Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

що адвокат Бойко Роман Богданович в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком від 02.03.2010 Миколаївський районний суд Львівської області засудив [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі строком п`ять років з конфіскацією майна. [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] , яку набуто у власність на підставі свідоцтва про право власності від 22.07.2008. 8 червня 2022 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . 12 серпня 2022 року за [PERSON] зареєстровано право власності на комору [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Спадщину за законом після його смерті прийняла [PERSON] . Листом від 27.05.2025 № 283/02-14 нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існують зареєстровані обтяження арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Представник позивачки зазначає, що обтяження зареєстровано до моменту набуття [PERSON] права власності на спірні квартиру і комору, а тому вказане майно не підлягає конфіскації. Просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] в цілому право власності на квартиру [ADDRESS] , і на комору [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.09.2025 залучено до участі в справі співвідповідача - Калуську міську раду, і третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Хомин Наталію Богданівну. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.10.2025 замінено неналежного відповідача Головне управління ДПС в Івано-Франківській області на належного відповідача Державну податкову службу України. Представник Державної податкової служби України Довган О.В. подала відзив, в якому позовні вимоги заперечила. У відзиві зазначає, що питання про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, вирішується тільки відповідно до норм кримінального судочинства. Державна податкова служба не є належним відповідачем у цій справі. Серед переліку завдань, визначених Податковим кодексом України, заходів щодо визнання за відповідачем права власності в порядку спадкування за законом. У позовній заяві жодним словом не зазначено про порушення ДПС України прав та законних інтересів позивача. ДПС України не вживались заходи щодо обтяжень майна позивача. У задоволенні позову просить відмовити у зв`язку із відсутністю порушень з боку ДПС України прав позивачки і неналежністю відповідача. Калуська міська рада подала відзив, в якому, з посиланням на рішення Калуського міськрайонного суду від 14.01.2025, зазначає, що стосовно квартири [ADDRESS] , відсутні будь-які обтяження, арешт на дану квартиру не накладено. Просить прийняти законне та обґрунтоване судове рішення. Судові витрати з Калуської міської ради просить не стягувати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Стрийської окружної прокуратури Кульчицький Є.Г. подав пояснення. У поясненні просить врахувати судові рішення Верховного Суду. Звертає увагу, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.01.2025, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.03.2025, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про зняття арешту та заборони відчуження, зокрема квартири [ADDRESS] . Повернення виконавчого документа не означає закінчення виконавчого провадження. Не заперечує того, що арешт на квартиру [ADDRESS] , не накладено. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Хомин Н.Б. подала пояснення. У поясненнях посилається на підпункт 4.20 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, яким передбачено, що якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно у спеціальному розділі містить запис за № 47035371 про обтяження майна [PERSON] , вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно. В описі предмета обтяження не уточнено та/або не вказано на індивідуалізацію об`єктів нерухомого майна, які арештовані. Зазначена обставина унеможливлює розмежування нотаріусом арештованого нерухомого майно від не арештованого, тому [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Справу просить розглянути без її участі. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.11.2025 закрито підготовче провадження, справу призначеного до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Бойко Р.Б. позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що позивачка звернулась до суду у зв`язку із відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] . Спірне майно не може бути конфісковано, оскільки набуто у власність після постановлення вироку. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Державної податкової служби України Довган О.В. позову не визнала. Вважає, що арешт на спірне майно не накладено, що встановлено рішенням суду. Державна податкова служба України не є належним відповідачем, оскільки не порушила жодних прав позивачки. Арешт накладений у кримінальному провадженні скасовується судом, який ухвалив вирок, за правилами КПК України. У задоволенні позову просить відмовити. Представник Стрийської окружної прокуратури Пташинська-Коноваленко О.С. просить врахувати встановлені обставини у рішенні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.01.2025. Не заперечила того, що арешт на квартиру і комору не поширюється. При вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Куйбіда О.І. суду пояснила, що при виконанні виконавчого листа на виконання вироку в частині конфіскації майна [PERSON] арешт на квартиру і комору не накладався. При вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін і третіх осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Із дослідженої судом копії спадкової справи встановлено, що спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , його матір. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із наявної в матеріалах справи інформаційної довідки від 14.07.2025 № 435237100 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що на момент смерті на праві власності [PERSON] належало таке майно: 1/3 ч. квартири [ADDRESS] , набута у власність на підставі свідоцтва про право власності від 22.07.2008; квартира [ADDRESS] , набута у власність 08.06.2022 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 15/3-КМП від 15.08.2019, додаткової угоди від 20.10.2021 і акту від 18.02.2022 приймання-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS] ; комора [ADDRESS] , набута у власність 12.08.2022 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 010/3-КМП від 08.11.2021, додаткової угоди від 15.12.2021 і акту від 10.08.2022 приймання-передачі майнових прав на комору № 10. За вироком від 02.03.2010 Миколаївського районного суду Львівської області засуджено [PERSON] до позбавлення волі строком п`ять років з конфіскацією майна. Отже, на момент постановлення вироку, [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Пунктом 7 статті 51 Кримінального кодексу України встановлено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом може бути застосовано такий вид покарання як конфіскація майна. З цього випливає, що конфіскація майна є додатковим видом покарання та направлена на майно, яке було набуте винною особою до набрання законної сили відповідного вироку, а майно набуте після набрання законної сили вироку не може підпадати під дію вироку та розглядатися як об`єкт для конфіскації. У протилежному випадку, коли йдеться про конфіскацію майна, набутого після ухвалення вироку, фактично збільшується обсяг відповідальності засудженої особи. Крім того, із наявної в матеріалах справи копії постанови від 04.08.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку винесено державним виконавцем ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції, видно, що цією постановою при виконанні виконавчого листа № 1-33/10 вдиного 02.03.2010 Миколаївським районним судом Львівської області про конфіскацію майна [PERSON] арешт накладено лише на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Листом від 12.08.2025 № 433/01-16 Калуська державна нотаріальна контора повідомила, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АА № 667553, винесена 29.06.2010 Міським відділом ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції, до Калуської районної державної нотаріальної контори не надходила. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 р. у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Згідно роз`яснень, наданих у пункті 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. У постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 р. у справі № 923/1283/16 викладено такий висновок: «Частина 1 статі 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Суд звертається до власних правових позицій з цього приводу (mutatis mutandis пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17)». Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи листом від 27.05.2025 № 283/02-14. Таким чином матеріалами справи підтверджується, що зверненню до суду з позовом про визнання права власності передувало вирішення питання нотаріусом про видачу свідоцтва про право на спадщину, який відмовив у його видачі, тому наявні передумови для звернення до суду. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21). Враховуючи вищенаведене, на переконання суду позов підлягає до задоволення, оскільки спірне майно не підлягає конфіскації, а Калуська міська рада є належним відповідачем. Водночас суд вважає, що у задоволенні вимог до Державної податкової служби України слід відмовити. У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 519/1191/15-ц зазначено, що у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Судом встановлено, що для забезпечення конфіскації на квартиру [ADDRESS] , та на комору [ADDRESS] , арешт не накладено, вказане майно на переконання суду взагалі не підлягає конфіскації, позаяк набуто у власність [PERSON] після ухвалення вироку, тому вимоги заявлені до податкового органу не підлягають до задоволення.

Outcome: approved