Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

04.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» в особі представника Романенка М.Е. звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: поновити строк позовної давності для подання позову; стягнути кредитну заборгованість в сумі 20 737 грн. 09 к. Позовна заява мотивована тим, що 12.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 77926 у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до зазначеного договору, [PERSON] на умовах строковості, платності та зворотності було надано кредит в сумі 3 500 грн строком на 30 днів. Зазначений кредитний договір підписаний відповідачем цифровим електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором № 77926 виконало повністю, перерахувало на рахунок [PERSON] кошти в сумі 3 500 грн, а позичальник [PERSON] в свою чергу зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка склала 15 845, в тому числі сума основного боргу 3\~500 грн., сума боргу за відсотками 1 890 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10 455 грн. Відповідно до договору факторингу № 1 від 12.04.2018, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а також відповідно до реєстру прав вимог № 3 від 18.06.2018 до зазначеного Договору факторингу, до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання фінансового кредиту № 77926 від 12.02.2018 щодо стягнення кредитної заборгованості. В подальшому, 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239). Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Відповідно до детального розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення Договору факторингу №1 від 12.04.2018, сума кредитної заборгованості відповідача перед новим кредитором склала 15 845 грн. Крім того, відповідачу за прострочення виконання зобов`язань, відповідно до умов договору, нараховано 3% річних в сумі 1\~427 грн. 35 к. та інфляційні в сумі 3\~464 грн. 74 к. Тобто, загальна сума заборгованості склала 20 737 грн. 09 к. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не погашає загальну суму заборгованості, позивач просить стягнути її з відповідача на свою користь. Також позивач просить поновити строк позовної давності, мотивуючи тим, що строк звернення до суду з наданим позовом пропустив через діючі в той період карантинні обмеження та дію воєнного стану в Україні. Однак, враховуючи те, що відповідачем не подано до суду клопотання про застосування наслідків строку позовної давності у наданій справі, суд не може вирішити надане клопотання. Ухвалою суду від 05.08.2025 прийнято надану позовну заяву до розгляду, відкрито\~провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 22.09.2025. Ухвалою суду від 22.09.2025 відкладено розгляд справи на 16.10.2025 за клопотанням представниці відповідача адвоката Бабкової О.С. у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи. Ухвалою суду від 16.10.2025 відкладено розгляд справи на 14.11.2025 за клопотанням представниці відповідача Бабкової О.С. у зв`язку з необхідністю підготувати відзив на позовну заяву. 14.11.2025 до суду від представниці відповідача Бабкової О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що викладені у позовній заяві факти не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. Позиція обґрунтована відсутністю належних доказів існування боргу, оскільки розрахунки заборгованостей, на які посилається позивач, не є первинними документами, що підтверджують отримання кредитних коштів, користування ними чи укладення договору на умовах, вказаних Банком. Представниця відповідача підкреслює, що згідно з усталеною судовою практикою та вимогами цивільного законодавства, позивач зобов`язаний довести не лише факт підписання договору, а й факт передачі грошей, оскільки кредитний договір вважається укладеним з моменту такої передачі, однак позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував отримання відповідачем кредитних коштів у зазначеній сумі. Крім того, вона зазначає, що договір про надання фінансового кредиту був укладений між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», тому всі вимоги від ТОВ «ВІН ФІНАНС» є безпідставними. Також зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Відповідач вважає несправедливими умови договору, які всупереч принципу добросовісності призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Нараховані інфляційні витрати за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року та 3% річних представницею відповідача вважаються такими, що не підлягають стягненню, оскільки на період запровадження карантину в Україні діяв мараторій на їх нарахування. А також представниця відповідача вважає витрати на професійну правничу допомогу, заявлені у сумі 5\~000 грн. безпідставно завищеними, оскільки не відповідають об`єму та складності виконаної роботи, а також не співвідносяться з ціною позову та значенням справи для сторін. З огляду на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у повному обсязі. Ухвалою суду від 14.11.2025 відкладено розгляд справи на 11.12.2025 з метою забезпечення права позивача на ознайомлення з відзивом на позовну заяву та подання відповіді на відзив. Відповідь на відзив на позовну заяву від позивача до суду не надходила. Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, на підтвердження чого наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з відміткою про особисте вручення і розпискою про одержання від відповідачки та довідка про доставку електронного документу позивачу. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань, доказів тощо. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12.02.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 77926. Зазначений договір був підписаний сторонами у електронній формі відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом 12.02.2018, а саме одноразовим ідентифікатор № A777110, який був відправлений на фінансовий номер [PERSON] + 380637642006, що підтверджується копією довідки ТОВ «Авентус Україна». Згідно до\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно до ч. 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Щодо твердження представниці відповідача Бабкової О.С. про те, що позивачем не додано жодного належного доказу, який би підтверджував отримання відповідачем кредитних коштів суд зазначає наступне. ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за кредитним договором № 77926 виконало повністю, перерахувало на рахунок [PERSON] з маскою картки [NUMBER] кошти в сумі 3 500 грн. за допомогою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надавало послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, що підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 5607-ВП від 22.05.2025. ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №? 1582 від 02.07.2015) та отримало Ліцензію Національного банка України № 21/1064-рк від 08 червня 2023 року. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» було укладено угоду на переказ коштів № ВП-200417-1 від 20.04.17. Відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17 було здійснено за дорученням ТОВ "Авентус Україна" успішний переказ коштів на картку з маскою [NUMBER] (код авторизації 224476, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-1758966), що також підтверджується листом ТОВ «Авентус Україна» за вих. № 4844/25-Е від 22.05.2025. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а тому суд відхиляє наведені представницею відповідача у відзиві на позов доводи про те, що [PERSON] не отримував кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором № 77926 у сумі 3\~500 грн., оскільки він не надав жодних доказів, які б вказували про відсутність зарахування грошових коштів на його рахунок або відсутність у нього такого рахунку. Щодо умов договору та нарахування процентів, пені та штрафу суд зазначає наступне. З графіку платежів по договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 12.02.2018 вбачається, що датою повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків є 14.03.2018, сума кредиту складає 3 500 грн., сума нарахованих відсотків 1 606 грн. 50 к. Разом до сплати 5\~106 грн. 50 к. Крім того, відповідно до умов кредитного договору сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,53 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах надання кредиту; проценти за користування кредитом у розмірі 45,90 % від суми кредиту або 1 606 грн. 50 к. Також, відповідно до пункту 3.4 Договору, у разі порушення Клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. Так, з копії картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) ТОВ «Авентус Україна» по Договору про надання фінансового кредиту № 77926 від 12.02.2018 вбачається, що з 12.02.2018 по 14.03.2018 [PERSON] було нараховано заборгованість за основним боргом у сумі 3\~500 грн. та проценти за користування у сумі 1\~890 грн., що узгоджується з умовами Договору. Отже, нарахування процентів у сумі 1890 грн. за наданим кредитним договором є правомірним, оскільки проценти були нараховані у визначений сторонами договору строк та умовах. Відповідно до п. 4.4 Договору, у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: 4.4.1. пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів. 4.4.2. на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн.; 4.4.3. на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.; 4.4.4. на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. З вищезазначеної копії розрахунку вбачається, що штраф та пеня були нараховані відповідно до п. 4.4 Договору та за період з 18.03.2018 по 17.06.2018 (90 днів) склали у загальній сумі 10 455 грн., з яких 900 грн. - штраф та 9 555 грн. пеня. Частиною\~першою\~статті\~526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною\~першою\~статті\~598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття\~599 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною\~першою\~статті\~1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею\~610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття\~611 ЦК України). Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» \~з 12 березня 2020 року\~ в Україні запроваджено карантин, та введено в дію відповідні карантинні обмеження. В подальшому строк дії карантину неодноразово продовжувався та був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Так, нарахування штрафу у сумі 900 грн. та пені у сумі 9 555 грн. за Договором про надання фінансового кредиту № 77926 від 12.02.2018 відбувались за період з 18.03.2018 по 17.06.2018, тобто до початку періоду дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з 12.03.2020, а тому такі нарахування є правомірними та такими, що відповідають умовам кредитного договору. Щодо твердження представниці відповідача Бабкової О.С. про безпідставні вимоги позивача до [PERSON] , оскільки зазначений кредитний договір був укладений з ТОВ «Авентус Україна» суд зазначає наступне. 12.04.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги до боржників за грошовими зобов`язаннями З реєстру прав вимог №» 25 від 12.09.2019 до зазначеного Договору факторингу вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 77926 від 12.02.2018 щодо стягнення кредитної заборгованості. В подальшому, 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239) (а.с.15). Наказом № 55-к від 25.07.2024 (а.с.44) на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Частинами 1 та 2 ст.\~512 ЦК України\~передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.\~1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078\~ЦК України\~передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст.ст.\~1080,\~1084\~ЦК України\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». За таких обставин неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора. Відповідно до ст.\~514, ч.1 ст.\~516 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже відповідно до укладеного з ТОВ «Авентус Україна Договору факторингу №1 від 12.04.2018 та реєстру прав вимог №» 25 від 12.09.2019 позивач має право вимоги за грошовими зобов`язаннями до [PERSON] , а саме заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 77926 від 12.02.2018 у загальній сумі 15\~845, в тому числі сума основного боргу 3\~500 грн., сума боргу за відсотками 1\~890 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10 455 грн. Щодо нарахування трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Оскільки відповідно до ст. 514 ЦК України до ТОВ «ВІН ФІНАНС» перешли права первісного кредитора, то ним було здійснено нарахування трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційні витрати. Позивачем наданий наступний розрахунок нарахування інфляційних витрат за період з 23.02.2019 по 23.02.2022: березень 2019 100 грн. 90 к., квітень 2019 - 101 грн., травень 2019 100 грн. 70 грн., червень 2019 99 грн. 50 к., липень 2019 99 грн. 40 к., серпень 2019 99 грн. 70 к., вересень 2019 100 грн. 70 к., жовтень 2019 100 грн. 70 к. листопад 2019 100 грн. 10к., грудень 2019 99 грн. 80 к., січень 2020 100 грн. 20 к., лютий 2020 99 грн. 70 к., березень 2020 100 грн. 80 к., квітень 2020 100 грн. 80 к., травень 2020 100 грн. 30 к., червень 2020 100 грн. 20 к., липень 2020 99 грн. 40 к., серпень 2020 99 грн. 80 к., вересень 2020 -100 грн. 50 к., жовтень 2020 101 грн., листопад 2020 101 грн. 30 к. грудень 2020 -100 грн. 90 к., січень 2021 101 грн. 30 к., лютий 2021 101 грн., березень 2021 101 грн. 70 к., квітень 2021 100 грн. 70 к., травень 2021 101 грн. 30 к., червень 2021 100 грн. 20 к., липень 2021 100 грн.10 к., серпень 2021 99 грн. 80 к., вересень 2021- 101 грн. 20 к., жовтень 2021 100 грн. 90 к., листопад 2021 100 грн. 80 к., грудень 2021 100 грн. 60 к., січень 2022 -101 грн. 30 к., лютий 2022 101 грн. 60 к. Розрахунок здійснюється за формулою: IIC = (II1:100) x (II2:100) x (II3:100) x ... (IIZ:100), де II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ……. IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період: IIc (100 грн. 90 к. : 100) x (101 грн. : 100) x (100 грн. 70 к. : 100) x (99 грн. 50 к. : 100) x (99 грн. 40 к. : 100) x (99 грн. 70 к. : 100) x (100 грн. 70 к. : 100) x (100 грн. 70 к. : 100) x (100 грн. 10 к. : 100) x (99 грн. 80 к. : 100) x (100 грн. 20 к. : 100) x (99 грн. 70 к. : 100) x (100 грн. 80 к.: 100) x (100 грн. 80 к. : 100) x (100 грн. 30 к. : 100) x (100 грн. 20 к. : 100) x (99 грн. 40 к. : 100) x (99 грн. 80 к. : 100) x (100 грн. 50 к. : 100) x (101 грн. : 100) x (101 грн. 30 к. : 100) x (100 грн. 90 к. : 100) x (101 грн. 30 к. : 100) x (101 грн. : 100) x (101 грн. 70 к. : 100) x (100 грн. 70 к. : 100) x (101 грн. 30 к. : 100) x (100 грн. 20 к. : 100) x (100 грн. 10 к. : 100) x (99 грн. 80 к. : 100) x (101 грн. 20 к. : 100) x (100 грн. 90 к. : 100) x (100 грн. 80 к. : 100) x (100 грн. 60 к. : 100) x (101 грн. 30 к. : 100) x (101 грн. 60 к. : 100) =1.21866444 Отже інфляційне збільшення становить у сумі 3\~464 грн. 74 к. (15\~845 x 1.21866444 - 15 845) Також позивачем наданий розрахунок нарахування 3 % річних. Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції - С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. За період прострочення грошового зобов`язання з 23.02.2019 по 31.12.2019 нараховано 406 грн. 33 к. (15 845,00 x 3 % x 312 : 365 : 100) За період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2020 по 31.12.2020 нараховано 475 грн. 35 к. (15 845,00 x 3% x 366: 366: 100) За період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2021 по 23.02.2022 нараховано 545 грн. 68 к. (15 845,00 х 3 % х 419: 365: 100) Отже нарахування 3 % річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 становить у сумі 1\~427 грн. 35 к. (406 грн. 33 к.+ 475 грн. 35 к.+ 545 грн. 68 к.) Представниця відповідача [PERSON] стверджує, що три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, які були нараховані з 23.02.2019 по 23.02.2022 стягненню не підлягають, оскільки на період запровадження в Україні карантину діяв мараторій на їх нарахування, однак таке твердження жодним чином не аргументовано. Суд роз`яснює, що в період карантину відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільнявся лише від сплати неустойки, штрафу, пені, а звільнення від сплати трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат передбачена пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, нарахування трьох процентів річних у сумі 1 427 грн. 35 к. та інфляційних в сумі 3 464 грн. 74 к. за Договором про надання фінансового кредиту № 77926 від 12.02.2018 відбувалось в період 23.02.2019 по 23.02.2022, тобто до початку 24.02.2022, а тому [PERSON] не звільняється від сплати таких нарахувань відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідач порушив умови договору та своєчасно не вносив кошти для погашення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 15\~845, в тому числі сума основного боргу 3\~500 грн., сума боргу за відсотками 1\~890 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10 455 грн. Крім того, за прострочення виконання зобов`язань відповідачу нараховано 3% річних в сумі 1 427 грн. 35 к. та інфляційні в сумі 3 464 грн. 74 к. Тобто, судом встановлено, що загальна сума заборгованості складає 20 737 грн. 09 к. Відповідач добровільно заборгованість не погашає. З будь-якими заявами відповідач до позивача не звертався, причин прострочення зобов`язання не пояснював. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Приписами статті\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК\~України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, відповідно до ст.ст.\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Підписавши Договір про надання фінансового кредиту № 77926 відповідач відповідно до статей\~3,\~627 ЦК України\~добровільно погодився на умови кредитного договору від 12.02.2018 та взяв на себе відповідні зобов`язання. Однак, відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань згідно умов зазначеного кредитного договору та порушив умови договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 20 737 грн. 09 к., в тому числі сума основного боргу 3\~500 грн., сума боргу за відсотками 1\~890 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10 455 грн, 3% річних в су мі 1 427 грн. 35 к. та інфляційні в сумі 3 464 грн. 74 к. Зазначену суму заборгованості відповідач в добровільному порядку позивачу не повернув. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). В силу вимог ст.ст.\~12, 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача. За таких обставин, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, з точки зору їх достатності, допустимості і взаємозв`язку, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к. Щодо твердження представниці відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. За змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано копію Договору про надання правової допомоги №33 від 22.03.2024, з якого вбачається, що Адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» надало юридичну допомогу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», копію додаткової угоди Договору про надання правової допомоги №33 від 22.03.2024, копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» за вищевказаним договором, копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 04.07.2025, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 5 000 грн. слід зменшити до 1 000 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved