Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 81 962,50 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.09.2024 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» укладено кредитний договір № 8315374. На підставі договору факторингу № 15052025 від 15.05.2025 право вимоги до відповідача у цій справі відступлене від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість за кредитним договором № 8315374 складає 40 500 грн, в тому числі 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 18 000 грн - за відсотками, 7 500 грн - заборгованість за пенею, штрафами. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первинних кредиторів. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «ЄАПБ», у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 8315374 від 23.09.2024 сумі 40 500 грн. Окрім того позивач зазначає, що 23.09.2024 між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 73473766. На підставі договору факторингу № № 14/06/21 від 14.06.2021 право вимоги до відповідача у цій справі відступлене від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість за кредитним договором № 73473766 від 23.09.2024 складає 41 462,50 грн, в тому числі 25 000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 562,50 грн - за відсотками, 12 150 грн - заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою, 3 750 грн - комісія за надання кредиту. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первинних кредиторів. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «ЄАПБ», у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 73473766 від 23.09.2024 в сумі 41 462,50 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн та витрати пов`язані з розглядом справи (витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів) в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. У визначену дату та час судового засідання відповідач у справі [PERSON] не з`явився. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 16.12.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підставі наявних у ній доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Щодо кредитного договору № 8315374 від 23.09.2024 Між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір про надання споживчого кредиту № 8315374 від 23.09.2024. Зазначений договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «С5203», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] . Відповідно до умов договору споживчого кредиту № 8315374 від 23.09.2024 ТОВ "Авентус Україна" [PERSON] надано кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту 15 000 грн на банківський картковий рахунок позичальника № [NUMBER] на строк 360 днів із стандартною процентною ставкою у розмірі 1 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору (360 днів), знижена процентна ставка 0,01 % в день застосовується у період застосування зниженої процентної ставки за умов, якщо споживач до 23.10.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою платить кошти у сумі не менше суму першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки (п.1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2 333,95 % річних, що складатиме зобов`язання на суму 49 545 грн (п.1.8, 1.9 договору). За цим договором відповідач взяв на себе обов`язок повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. Відповідачем також було підписано паспорт споживного кредиту. Встановлено, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не сплатив проценти за користування кредитними коштами у встановлений строк. Розділом 6 кредитного договору передбачено відповідальність сторін. Так, відповідно до п. 6.4-6.4.2 Договору встановлено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 1 350 гривень на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 300 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Відповідно до розрахунку заборгованості за цим договором сума заборгованості [PERSON] складає 40 500 грн, в тому числі 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 18 000 грн - за відсотками, 7 500 грн - заборгованість за пенею, штрафами. Грошові кошти перераховано первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» на банківську картку відповідача [PERSON] 23.09.2024 в сумі 15 000 грн, маска банківської картки № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» № 143-25 від 16.05.2025. 15.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна" та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 15052025. Згідно з п. 1.1 зазначеного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до положень п.1.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з умовами договору факторингу № 15052025 від 15.05.2025 Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 15.05.2025, витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 15052025 від 15.05.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 8315374 від 23.09.2024 в розмірі 40 500 грн, в тому числі 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 18 000 грн - за відсотками, 7 500 грн - заборгованість за пенею, штрафами. Щодо договору позики № 73473766 від 23.09.2024 Судом встановлено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 73473766 від 23.09.2024, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 25 000 грн на строк 30 днів 22.10.2024 зі сплатою процентів з фіксованою ставкою 0,075 % в день, та сплатою комісії в розмірі 15 % від суми позики, що складає 3 750 грн (п. 2.1. - 2.4. Договору). Разом з тим, Договір позики у п. 2.4 (2 арк. договору) містить відомості про денну процентну ставку в розмірі 0,575 %, процентну ставку 2,7 % за понадстрокове користування позикою, пеню 2,7 % в день, орієнтовну реальну річну процентну ставку 641,09 %, загальну вартість позики - 29 312 грн. Відповідачем у справі договір позики підписано в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису в формі одноразового ідентифікатора «308585». Відповідно до абз. 2 п. 18 у разі якщо сума позики перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений Договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною у п. 2 Договору (2,7 %) за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Позивачем не надано розрахунку заборгованості за Договором позики № 73473766 від 23.09.2024 із зазначенням періодів та розміру ставки, згідно яких здійснено нарахування процентів та пені. Позивачем не надано доказів продовження строку дії Договору позики. На підтвердження стверджуваної обставини виконання первісним кредитором свої зобов`язань, передбачених п. 1договору позики № 73473766 від 23.09.2024, щодо передачі позичальнику у власність грошових коштів, позивачем не надано жодного доказу. Відомості про реквізити банківської карти відповідача містяться в заключній частині договору позики - зазначено номер електронного платіжного засобу [PERSON] - 5355-28хх-хххх-5684. Додаток №1 до Договору позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, із зазначенням суми кредиту 25 000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 562,50 грн, комісії за видачу кредита в розмірі 3 750 грн, реальну процентну ставку в розмірі 641,09 грн. Відповідно до паспорта споживчого кредиту до Договору позики сума кредиту складає 25 000 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка в день 0,075 %, комісія за надання кредиту 15 % від суми позики в розмірі 3 750 грн, загальні витрати за кредитом 29 312,50, зазначені наслідки прострочення виконання зобов`язання: пеня 2,7 % в день, проценти за понадстрокове користування кредиту 2,7 % в день. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (з подальшими укладенням додаткових угод до Договору факторингу № 2 від 28.07.2021, № 7 від 13.06.2022, № 48 від 21.02.2025), відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за Договором позики № 73473766 від 23.09.2024, що укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] на загальну суму 41 462,50 грн, в тому числі 25 000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 562,50 грн - за відсотками, 12 150 грн - заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою, 3 750 грн - комісія за надання кредиту. Факт укладення договору відступлення прав вимоги за Договором позики № 73473766 від 23.09.2024 та передання права вимоги підтверджується безпосередньо самим договором, платіжною інструкцією № 670 від 28.02.2025 про сплату коштів за відступлення права вимоги, реєстром боржників № 48 від 21.02.2025 до Договору факторингу. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Вказана сума заборгованості збігається із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит № 73473766 від 23.09.2024. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок відступлення права вимоги (договорів факторингу). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 249 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжений та діє на даний час. Водночас, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Так основним регулятором договірних відносин є Цивільний кодекс України, а не окремі закони, що відповідно до аналізу висновків постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. За таких обставин суд доходить висновку, що штрафи, неустойка, пеня та інші платежі, як захід відповідальності на період воєнного стану не нараховуються за такими договорами і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами та розповсюджується як на відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, так і на інші види відповідальності, визначені відповідними кредитними договорами: штрафи, неустойку, пеню та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Законом України «Про споживче кредитування», прикінцеві та перехідні положення якого встановлюють, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (оскільки ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів), а з 24.01.2024 заборона нарахування відсутня. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Щодо кредитного договору № 8315374 від 23.09.2024 Позивачем належними та допустимими доказами доведено обставину переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідно до умов договору факторингу № 15052025 від 15.05.2025. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати позичальнику кошти, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Суд установив, що між первісним кредитором та відповідачем у справі укладено кредитний договір, відповідач отримав грошові кошти у розмірі 15 000 грн, проте у визначений строк їх не повернув. Факт надання кредиту підтверджений наданими доказами, зокрема відомостями про перерахування коштів та електронним підтвердженням укладення договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт відступлення права вимоги до відповідача у цій справі від первісного кредитора до позивача. Заявлені позовні вимоги містять прохання про стягнення процентів за користування кредитом. Водночас їх зміст зводиться до стягнення процентів саме за правомірне користування кредитом протягом строку кредитування. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами 15 000 грн впродовж 120 днів зі ставкою 1 % в день з 23.09.2024 до 21.01.2025, розмір нарахованих процентів складає 18 000 грн (15 000 грн х 0,01 х 120), нарахування яких здійснено в період з 23.09.2024 до 21.01.2025. Разом з тим, зважаючи на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати в сумі 7 500 грн зі сплати штрафу. Відтак, за вказаним договором з відповідача слід стягнути заборгованість у сумі 33 000 грн, в тому числі 15 000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 18 000 грн - за відсотками. Вимога щодо стягнення 7 500 грн заборгованості зі сплати штрафу задоволенню не підлягає. Щодо договору позики № 73473766 від 23.09.2024 Позивачем належними та допустимими доказами доведено обставину переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідно до умов договору факторингу № 15052025 від 15.05.2025. Судом встановлено, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 73473766 від 23.09.2024, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 25 000 грн на строк 30 днів 22.10.2024 зі сплатою процентів з фіксованою ставкою 0,075 % в день, та сплатою комісії в розмірі 15 % від суми позики, що складає 3 750 грн (п. 2.1. - 2.4. Договору). Разом з тим, Договір позики у п. 2.4 (2 арк. договору) містить відомості про денну процентну ставку в розмірі 0,575 %, процентну ставку 2,7 % за понадстрокове користування позикою, пеню 2,7 % в день, орієнтовну реальну річну процентну ставку 641,09 %, загальну вартість позики - 29 312 грн. Відповідачем у справі договір позики підписано в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису в формі одноразового ідентифікатора «308585». Відповідно до абз. 2 п. 18 у разі якщо сума позики перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений Договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою за ставкою, визначеною у п. 2 Договору (2,7 %) за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Позивачем не надано розрахунку заборгованості за Договором позики № 73473766 від 23.09.2024 із зазначенням періодів та розміру ставки, згідно яких здійснено нарахування процентів та пені. Позивачем не надано доказів продовження строку дії Договору позики. На підтвердження стверджуваної обставини виконання первісним кредитором свої зобов`язань, передбачених п. 1договору позики № 73473766 від 23.09.2024, щодо передачі позичальнику у власність грошових коштів, позивачем не надано жодного доказу. Відомості про реквізити банківської карти відповідача містяться в заключній частині договору позики - зазначено номер електронного платіжного засобу [PERSON] - 5355-28хх-хххх-5684. Додаток №1 до Договору позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, із зазначенням суми кредиту 25 000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 562,50 грн, комісії за видачу кредита в розмірі 3 750 грн, реальну процентну ставку в розмірі 641,09 грн. Відповідно до паспорта споживчого кредиту до Договору позики сума кредиту складає 25 000 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка в день 0,075 %, комісія за надання кредиту 15 % від суми позики в розмірі 3 750 грн, загальні витрати за кредитом 29 312,50, зазначені наслідки прострочення виконання зобов`язання: пеня 2,7 % в день, проценти за понадстрокове користування кредиту 2,7 % в день. Разом з тим, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 73473766 від 23.09.2024 в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики, визначеного у п. 2.2. - 30 днів, в сумі 12 150 грн задоволенню не підлягають, оскільки таке нарахування здійснено як мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України, та в силу положень п. 18 п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, за вказаним договором з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у сумі 29 312,50 грн, в тому числі: 25 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), 562,50 грн - заборгованість за процентами, 3 750 грн - комісія за надання кредиту. Розподіл судових витрат у справі Судовий збір Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. Оскільки позов задоволено частково на суму 62 312,50 грн з заявленої вимоги на суму 81 962,50 грн, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог в сумі 2 302,06 грн (3 028 грн х (62 312,50 грн / 81 962,50 грн)). Витрати пов`язані з розглядом справи Позивачем при зверненні до суду зазначено про витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку. Так, ст. 133, 140 ЦПК України передбачають, що до судових витрат належать, зокрема, витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду. Позивачем не надано належного розрахунку таких витрат, у зазначеній справі судом забезпечення доказів не застосовано, докази за місцезнаходженням не досліджувались, на підтвердження обставин витребування доказів представником позивача та понесення витрат підтверджуючих документів суду не надано. Відтак, за недоведеності обставини наявності витрат у позивача, пов`язаних з розглядом справ, відсутні підстави для прийняття рішення щодо їх розподілу.

Outcome: partial