Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частину квартири, загальною площею 109,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 ідеальну частину нежитлового приміщення LXIX секція Е, загальною площею 3,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2008 між сторонами укладено шлюб, про розірвання якого відповідачем подано до суду позов, однак у ньому замовчано, що у сторін є невирішені майнові питання. Так, сторонам на праві власності належить квартира [ADDRESS] , які оформлені на ім?я відповідача [PERSON] на підставі 2-х договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 21 березня 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Львівського г міського нотаріального округу Дячуком О.А. Вищезазначені квартира та нежитлове приміщення були придбані сторонами за спільні кошти подружжя під час шлюбу та є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак вважає, що має право на їх половину, однак відповідач відмовляється добровільно поділити спільно нажите майно, тому на підставі ст.316-319, 321, 328, 370 ЦК України та ст.60, 61, 63, 69, 70 СК України просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частину квартири, загальною площею 109,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 ідеальну частину нежитлового приміщення LXIX секція Е, загальною площею 3,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 17.11.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання 17.12.2025. В підготовчому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Крім цього, просили на підставі п.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті. Відповідач в підготовчому засідання позовні вимоги визнала, пояснила, що спірне майно дійсно набуте сторонами у шлюбі та є спільним майном подружжя. Заслухавши пояснення сторін, представника позивач, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 20.07.2008 між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20.11.2025 у справі №463/9581/25 (Провадження № 2/463/2580/25), яке на час розгляду справи законної сили не набрало. Як вбачається з Інформаційних довідок №449295306 та №449349268 від 25.10.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договорів купівлі-продажу квартири та нежитлового приміщення від 21.03.2018 за відповідачем 21.03.2018 зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею (кв.м) 109,3, житловою площею (кв.м) 57,8, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1298001746101, а також на нежитлове приміщення LXIX, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв.м) 3, секція Е, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1327765046101. Таким чином, судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно набуте у власність [PERSON] за час її перебування у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею (кв.м) 109,3, житловою площею (кв.м) 57,8, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1298001746101, а також на нежитлове приміщення LXIX, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв.м) 3, секція Е, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1327765046101, набуте відповідачем за час шлюбу з позивачем, суд приходить до висновку, що такі є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу між сторонами. Відповідно до ч.1, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.25 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.2, 4 ст.206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач позовні вимоги визнала та суд, встановивши, що таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, ухвалою про зменшення розміру судового збору та залишення позовної заяви без руху від 05.11.2025 задоволено клопотання позивача про зменшення судового збору та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом сплати судового збору в сумі 8472 грн. 72 коп., а тому позивачу слід повернути з державного бюджету 4236 грн. 36 коп. (50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті). Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати, що становлять 4236 грн. 36 коп. судового збору.

Outcome: approved