Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 27.04.2021 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту №591218. Підписанням Договору позичальник підтвердила, що вона ознайомлена з умовами Публічної пропозиції на укладення Договору про надання споживчого кредиту ТОВ "СЛОН КРЕДИТ", в т.ч. на умовах фінансового кредиту. Відповідач погодила та зобов`язалася виконувати його умови. Згідно Договору про надання споживчого кредиту № 591218 від 27.04.2021 відповідачу надано кредит у гривні, а Відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. На підставі договору [PERSON] були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 16139.08 грн. 28.08.2023 згідно умов Договору факторингу №2808-23, ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 591218 від 27.04.2021 на користь ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС", відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу становить 16139.08 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10215.97 грн.; заборгованість за відсотками становить 5923.11 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0грн.; заборгованість за пенею становить 0грн., які позивач просить стягнути на свою користь. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до змісту письмових пояснень від 30.10.2025 проти застосування строку позовної давності заперечують. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилася, надала заяву від 02.10.2025 про застосування строку позовної давності . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається,що 27.04.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №591218 про надання споживчого кредиту ,згідно якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки; сума кредиту 15000 грн., тип кредит; строк 365 днів з кінцевим терміном повернення 27.04.2022; тип процентної ставки фіксована: за перший день - 25 % в день, за всі наступні дні, починаючи з другого - 85 % річних; мета споживчі (особисті) потреби. Договором передбачено порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів, права та обов`язки сторін, порядок повернення кредиту, сплата процентів, відповідальність сторін, порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договору, порядок взаємодії за договором, інші умови, реквізити та підписи сторін. Позичальником договір підписано електронним підписом, одноразовий ідентифікатор В588. Позивач виконав свої зобов"язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти в строкове, платне користування. Позичальник неналежним чином виконувала свої зобов"язання по поверненню кредиту, внаслідок чого у неї виникла кредитна заборгованість в загальному розмірі 16139.08 грн. 28.08.2023 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" укладено договір факторингу №2808-23, згідно умов якого останнім за плату переходить право вимоги до боржників , зазначених в реєстрі з моменту підписання відповідного реєстру . На підтвердження переходу права вимоги за договору №591218 від 27.04.2021 до відповідача, позивачем надані докази у виді копіі акту приймання-передачі реєстру прав вимоги від 28.08.2023, копіі реєстру прав вимог від 28.08.2023 , згідно якого право вимоги за договором №591218 від 27.04.2021 становить 16139.08 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10215.97 грн.; заборгованість за відсотками становить 5923.11 грн., копіі витягу з додатку до Договору факторингу №2808-23 , копіі платіжної інструкції №4565 від 28.08.2023 про сплату за договором факторингу №2808-23. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за договором №591218 від 27.04.2021 становить 16139.08 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10215.97 грн.; заборгованість за відсотками становить 5923.11 грн.. Статтею 205ЦК України зазначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 12 Закону України«Про електроннукомерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 5 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. За змістом статтей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно із ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст.1077ЦКУкраїни за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Навіть не повідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем підтверджено належними доказами право вимоги за кредитним договором в розмірі 16139.08грн. Доказів сплати коштів на адресу первісного кредитора ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" або на адресу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відповідачем не надано. Правом подати відзив на позов та оспорити розрахунок заборгованості відповідач не скористався. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 16139.08 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до даного спору, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідачів на його заборгованість за кредитним договором укладеним 27.04.2021 строком на 365 днів. Датою закінчення дії договору є 27.04.2022. При цьому з позовом до суду представник позивача звернувся 12.08.2025. Разом з тим судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України впроваджено дію карантину на території України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19. Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 01.07.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 завершено дію карантину. В тойже час, 24.02.2022,у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, посилання відповідача [PERSON] на те, що позивачем пропущено строк позовної давності при звернення із даним позовом, не відповідають положенням діючого законодавства. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст.141ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Правничу допомогу позивачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» здійснювала адвокат Лівак Іванна Миколаївна на підставі договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 р. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн до матеріалів справи надано копії наступних документів: договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025; додаткову угоду від 30.05.2025 № 461023 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року; акту 461023 про підтвердження факту надання правничої допомоги (виконання робіт, надання послуг) адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №841 на ім`я Лівак Іванни Миколаївни. Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката несуть сторони, а також той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією. Відповідно до ч 2 ст.141 ЦПК України, у зв"язку з задоволенням позовних вимог, судові витрати у виді судового збору покладаються на відповідача в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Outcome: approved