Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У лютому 2025р. до суду надійшла зазначена заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача, які сторона позивача понесла у зв`язку із розглядом вказаної справи. Відповідно до вказаної заяви представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3000,0 грн. Подану заяву мотивовано тим, що у рішенні суду не було вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, яку сторона позивача понесла у зв`язку із розглядом вказаної справи, хоча, позивачем було анонсовано у позовній заяві витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Разом із вказаною заявою, представником позивача подано до суду докази понесення вищезгаданих витрат. При цьому, представник позивача наголосив на тому, що до ухвалення рішення суду (24 лютого 2025р.) сторона позивача не мала змоги подати відповідні докази, оскільки, як зазначено у заяві: «справа розглядалась без проведення засідань». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2025р. заяву представника позивача - адвоката Синюка С.Л. про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення понесених витрат на правничу допомогу по цивільній справі за вказаним позовом було залишено без розгляду, оскільки суд дійшов висновку, що представником позивача не було заявлено про намір подати відповідні докази, які підтверджують витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в суді та оплату послуг за професійну правничу допомогу, та не подано відповідної заяви до закінчення судового розгляду у справі, як це передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України та ст. 246 ЦПК України. В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2025р. було скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2025р. та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що 24 лютого 2025р. судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення, в якому судом було розглянуто питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн., у відшкодуванні вказаних витрат було відмовлено. За таких підстав, як зазначив суд апеляційної інстанції, повторне вирішення судом першої інстанції питання про судові витрати та відмова в ухваленні додаткового рішення з підстав пропуску строку на подання доказів, що підтверджують розмір понесених витрат не ґрунтується на вимогах процесуального закону. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку. Згідно ст. 270 ч. 3, 4 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторонни або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи та поданого клопотання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (у редакції 2004р.); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Так, статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025р. позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» до [PERSON] про стягнення коштів в порядку суброгації було задоволено, а саме: -стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» завдану шкоду, в поряду суброгації в розмірі 3447, 11 грн.; судовий збір у розмірі 3028,00 грн.; -в решті судових витрат - відмовлено. У зазначеному судовому рішенні судом було розглянуто питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат у сумі 3000,00 грн. та судом було відмовлено у відшкодуванні вказаних витрат, оскільки стороною позивача, не було надано до суду відомості про вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Наведений перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення визначений у ст. 270 ЦПК України, є вичерпним. Таким чином, ЦПК України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття додаткових судових рішень. Враховуючи те, що рішенням суду розглянуто усі позовні вимоги позивача, вирішено питання розподілу судових витрат та визначено спосіб виконання судового рішення, у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі, а тому, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, шляхом ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити. Таким чином, дослідивши вказані матеріали, суд вважає, що підстав для ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомоги немає, оскільки всі позовні вимоги позивача вирішено та питання стягнення судових витрат на користь позивача, судом було розглянуто і рішення по них прийнято, що виключає задоволення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed