Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова-Нова" звернулось до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 18.05.2025 р. між ТОВ "Іннова Фінанс" та відповідачем укладено договір про надання грошових коштів у кредит №8221650525 у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг". Згідно з умовами кредитного Договору, сума кредиту становить 6100.00 грн., строк кредиту 360 днів, мета отримання кредиту - споживчі потреби, тип процентної ставки - фіксована. У вересні 2025 року ТОВ "Іннова Фінанс" було перейменовано на ТОВ "Іннова-Нова". У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним Договором, станом на дату підготовки позовної заяви, заборгованість відповідача складає 28 426.00 грн., з яких: 6100.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9 211.00 грн. - заборгованість по процентам, 915.00 грн. - заборгованість по комісії; 12 200.00 грн. - заборгованість по пені. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №8221650525 від 18.05.2025 р. в розмірі 28 426.00 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2025 р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.71-72). У відзиві на позов, який подано до суду 19.11.2025 р. р. відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач [PERSON] зазначив, що позивачем не надано докази перерахування кредитних коштів. Щодо стягнення з нього неустойки (штрафу, пені) відповідач заперечує, оскільки позичальник звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором. Відповідач заперечує проти стягнення з нього комісії, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. Зазначив, що відсотки за користування кредитним договором розраховані не в межах строку кредитного Договору, оскільки строк позики становить 30 календарних днів, також відсотки за кредитом розраховані у розмірі за денною процентною ставкою, яка перевищує 1%, що суперечить Закону України "Про споживче кредитування" Заявлена вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки не додано доказів понесених судових витрат (а.с.87-99). У відповіді на відзив, який подано 16.12.2024 р. через систему «Електронний суд», представник позивача адвокат Андрущенко М.В. просив задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що строк кредитування згідно кредитного Договору №8221650525 від 18.05.2025 р. становить 360 днів, а не 30 днів як стверджує відповідач. Відсотки за користування кредитом нараховані відповідачу в межах строку кредитування. Розмір процентної ставки відповідача за кредитним Договором не перевищує 1%, про що зазначено в п.2.5 кредитного Договору №8221650525 від 18.05.2025 р. Перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується довідкою про перерахування коштів, виданою ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" на виконання умов Договору № 160523/1 від 16.05.2023 р. про надання послуг в системі EasyPay, Квитанцією ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" до платіжної інструкції №20226-1354-218515838, якою підтверджено зарахування 18.05.2025 р. на рахунок відповідача [NUMBER] . Нарахування комісії та пені передбачено кредитним Договором №8221650525 від 18.05.2025 р., на які погодився відповідач при його укладенні. Докази понесених витрат на правничу допомогу будуть долучені до матеріалів справи протягом 5 днів з дня винесення рішення (а.с.110-116). Представник позивача ТОВ "Іннова-Нова" - адвокат Андрущенко М.В. у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без участі представника (а.с.2-12). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи відповідач був повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив (а.с.127-128, 132). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковомузадоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у кредит № 8221650525 (а.с. 16-27). Відповідно до кредитного договору Товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом (п. 2.2. Договору). Згідно п.2.3 - 2.6 Договору, сума кредиту - 6 100.00 грн.; тип кредиту - кредит; строк кредиту - 360 днів; періодичність сплати платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів; стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 Договору та становить 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору та 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору; знижена процентна ставка 0,6% в день застосовується, якщо позичальник 17.06.2025 р. сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором кредиту у день надання кредиту (п.2.7 Договору). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] (п.3.1 Договору). Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін (п.10.2. Договору). Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором "8336". Між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] погоджено Графік платежів за кредитним договором №8221650525 від 18.05.2025 р.(а.с.27-28). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Іннова Фінанс" та ТОВ "Іннова-Нова" має ідентифікаційний код юридичної особи 44127243, що підтверджує зміну найменування даної юридичної особи із ТОВ «Іннова Фінанс» на ТОВ «Іннова-Нова» (а.с.54-55). Згідно інформації ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" від 09.10.2025 р. вих. №7/16200 підтверджено перерахування коштів на картку відповідача [PERSON] [NUMBER] в розмірі 6 100.00 грн. 18.05.2025 р. 16:25 (а.с.31). Відповідно до інформації АТ "Універсал Банк" від 18.11.2025 р. № БТ/9742, на ім`я [PERSON] емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 18.05.2025 р. на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 6 100.00 грн., що також підтверджується рухом коштів по картці від 13.11.2025 р. (а.с.124-125). Отже, факт надання ТОВ «Іннова Фінанс» , яке перейменоване на ТОВ «Іннова-Нова» відповідачу кредиту у розмірі 6 100.00 грн. підтверджено належними доказами. Тому твердження відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження видачі кредитних коштів суд не бере до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] був ініціатором укладання кредитного договору, надав необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, який зазначено в кредитному договорі (а.с. 16-27). Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «8336», чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №8221650525 від 18.05.2025 р.станом на 16.10.2025 р. за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 28 426.00 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 6 100.00 грн., заборгованості за процентами 9 211.00 грн., заборгованості по комісії в розмірі 915.00 грн., заборгованості за пенею в розмірі 12 200.00 (а.с.34-37). Розрахунок заборгованості здійснено в межах строку дії кредитного договору №8221650525 від 18.05.2025 р., строк дії якого 360 днів (п.2.5 Договору), тому твердження відповідача, що строк дії кредитного договору становить 30 днів судом не береться до уваги. Щодо тверджень відповідача про нарахування позивачем відсотків за кредитним договором у розмірі, розрахованому за денною процентною ставкою, яка перевищує 1%, що суперечить Закону України "Про споживче кредитування", то суд зазначає таке. Відповідно до п.2.6.1 кредитного договору №8221650525 від 18.05.2025 р. стандартна процентна ставка становить 1% (а.с.16-27). Згідно розрахунку заборгованості відсотки за кредитним договором №8221650525 від 18.05.2025 р. за період з 18.05.2025 р. по 16.10.2025 р. /у межах строку дії договору/ становлять 9 211.00 грн. та заборгованість по відсоткам за один день становить 61 грн. (6100/тіло кредиту/ х 1 % /100), тобто процентна ставка за якою нараховувались відсотки становить 1% (а.с.34-37). Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 100.00 грн. та відсотками в розмірі 9 211.00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідач також заперечує проти стягнення з нього комісії, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним. Згідно п.2.7 кредитного договору №8221650525 від 18.05.2025 р. комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором кредиту день надання кредиту (а.с.16-27). В графіку платежів, як Додатку №1 до Договору про надання грошових коштів у кредит №8221650525 від 18.05.2025 р. в графі 8 зазначено «комісія за надання кредиту», яка становить 915 грн. та стягується з позичальника одноразово (а.с.27-28). Отже, Кредитним договором №8221650525 від 18.05.2025 р. передбачено стягнення комісії одноразово, а не за обслуговування кредитної лінії щомісячно, про що зазначено відповідачем у відзиві на позов. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Однак, умовами кредитного договору погоджено фіксовану одноразову комісію за надання кредиту. Будь-яких умов про оплатність послуг (нарахування комісії) послуг з надання інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, - кредитний договір №8221650525 від 18.05.2025 р. не містить. З огляду на викладене вище, судом не встановлено нікчемність положень пункту 2.7 кредитного договору №8221650525 від 18.05.2025 р. щодо нарахування позивачем одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 915.00 грн. Доказів оспорення договору №8221650525 від 18.05.2025 р., або певних його умов, зокрема, щодо нарахування комісії, - суду не надано. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією у сумі 915.00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), суд зазначає таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Відповідно до п. 7.3 кредитного договору №8221650525 від 18.05.2025 р. сторони погодили, що за порушення позичальником строків повернення кредиту та прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, кредитодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу (а.с.16-27). Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Іннова-Нова» просило стягнути із відповідача за кредитним договором, зокрема і пеню, в розмірі 12 200.00 грн. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд зазначив щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Тому позовні вимоги ТОВ «Іннова-Нова» до [PERSON] про стягнення пені в розмірі 12 200.00 грн. задоволенню не підлягають. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, в загальній сумі 16 226.00 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Суд не бере до уваги заперечення відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не заявлена в позовній заяві. У відповіді на відзив позивачем зазначено, що докази понесених витрат на правничу допомогу будуть долучені до матеріалів справи протягом 5 днів з дня винесення рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №17 від 21.10.2025 про сплату судового збору загальною сумою 2 422.40 грн. (а.с. 1). Враховуючи те, що задоволено 57.08% позовних вимог (16 226.00 грн. від 28 426.00 грн. складає 57.08%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 1 382 грн. 70 коп. (2 422.40 грн. х 57.08% : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial