Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

ТОВ «Факторинг партнерс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з неї заборгованість за договором №4718245 від 26 серпня 2021 року, за договором №75127182 від 24 серпня 2021 року та за договором №555155497943 від 06 вересня 2021 року в розмірі 57729 грн. 25 коп., також судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. Позов мотивує\~тим,\~що 26\~серпня 2021\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та [PERSON] \~укладено договір\~про споживчий\~кредит №4718245,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «Мілоан»\~надало відповідачці\~кредит в\~сумі 5000\~грн.,\~зі сплатою\~процентів за\~користування кредитом,\~інших платежів\~та можливих\~штрафних санкцій,\~що передбачені\~договором.\~29\~листопада 2021\~року ТОВ\~«Мілоан» та\~ТОВ «Вердикт\~капітал» уклали\~договір відступлення\~прав вимоги\~№29-11-102.\~Згідно вказаного\~договору,\~ТОВ «Вердикт\~капітал» набуло\~статусу нового\~кредитора та\~отримало право\~грошової вимоги\~по відношенню\~до осіб,\~які являлись\~боржниками ТОВ\~«Мілоан»,\~в тому\~числі й\~до відповідачки\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №4718245\~від 26\~серпня 2021\~року.\~10\~березня 2023\~року укладено\~договір №10-03/2023/01\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Вердикт капітал»\~відступило на\~користь ТОВ\~«Коллект центр»\~права вимоги\~за кредитними\~договорами до\~позичальників,\~в тому\~числі за\~договором №4718245\~від 26\~серпня 2021\~року. 28 серпня 2025 року укладено договір №28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4718245 від 26 серпня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором №4718245 від 26 серпня 2021 року. Також, 24 серпня 2021 року між ТОВ\~«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75127182. Згідно договору факторингу №27/01/2022 від 27 січня 2022 року відбулось переуступлення прав вимог, тобто ТОВ «Вердикт\~капітал» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ\~«1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до [PERSON] 10 січня 2023 року укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт\~капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором №75127182. 28 серпня 2025 року укладено договір №28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75127182 від 24 серпня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором №75127182 від 24 серпня 2021 року. Також, 06 вересня 2021 року між ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладено договір позики №555155497943. 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу №18/12-2023 про відступлення права вимоги за кредитним договором №555155497943 від 06 версеня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором №555155497943. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами становить 57729 грн. 25 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачки [PERSON] та судові витрати по справі. 21 жовтня 2025 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 11 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року розгляд справи відкладено на 26 листопада 2025 року, у зв`язку з неявкою відповідачки та відсутністю умов для проведення заочного розгляду справи. Ухвалою суду 26 листопада 2025 року розгляд справи відкладено на 12 грудня 2025 року, у зв`язку з відсутністю підтвердження про належне повідомлення відповідачки про розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте просить про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, проте подала заяву в якій позовні вимоги визнала та просила розгляд справи проводити у її відсутності. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено,\~що 26 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4718245. Зазначений договір було укладено у вигляді електронного документу, шляхом підписання відповідачкою [PERSON] одноразовим ідентифікатором, що підтверджується довідкою про ідентифікацію особи б/н, що міститься в матеріалах справи. У анкеті-заяві на кредит №4718245 від 26 серпня 2021 року позичальником [PERSON] зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування: сума кредиту 5000 грн., строк кредитування 15 днів. Окрім цього, сторони узгодили графік платежів, який є додатком №1 до кредитного договору №478245 від 26 серпня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] на умовах строковості, платності та поворотності кредит на споживчі цілі в сумі 5000 грн., шляхом перерахування її грошових коштів на платіжну картку, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс». 29 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №29-11-102. Згідно вказаного договору, ТОВ «Вердикт капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі й до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №4718245 від 26 серпня 2021 року. 10\~березня 2023\~року укладено\~договір №10-03/2023/01\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Вердикт капітал»\~відступило на\~користь ТОВ\~«Коллект центр»\~права вимоги\~за кредитними\~договорами до\~позичальників,\~в тому\~числі за\~договором №4718245\~від 26\~серпня 2021\~року. 28 серпня 2025 року укладено договір №28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4718245 від 26 серпня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором №4718245 від 26 серпня 2021 року. Крім цього, судом встановлено, що 24 серпня 2021 року між ТОВ\~«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75127182, відповідно до якого відповідачка отримала кошти у розмірі 7143 грн., строком на 64 дні. Відповідно до п.2.3 договору процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,64 %, яка нараховується за кожен день користування позикою. Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно- телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Довідкою ТОВ «ФК» Фінекспрес» №КД-000011380/ТНПП від 20 лютого 2025 року, підтверджується те що, первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно договору факторингу №27/01/2022 від 27 січня 2022 року відбулось переуступлення прав вимог, тобто ТОВ «Вердикт\~капітал» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ\~«1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до [PERSON] 10 січня 2023 року укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт\~капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за договором №75127182. 28 серпня 2025 року укладено договір №28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75127182 від 24 серпня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором №75127182 від 24 серпня 2021 року. Також встановлено, що 06 вересня 2021 року між ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладено договір позики №555155497943 за умовами якого товариство надало позичальнику позику в сумі 2500 грн. на строк 30 календарних днів зі сплатою відсотків: стандартна відсоткова ставка 2,60% в день; знижена процентна ставка 2,19% в день. ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна компанія» виконало зобов`язання за договором і перерахувало 30 липня 2021 року кошти на суму 2000 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі LigPay - 1720011963. 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська Торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу №18/12-2023 про відступлення права вимоги за кредитним договором №555155497943 від 06 вересня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором №555155497943. Згідно розрахунків позивча загальний розмір по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказиними договорами, з відповідчаки підлягає стягненню 12818 грн. 85 коп. заборгованості за тілом кредиту, 44802 грн. 16 коп. заборговоності за процентами, інфляційні збитки 94 грн. 63 коп. та 13 грн. 61 коп. нарахованих 3% річних. Таким чином,\~зважаючи на\~те,\~що відповідачка\~порушила умови\~кредитних договорів,\~в добровільному\~порядку ухиляється\~від сплати\~заборгованості за\~такими,\~розрахунки заборгованості,\~подані представником\~позивача,\~відповідачкою не\~спростовано,\~суд дійшов\~висновку,\~що з\~відповідачки на\~користь позивача\~необхідно стягнути\~заборгованість за договором №4718245 від 26 серпня 2021 року, за договором №75127182 від 24 серпня 2021 року та за договором №555155497943 від 06 вересня 2021 року в розмірі 57729 грн. 25 коп. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст.639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказані договори підписані електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти),\~були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, ним до суду не надано. Також необхідно звернути увагу на те, що відповідачка до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладених договорів, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договорів та отримання кредитних коштів, суду не надав. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідачка, отримавши обумовлені у кредитних договорах суми, належним чином не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого в неї утворилась заборгованість. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ. В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16 лютого 2012 року у справі «Савін проти України», п.97; рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України», п.115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар. Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. до матеріалів справи надано копію договору №02-07/2024 про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг партнерс», заявку на надання юридичної допомоги №1333 від 01 серпня 2025 року, витяг з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року. При цьому, суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Частиною 5 ст.137\~ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/15357/17, додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п.6 ч.3 ст.2\~ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2000 грн. Окрім цього, згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., згідно квитанції №05558970039 від 26 вересня 2025 року. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 1211 грн. 20 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідачки необхідно покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved