Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просила суд позбавити [PERSON] батьківський прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , призначити її опікуном даних малолітніх дітей. В обґрунтування позову позивач посилалася на ті обставини, що відповідач по справі є її рідною донькою. У доньки є четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] загинув, а відомості про батьків інших дітей записані зі слів матері. З вересня 2023 року відповідач стала зловживати алкогольними напоями, перестала приділяти необхідну увагу дітям, почала залишати їх самих без нагляду, без сторонньої допомоги, зникала у невідому напрямку. Всі зусилля позивача щодо зміни поведінки відповідача результатів не дали, власні потреби доньки були їй важливіші за інтереси дітей. Через таких асоціальний спосіб життя [PERSON] стала поводити себе агресивно, зухвало, постійно вчиняла конфлікти та порушувала громадський порядок, оскільки спосіб життя відобразився на її психологічному стані. Через те, що [PERSON] частко залишала дітей без нагляду, позивач була вимушена покинути своє місце проживання в м. Миколаїв та переїхати до с. Гудевичеве Березівського району Одеської області щоб доглядати за онуками. При цьому старша онука [PERSON] вже тривалий час проживала разом з нею в місті Миколаїв, оскільки не бажала жити з матір`ю, тому що вона постійно залишала на неї менших дітей та вона вимушена була доглядати за ними. Окрім цього, старша донька відповідача [PERSON] , 2013 року народження має статус сім`ї загиблого Захисника України та їй призначено відповідну допомогу, яку, як її законний представник отримує відповідач та витрачає ці значні кошти на свої розваги, а не на користь дитини, чим завдає значну шкоду її інтересам. На даний час всі діти проживають разом з позивачем, вона піклується та доглядає за ними, на підставі чого, вбачаючи явне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, з метою захисту майнових та особистих прав дітей, забезпечення піклування про їх фізичний та духовний розвиток, позивач просила суд позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засідання позивач на задоволені позову наполягала з підстав вказаних у ньому, вказала що поведінка відповідача не змінилася, просила суд винести рішення про задоволення позову. Відповідач у судовому засіданні позовну вимоги визнала в повному обсязі, зазначила що погоджується на позбавлення її батьківських прав, зазначила, що розуміє наслідки позбавлення її батьківських прав, згодна сплачувати аліменти на утримання дітей, визнання позову є добровільним і жодного тиску на неї не здійснюється. Зазначила, що має намір виїжджати за кордон, без дітей, оскільки їй важко одній з чотирьома дітьми. Не заперечувала щодо призначення позивача, яка є її матір`ю, опікуном її малолітніх дітей. Представник третьої особи у судовому засіданні вказала, що не заперечує проти позову з підстав вказаних у рішенні виконавчого комітету Коноплянської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. У судовому засіданні також були допитані малолітні свідки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у порядку ч.ч.1, 4 ст.232 ЦПК України у присутності представника органу опіки та піклування, який є також представником служби у справах дітей Коноплянської сільської ради. Під час допиту діти показали суду, що проживають з бабусею, їм так комфортніше, оскільки мама ( [PERSON] ) їх часто залишала без нагляду, раніше в них були гарні стосунки, але потім мама почала зловживати алкогольними напоями, приводити додому незнайомих чоловіків, зараз їх відносини погіршилися, мама перестала до них приїжджати, вони зараз зустрічаються не часто, мама трубку не бере, коли вони їй телефонують, на повідомлення не відповідає. Загалом діти показали своє гарне ставлення до матері, однак її поведінка їх засмучує, хотіли б до себе більше уваги з боку матері та щоб вона себе поводила як раніше (проводила з ними час, не зловживала алкоголем, не залишала їх на самих або на інших людей), вони себе добре почувають поруч з бабусею та мають бажання жити з нею. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши позиції сторін та покази свідків, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] є рідною матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження відповідача, копією свідоцтв про шлюб як позивача та і відповідача. [PERSON] має четверо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, копіями свідоцтв про шлюб відповідача та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, та копіями повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, батько [PERSON] - [PERSON] , помер (загинув) [INFO] . Відомості про батьків дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] записані зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копіями повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Відповідно до довідки про склад сім`ї, за адресою [ADDRESS] проживають та зареєстровані відповідач [PERSON] , позивач [PERSON] та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №79/01-01, сім`я [PERSON] , в якій виховуються малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з 10.05.2024 року перебуває на обліку у зв`язку з складними життєвими обставинами. Судом також було досліджено характеристику на [PERSON] , надану Коноплянською сільською радою, згідно якої на [PERSON] надходили скарги про неналежне виконання батьківських обов`язків (тривала відсутність матері за місцем проживання, залишає дітей без догляду), на момент відсутності її за місцем мешкання за дітьми доглядала бабуся [PERSON] . При цьому [PERSON] не характеризується як особа, що зловживає алкогольними напоями, однак неодноразово допускала порушення громадського порядку, проявляла неповагу до оточуючих та норм поведінки у суспільстві. Відомі випадки коли дії [PERSON] призвели до пошкодження комунального майна, також були зафіксовані порушення навчального процесу у навчальному закладі, що негативно впливало на зальну атмосферу та дисципліну. На зауваження реагує емоційно. Також відповідно до копії постанови Іванівського районного суду Одеської області від 03.11.2025 року, яка набрала законної сили 14.11.2025 року, [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, а саме за те, що 03.10.2025 року та 04.10.2025 року [PERSON] ухилися від виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого її діти залишалися без нагляду. На [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно характеристики на [PERSON] , скарги від односельців не надходили, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, доглядає онуків. Згідно акту обстеження умов проживання та відповіді служби у справах дітей Коноплянської сільської ради, станом на жовтень 2025 року, підтверджено факт залишення дітей відповідачем [PERSON] без нагляду, її зухвалою поведінки та невиконання в належній мірі батьківських обов`язків, що також підтверджується актом оцінки потреб сім`ї. Також судом було досліджено медичні виписки на ім`я [PERSON] , з яких вбачається нестабільність психологічного та психічного здоров`я відповідача. Також судом було досліджено докази, з яких встановлено, що позивач має зареєстроване нерухоме майно, перебуває в шлюбі, її чоловік отримує стабільний дохід, за станом здоров`я може бути опікуном. Відповідно до рішення Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області №132 від 26.11.2025 року було затверджено висновок органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ». Згідно вказаного висновку, Коноплянська сільська рада як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У висновку вказані достатні обґрунтування підстав для доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, належним чином та об`єктивно досліджено обставини ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відповідачем, надано належну оцінку ситуації що склалася. Відповідно до рішення Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області №133 від 26.11.2025 року було затверджено висновок органу опіки та піклування «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ». Згідно вказаного висновку, Коноплянська сільська рада як орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] , [INFO] опікуном малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У висновку вказані достатні обґрунтування підстав для доцільності призначення саме [PERSON] опікуном, належним чином та об`єктивно досліджено обставини необхідності встановлення опіки, надано належну оцінку ситуації що склалася. Застосовуючи норми матеріального права, суд виходив з такого. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 150,152 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11) Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Оцінюючи характер спірних правовідносин, суд бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку батька до і під час розгляду справи в суді про позбавлення його батьківських справ. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не займається їх вихованням належним чином, не піклується, під час розгляду справи позов визнала в повному обсязі, зазначивши що має намір виїхати за кордон без дітей, вважає що їм краще буде жити з бабусею. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України),спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, покази свідків, суд прийшов до висновку, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дітей, брати участі у їх вихованні, про що сама зазначила у судовому засіданні. Таким чином позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При цьому суд не вбачає за необхідне та таке що призведене до зміни ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків відмовляти у задоволенні позову та попереджати відповідача про необхідність змінити ставлення до своїх дітей, оскільки остання свідомо не бажає виправлятися, що свідчить про її визнання позову. Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Також, суд роз`яснює, що у відповідності до ст.166 СК України правовими наслідками позбавлення батьківських прав є: 1) втрати особистих немайнових прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання; 2) особа перестає бути законним представником дитини; 3) особа втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) особа не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) особа не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) особа втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі чого, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь опікуна або дитячого закладу аліменти на їх утримання у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а потім у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) після досягнення двома старшими доньками повноліття. Стосовно вимоги про призначення опікуна суд зазначає наступне. Як зазначалось вище, вихованням дітей наразі займається позивач [PERSON] , яка є їх бабусею по лінії матері, тобто відповідача. Відповідно до вимог ст. 243 Сімейного кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 167 Сімейного Кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а [PERSON] фактично займається вихованням малолітніх дітей та має переважне право на передання їй дітей, вона є бабусею, в матеріалах справи наявний висновок про доцільність призначення позивача опікуном, тому вимога позивача в частині встановлення її опікуном також підлягає задоволенню. Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На виконання вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (1211,20 грн. за вимоги про позбавлення батьківських прав, 1211,20 грн. за вимоги про стягнення аліментів). Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, враховуючи, що клопотань від сторін про скасування заходів забезпечення позову не надійшло, останні повинні продовжувати діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, однак при цьому суд враховує ту обставину, що заходи забезпечення позову застосовані в рамках даної справи відносяться до грошового забезпечення дитини, то вони підлягають негайному скасуванню.

Outcome: approved