Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

І. Суть справи. 1.1 Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором купівлі-продажу. Позов обґрунтований тим, що 26.11.2020 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Шрайбером В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1859. За умовами вказаного договору [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3 договору продаж вчинено за 113 600 грн, з яких 20 000 грн покупець сплатив продавцеві до підписання договору, а решту суми в розмірі 46 800 грн покупець мав сплатити до 15.06.2020 р. та 46 800 грн до 01.05.2022 р. шляхом перерахування коштів на зазначений в договорі розрахунковий рахунок. На виконання умов договору [PERSON] звільнив будинок, передавши його у фактичне володіння і розпорядження відповідача. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, а саме не сплатив у визначений строк решту грошових коштів. 1.2 Відповідач відзиву на позов не подав. ІІ. Процедура та позиція сторін. 2.1. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.11.2025 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 2.2. Позивач в судовому засіданні зменшив заявлені позовні вимоги в частині розміру заборгованості за договором купівлі-продажу та просив стягнути з відповідача 40 160 грн боргу за договором, 24 394,17 грн інфляційне збільшення та 5672,86 грн штрафних санкцій. 2.3. Відповідач визнав розмір несплаченої заборгованості за договором купівлі-продажу, однак заперечував щодо правомірності стягнення штрафних санкцій та просив зменшити суми витрат на професійну правову допомогу. IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 26.11.2020 р. між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Шрайбер В.В., та зареєстрований в реєстрі №1859, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3 договору продаж зазначеного житлового будинку вчиняється за 113 600 грн, з яких 20 000 грн сплачено покупцем на користь продавця до підписання цього договору, 46 800 грн покупець зобов`язується сплатити на користь продавця на рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» до 15.06.2021 р. та 46 800 грн до 01.05.2022 р. Позивач також підтвердив сплату відповідачем, однак з порушенням строку грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу, а саме - 11.01.2022 р. грошових коштів в сумі 27 490 грн та 10.10.2022 р. грошових коштів в сумі 25 950 грн. IV.Оцінка суду: Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. При цьому, якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, то продавець набуває право вимоги такої оплати (ч.3 ст.692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст.651 ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що позивач, як продавець, виконав узяті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу від 26.11.2020 р. та передав у власність покупцеві відповідачеві по справі житловий будинок за вищевказаною адресою. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості будинку належним чином не виконав, внаслідок чого допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання. Нормою ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач прострочив сплату 19 310 грн (мав сплатити до 15 червня 2021 р.) та 20 850 грн (мав сплатити до 01.05.2022 р). Таким чином, право позивача на застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України, виникло з моменту прострочення відповідних грошових зобов`язань. Згідно ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За змістом п.18 Перехідних положень ЦК України зазначено, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу у період дії в Україні воєнного стану, а оскільки воєнний стан в Україні був введений 24 лютого 2022 року, то відповідно до ст.5 ЦК України саме з 24 лютого 2022 року не підлягають застосуванню норми ст.625 ЦК України по стяганню трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання. Отже, з урахуванням імперативного характеру зазначеної норми, суд приходить до висновку, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних після 24.02.2022 р. є недопустимим, незалежно від тривалості прострочення та волі сторін договору. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо застосування ст.625 ЦК України лише за період з 16.06.2021 р. по 23.02.2022 р. включно, тобто до моменту введення воєнного стану. Враховуючи умови договору та норми діючого законодавства, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму боргу 19 310 грн з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 16.06.2021 р. по 21.02.2022 р. (251 день прострочення), а саме: 1247,97 грн (інфляційне збільшення) та 398,37 грн (штрафні санкції), а всього 20 956,34 грн. Правових підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних за період після 24.02.2022 р., у тому числі щодо грошового зобов`язання зі строком виконання до 01.05.2022 року, суд не вбачає. Таким чином загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з невиконанням та простроченням грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу становить 41 806,34 грн (20 956,34 грн та 20 850 грн). V. Розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1211 грн 20 коп. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Професійна правнича допомога надана позивачу у зв`язку з пред`явленням позову становить 12 500 грн, що підтверджується копією витягу з договору № б/н про надання правової допомоги від 06.11.2025 р., укладеного між адвокатом Васюк Д.Г. та [PERSON] , розрахунком суми гонорару. Ураховуючи предмет і підстави заявленого позову, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження, незначну складність справи, усталену судову практику з розгляду даної категорії справи, відсутність необхідності в витребуванні доказів, обсяг виконаних адвокатом робіт, яка полягала у складенні позовної заяви, на підставі поданих позивачем документів, співмірність наданих послуг із складністю справи, а також клопотання відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, суд вважає, що розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу є завищеним. Беручи до уваги принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, а також співвідношення розміру заявлених вимог до розміру задоволених вимог (60 %), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 гривень.

Outcome: partial