Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

ТзОВ «Він Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 6 серпня 2010 року Самбірський міськрайонний суд Львівської області ухвалив рішення по справі №2-884/2010, за яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11026813000 від 11.08.2006 р. у розмірі 125825,44грн. Із моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо його примусового виконання. Право вимоги за наведеним договором первісним кредитором було відступлено до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги №1930/К від 18 вересня 2019 року, що підтверджено в судовому порядку ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2020 року в справі 452/3743/19, якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором №11026813000 від 11.08.2006р. до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024р. на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінено найменування на товариства та ТОВ «ВІН ФІНАНС». Рішення суду про стягнення боргу відповідачем у період з 23.02.2019р. до 23.02.2022р. не виконувалось; таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, що позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 11313,94грн. та інфляційні збитки у розмірі 27513,55грн. (разом становить 38827,49грн), які просить суд стягнути із відповідача за прострочення виконання рішення суду, а також сплачений судовий збір. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Судом установлено,\~що між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договори, а саме: 08.11.2007р. укладено договір про надання споживчого кредиту №11247462000, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 доларів США, що на момент підписання договору становило у гривневому еквіваленті 252500,00 грн під 13,9 % річних; а також 11.08.2006р. договір про надання кредиту та придбання авто №11026813000, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25695доларів США, що на момент підписання договору становило у гривневому еквіваленті 129759,75грн 75коп. під 11,5 % річних. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх боргових зобов`язань, ПАТ «УкрСиббанк» звернулось із позовом до суду про стягнення боргу. Відповідно до рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 серпня 2010 року у справі №2-884/2010, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» наведену заборгованість на загальну суму 476498 (чотириста сімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто вісім) гривень 43 коп., з яких зокрема заборгованість відповідача за кредитним договором №11026813000 від 11.08.2006р. згідно рішення суду становить 125825,44 грн. Із моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо його примусового виконання, проте зазначене рішення у період з 23.02.2019р. до 23.02.2022р. відповідачем не виконувалось. Право вимоги за кредитним договором №11026813000 від 11.08.2006 р., укладеним між АКБ «УкрСиббанк» та відповідачем, у подальшому первісним кредитором було відступлено до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги №1930/К від 18 вересня 2019 року, що підтверджено в судовому порядку. Згідно із ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2020 року відомо про заміну сторони виконавчого провадження а саме стягувача на правонаступника первісного стягувача ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні №2-884/2010. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Тому, відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, право вимоги за кредитним договором №11026813000 від 11.08.2006 р належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024р. на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». На виконання протоколу Наказом №55-к від 25.07.2024р. внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. Виписка з ЄДР №140801500422 від 26.07.2024р. підтверджено зміну назви Товариства на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У частині 5 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/13238/18; від 30 березня 2016 у справі №6-2168цс15. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року в справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року в справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року в справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року в справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019р. до 23.02.2022р., тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Беручи до уваги викладене, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі - 11313,94грн. та інфляційні збитки у розмірі - 27513,55грн. (разом становить 38827,49грн), що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із позицією Верховного суду, яка була викладена в постанові по справі №679/1136/21 від 7 вересня 2022 року: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)… … Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню…» Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, Позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 2 березня 2022 року РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення із відповідача збитків у якості відповідальності за несвоєчасне виконання наведеного рішення суду; а у зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 2422,4грн.

Outcome: approved