологічного контролю у 1986-1993 рр., яке видано 04 червня 1993 року допущена помилка в записі прізвища. Так, в посвідченні помилково зроблений запис прізвища « [PERSON] », замість вірного - « [PERSON] ». У зв`язку з цим Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документу. На думку заявника, причина неправильного написання прізвища у одну літеру виникла у зв`язку із неправильним переведенням прізвища, з російської на українську мови. Внаслідок такої помилкової, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує особу заявника та документом, який був виданий на його ім`я. Згідно експертного висновку №056/1335-m від 27 серпня 2025 прізвище « [PERSON] » та « [PERSON] » в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок міжмовної інтерференції та відхилення від орфографічних норм в ситуації контактного білінгвізму. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності йому документу, а саме посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посильного радіологічного контролю у 1986-1993 рр (серія [NUMBER] ). Встановлення факту належності документу необхідно заявнику для подальшого оформлення пенсії. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.11.2025 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд. Заявник в судове засідання не з`явився, при цьому 11.12.2025 року до суду від представника заявника адвоката Шумського І.С. надійшла заява в якій розгляд справи просив проводити за відсутності заявника та його представника, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважності причин неявки не повідомив, правом надати пояснення щодо заяви не скористався. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої заяви, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] та йому присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що вбачається з копії паспорта № [NUMBER] . 04.06.1993 року на ім`я « [PERSON] » видано посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посильного радіологічного контролю у 1986-1993 рр. серії [NUMBER] . З експертного висновку № 056/1335-m від 27 серпня 2025 року вбачається, що прізвище « [PERSON] » (паспорт, запис [PERSON] ) та ЛІХОВИЙ (посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), запис « [PERSON] ») в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок міжмовної інтерференції та відхилення від орфографічних норм в ситуації контактного білінгвізму. Згідно з чинними правилами (див. Український правопис, 2019, § 141, 144; [PERSON] , [PERSON] . Власні імена людей. Словник-довідник. - К.: Наукова думка, 1996, с. 311-321) та з урахуванням парадигми зазначеного прізвища нормативний запис українською мовою « [PERSON] ». Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Також, роз`яснено, що такі справи розглядаються якщо: відповідно до закону, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Звертаючись до суду із вказаною заявою заявник зазначив, що встановлення факту належності йому посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посильного радіологічного контролю у 1986-1993 рр. серії [NUMBER] , яке було видане 04 червня 1993 року необхідно йому для оформлення пенсії. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає встановленим той факт, що посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посильного радіологічного контролю у 1986-1993 рр. (серія [NUMBER] ), яке було видане 04 червня 1993 року, на ім`я « [PERSON] » дійсно належить заявнику [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити факт належності йому посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посильного радіологічного контролю у 1986-1993 рр., суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved