Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в якому просить суд ухвалити додаткове рішення суду про розподіл судових витрат у справі №463/11028/24, яким стягнути з з ЛКП «Господар» витрати на судовий збір у розмірі 1 211,02 та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.10.2025 року в [PERSON] до Львівського комунального підприємства «Господар», [PERSON] , треті особи на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання ріщення загальних зборів та договору недійсним - задоволено повністю. Свою заяву позивач мотивує тим, що Відповідно до договору надання правової допомоги від 11.12.2024 р. вартість правової допомоги встановлена у фіксованому розмірі - 20 000 грн. Відповідно до квитанцій про оплату правової допомоги позивач оплатила 10 000 грн, у призначенні платежу вказано реквізити договору та номер судової справи, які були подані до прийняття судового рішення. Відповідно до Акту наданих послуг від 17.11.2025 року замовник (позивач) прийняла надані виконавцем (адвокатською компанію) надані послуги за договором правової допомоги від 11.12.2024 р., взаємних претензій не було. Таким чином,\~представник відповідача\~просить стягнути\~з позивача витрати на професійну правову допомогу в сумі 10 000 грн. Представником ЛКП «Господар» було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, які мотивує наступним повний текст рішення Личаківського районного суду міста Львова від 30.10. 2025 року складено 04.11.2025 року. Позивач подала заяву про прийняття додаткового 17.11.2025 року з пропущення процесуального строку, визначеного ЦПК України. Оскільки Позивач не дотрималась вимог статті 141 ЦПК України, немає підстав для задоволення клопотання Позивача про стягнення судових витрат у справі № 463/11028/24. Зазначає, що позивач долучає до заяви лише акт виконаних робіт у якому не зазначено які саме послуги надавалися. Більше того, заява про прийняття додаткового рішення щодо судових витрат та інші процесуальні документи були підписані особисто Позивачем, відтак відсутні жодні докази підготовки документів саме представником Позивача. У поєднанні з відсутністю будь-яких доказів, які б підтверджували перелік наданих робіт, усе вищенаведене вказує на явне завищення розміру витрат на професійну правничу допомогу та неспівмірність заявлених витрат зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (перелік яких не зазначено у акті виконаних робіт), витраченим ним часом на надання таких послуг, невідповідність критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, порушення процесуального строку на подання заяви про стягнення судових витрат, а також в загальному на безпідставність їх стягнення. Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином. Позивач подала клопотання про розгляд справи за відсутності її, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд зави про ухвалення додаткового рішення суду за відсутності сторін. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Згідно зі ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),\~від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначення його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України). Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, відтак, навіть фіксованість гонорару у договорі не є безумовним обов`язком суду стягнути такий. Згідно з\~матеріалами справи\~професійна правнича\~допомога надана\~позивачу на\~підставі договору\~про надання\~правової допомоги\~№ б/н\~від 11.11.2024\~року,\~актом наданих\~послуг згідно\~договору про\~надання правової\~допомоги №\~б/н\~від 11.11.2024\~року,\~описом виконання\~робіт до\~договору про\~надання правової\~допомоги №\~б/н\~від 11.11.2024\~року за\~період 11.11.2024\~по 30.10.2025\~рік,\~платіжними інструкціями\~№ПН3454179\~від 23.09.2025\~року,\~№ПН3453171\~від 22.09.2025\~року,\~№ПН3455010\~від 24.09.2025\~року. Беручи до уваги вищенаведене, з урахування того що позивачкою було сплачено загальну суму на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., а також наявність у справі двох відповідачів, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, час, витрачений адвокатами на надання послуг та обсяг таких послуг, з врахуванням таких засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає до часткового задоволення. Щодо доводів ЛКП «Господар» про недотримання заявницею положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення рішення суду позивачем отримано 11.11.2025 року. Таким чином суд висновує, що перебіг строку почав обчислюватись з моменту з 12.11.2025 року, натомість з урахування ч. 6 ст. 124 ЦПК України заява про ухвалення додаткового рішення була передана засобами поштового зв`язку, тобто здана на Укрпошту 17.11.2025 року, тобто в межах п`ятиденного строку.

Outcome: approved