Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті його баби [PERSON] та прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просить його задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник відповідача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Третя особа у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви, клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду залучено третю особу. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , [INFO] , у віці 77 років, про що 22 лютого 2025 року складено актовий запис № 418, місце смерті село Плотича Тернопільського району, Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 лютого 2025 року. На момент смерті у власності [PERSON] була квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,9 кв. м, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав та довідкою з Міського бюро технічної інвентаризації, де вказано що право власності належить на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого 11 березня 1998 року за реєстровим № 75, право власності зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 25 березня 1998 року за № 16680. [PERSON] на момент купівлі квартири та її смерті в шлюбі не перебувала, що підтверджується довідкою про сімейний стан № 94 від 08 вересня 1997 року виданою [PERSON] в.о. заступника начальника управління юстиції в Тернопільській області Міністерства юстиції України та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 08 вересня 1997 року серії [NUMBER] . [PERSON] мала одну дочку (мати позивача) [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 вересня 1969 року. [PERSON] одружилася з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . 28 грудня 1994 року вона розірвала шлюб з [PERSON] , в подальшому 26 жовтня 1995 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26 жовтня 1995 року. [INFO] в них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , який являється онуком [PERSON] . В подальшому, [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яка являлась єдиною дочкою [PERSON] . За життя, 24 квітня 2023 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Утинською З.З. 24 квітня 2023 року за реєстровим номером 1-583, згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] . 26 березня 2025 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарук О.І. заведено спадкову справу за № 13/2025 до майна померлої [PERSON] , [INFO] , уродженки села Дзвиняча Збаразького району Тернопільської області, яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно з матеріалами спадкової справи, спадщину прийняли двоє онуків померлої [PERSON] та [PERSON] . Проте, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] , відповідно до заповіту, посвідченого Утинською З.З., державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 24 квітня 2023 року за реєстровим номером 1-583. 25 серпня 2025 року до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] звернувся [PERSON] . При цьому, [PERSON] повідомив нотаріусу, що Договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований Тернопільською регіональною біржою нерухомості 11 березня 1998 року, який свідчить про придбання спадкодавцем квартири у нього відсутній і тому надати його нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину неможливо. Крім того, доповнив, що у нього наявна лише копія дублікату вищевказаного договору купівлі продажу Квартири, яка ніким не посвідчена та не засвідчена. Відповідно до довідки з ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» за № 397/07-2 від 29.09.2025, станом на 29.12.2012 власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Тернопільською регіональною Біржою нерухомості 11 березня 1998 року за реєстровим № 75. Згідно з Витягу з державного реєстру речових прав № 326835020 від 24.03.2023, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі документів поданих для державної реєстрації: інший тип договору, договір купівлі-продажу квартири (дублікат), серія та номер: 75, виданий 11.03.1998, видавник: Тернопільська Регіональна біржа нерухомості. 09.03.2023 ФОП [PERSON] на ім`я [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , відповідно до експлікації приміщень якої загальна площа 48,9 кв. м, житлова площа 26,9 кв. м. 09 вересня 2025 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилаються на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті його баби та прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру, а тому, просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.ст. 1216-1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до положень частини першої статті 1273, частини другої статті 1275 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Частиною третьою статті 1268 та частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За правилом частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Указана норма не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити свої права та інтереси, оскільки він не може реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, так як спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючих документів на належне майно, беручи до уваги визнання позову відповідача у даній справі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги законні, обґрунтовані та доказово підтверджені письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому, слід визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved