Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 227 грн 52 коп. Свої вимоги обґрунтувало тим, що 31.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №7223657 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №205-ОД від 10.02.2022 та розміщених на їх офіційному сайті. Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 13 000 грн; строк кредиту 360 днів; стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту, знижена процентна ставка - 1,692% в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 13 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку № [NUMBER] . В період з 31.10.2023 до 24.07.2024 [PERSON] здійснено оплати на рахунок кредитора в розмірі 6 427 грн 71 грн коп, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 439 грн 79 коп та оплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі 5 987 грн 92 коп. Враховуючи подальше невиконання [PERSON] своїх боргових зобов`язань, між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 27.05.2024 укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно з умовами якого до останнього відійшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором та позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 35 230 грн 52 коп, з яких: 12 560 грн 21 коп тіло кредиту, 22 670 грн 31 коп нараховані проценти. Про відступлення позивачу права грошової вимоги на електронну адресу відповідача було направлено повідомлення, однак останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Також новим кредитором нараховані відсотки (60 календарних днів в межах строку договору) за несвоєчасне погашення [PERSON] кредиту в розмірі 14 997 грн 00 коп. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №7223657 від 31.10.2023 в сумі 50 227 грн 52 коп, а також судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Також в окремій заяві просив врахувати, що рішенням єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 найменування позивача змінено на нове - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», реєстраційні дії щодо зміни найменування проведені 10.12.2024. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Клопотання про розстрочення виконання рішення суду підтримав та просив його задовольнити. Також просив зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 31.10.2023 [PERSON] до укладення договору про споживчий кредит ознайомився з паспортом споживчого кредиту. Надалі, 31.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», в електронній формі укладено кредитний договір №7223657 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №205-ОД від 10.02.2022. Відповідно до умов вказаного кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати [PERSON] споживчий кредит для задоволення його особистих потреб. Загальний розмір кредиту 3 000 грн; строк кредиту - 360 днів; стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту (360 днів). Пунктом 1.5.2 договору передбачені умови, за яких застосовується знижена процентна ставка в розмірі 1,692% в день. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Даний договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором С1194. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Крім того, 01.11.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», в електронній формі укладено додаткову угоду до договору №7223657 про надання споживчого кредиту, якою сторони домовилися збільшити суму кредиту на 10\~000 грн, у зв`язку з чим погодили внести зміни до договору. Згідно з внесеними змінами сума кредиту (загальний розмір) складає 13\~000 грн. Відповідно до картки обліку договору (розрахунок заборгованості) за укладеним договором №7223657 від 31.10.2023 сума заборгованості за кредитним договором станом на 24.07.2024 складає 35 230 грн 52 коп. При цьому, в період з 31.10.2023 до 24.07.2024 [PERSON] здійснено оплати на рахунок кредитора в розмірі 6 427 грн 71 грн коп, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 439 грн 79 коп та оплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі 5 987 грн 92 коп. Факт отримання [PERSON] , грошових коштів в розмірі 3\~000 грн та 10\~000 грн, підтверджується інформацією надаою АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 27.05.2024 укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно з яким до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відійшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Згідно з витягом з Реєстру боржників, який є додатком №1 до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №7223657 від 31.10.2023, заборгованість якого становить 35 230 грн 52 коп, з яких: 12 560 грн 21 коп тіло кредиту, 22 670 грн 31 коп нараховані проценти. В свою чергу, новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за період з 25.07.2024 до 22.09.2024 нараховані відсотки за несвоєчасне погашення [PERSON] кредиту в розмірі 14 997 грн 00 коп (за 60 календарних днів в межах строку дії кредитного договору, відсоткова ставка 1,99%). Таким чином, станом на дату звернення до суду заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед позивачем не сплачена і становить 50 227 грн 52 коп. Крім того, рішенням єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» №251124/1 від 25.11.2024 найменування позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено на нове - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», реєстраційні дії щодо зміни найменування проведені 10.12.2024. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону). За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 вказаного вище Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Оскільки [PERSON] , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як слідує з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (колишня назва - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а [PERSON] прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання договору електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. В свою чергу, відповідно до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», фактор, в даному випадку позивач, набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1 договору). З урахуванням зазначених вище норм права та обставини справи, позивач набув права вимоги і щодо майбутніх вимог, в т.ч. за кредитним договором №7223657 від 31.10.2023, позичальником за яким є [PERSON] , строк дії якого визначено до 25.10.2024, зокрема щодо відсотків в сумі 14997 грн 00 коп, нарахованих новим кредитором в межах строку дії кредитного договору в період з 25.07.2024 до 22.09.2024. Положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки в порушення умов вказаного договору [PERSON] не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту в розмірах та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому, враховуючи визнання відповідачем пред`явленого позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Представник позивача просив стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, додавши до матеріалів справи докази понесення таких витрат. Відповідач у поданій заяві просив зменшити розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до\~ст.137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: договір про надання правової допомоги №26/08-2024 від 26.08.2024, укладений з адвокатом Городніщевою Є.О.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Городніщевої Є.О. серії ЗР №21/3145 від 18.05.2023; ордер серії А1 №1844522 від 19.03.2025 адвоката Городніщевої Є.О. на представництво інтересів позивача; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 21.10.2024 згідно з договором №26/08-2024 від 26.08.2024, в якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, вартістю 10\~000 грн. Водночас, визначаючись з розміром правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує, що в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо

Outcome: approved