Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договорами, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість у сумі 53678,29 грн за кредитними договорами № 3854095 від 20.03.2021 та № 555151895277 від 15.07.2021, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 16000,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у неї виникла заборгованість перед первісними кредиторами. За договором № 3854095 від 20.03.2021 первісним кредитором було товариство з обмеженою відповідальністю Авентус Україна, а за договором № 555151895277 від 15.07.2021 - товариство з обмеженою відповідальністю Київська торгово-інвестиційна компанія. За результатами укладення ряду договорів факторингу та відступлення права вимоги, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшло до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів, а також норми Закону України Про електронну комерцію щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 01.10.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області залишив позовну заяву без руху у зв`язку з неналежними доказами надсилання відповідачу копій поданих до суду документів. Ухвалою від 09.10.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області, встановивши усунення позивачем недоліків позовної заяви, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Щодо договору № 3854095 від 20.03.2021. Між товариством з обмеженою відповідальністю Авентус Україна (далі первісний кредитор 1) та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3854095 від 20.03.2021 (далі кредитний договір 1) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до договору, згідно з умовами якого первісний кредитор 1 надав відповідачу кредит у сумі 15500,00 грн на строк 30 календарних днів (до 19.04.2021) з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,90% за кожен день користування кредитом (стандартна ставка) або 1,425% за день (знижена ставка). Відповідач отримала обумовлені кредитним договором кошти 20.03.2021 на банківську картку, реквізити якої самостійно вказала первісному кредитору. Вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором C555274, який було введено відповідачем 20.03.2021 о 12:24:17. Згідно з п. 4.3 кредитного договору 1 сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль (автопролонгація). Заборгованість відповідача за кредитним договором 1 була передана первісним кредитором 1 товариству з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал на підставі договору факторингу № 24-01/2022 від 24.01.2022 та реєстру боржників. 10.03.2023 товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал та товариство з обмеженою відповідальністю Коллект Центр уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов та додатків якого товариству з обмеженою відповідальністю Коллект Центр відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 1. 28.08.2025 товариство з обмеженою відповідальністю Коллект Центр та позивач уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-08/25, відповідно до умов та додатків якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 1. Щодо договору № 555151895277 від 15.07.2021. Між товариством з обмеженою відповідальністю Київська торгово-інвестиційна компанія (далі первісний кредитор 2) та відповідачем було укладено договір позики № 555151895277 від 15.07.2021 (далі кредитний договір 2) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до договору, згідно з умовами якого первісний кредитор 2 надав відповідачу позику у сумі 1000,00 грн на строк 30 календарних днів (до 13.08.2021) з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,10% за кожен день користування позикою (знижена ставка) або 2,60% за день (стандартна ставка). Відповідач отримала обумовлені кредитним договором кошти 15.07.2021 на банківську картку через систему LiqPay. Вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (СМС-код 8284), який було введено відповідачем 15.07.2021. 18.12.2023 первісний кредитор 2 та позивач уклали договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до умов та додатків якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 2. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у неї виникла заборгованість перед первісними кредиторами. За результатами укладення відповідних договорів факторингу та відступлення права вимоги, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеними нею кредитними договорами. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Разом з тим, щодо договору № 3854095 від 20.03.2021 суд зазначає таке. Як встановлено судом, п. 4.3 кредитного договору 1 передбачає автоматичне продовження (автопролонгацію) строку кредиту у випадку наявності у споживача заборгованості на дату закінчення строку кредиту - на один календарний день щоденно, але не більше ніж на 90 днів поспіль. Тобто, відповідно до умов договору, строк кредитування автоматично продовжувався без укладення додаткової угоди між сторонами та без волевиявлення відповідача. При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з якою після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зобов`язання, у тому числі й ті, що виникли на підставі договору, припиняються на підставах, встановлених главою 50 ЦК, зокрема сплином строку, на який воно було надано. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, відповідно до якої після спливу строку кредитування припиняється право нараховувати проценти за кредитом. Таким чином, норми договору № 3854095 від 20.03.2021 щодо автопролонгації є протиправним встановленням додаткової фінансової відповідальності позичальника у вигляді нарахування процентів за межами строку кредитування, оскільки такі умови договору лише припускають волевиявлення відповідача на зміну істотних умов кредитування у майбутньому. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що після закінчення строку кредитування за договором № 3854095 (19.04.2021) проценти за користування кредитом за ставкою, передбаченою договором, не можуть нараховуватись. Після спливу строку кредитування відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за договором № 3854095 від 20.03.2021 підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15500,00 грн та проценти за користування кредитом за період з 20.03.2021 по 19.04.2021 (30 днів строку кредитування). Проценти, нараховані позивачем за період автопролонгації (після 19.04.2021), стягненню не підлягають як такі, що нараховані без належних правових підстав. Аналогічні міркування суд застосовує і щодо вимог позивача згідно з договором позики № 555151895277, пунктом 1.1 якого передбачено, що позика надається строком на 30 днів. Суд не знаходить за можливе застосувати інші норми договору щодо автопролонгації строку кредитування з підстав, зазначених вище. За наявними в матеріалах справи документами суд встановив наступну структуру заборгованості за кредитними договорами. За договором № 3854095 від 20.03.2021: основний борг - 15500,00 грн, проценти за 30 днів строку кредитування за стандартною ставкою 1,90% (умови п. 1.5 договору) - 8 835,00 грн. Разом: 24 335,00 грн. За договором № 555151895277 від 15.07.2021: основний борг - 1000,00 грн, проценти за 30 днів строку кредитування за стандартною ставкою 2,60% (умови п. 1.1.1.2 договору) - 780,00 грн. Разом: 1780,00 грн. Загальна сума обґрунтованих позовних вимог становить (24 335,00 грн + 1780,00 грн) 26115 грн. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом Про споживче кредитування. Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону Про споживче кредитування визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 1 Закону Про споживче кредитування новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим ч. 2 ст. 3 цього Закону. Частиною 1 статті 18 Закону Про споживче кредитування визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закону Про споживче кредитування). Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (від заявленої суми: 26115 грн / 53678,29 грн), судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1178,52 грн. Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн, суд зазначає таке. Ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). П. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. У разі часткового задоволення позову - судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам, що становить 7784,00 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial