Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідач уклав Кредитний договір № 1084085 від 30.03.2020 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання. 09.10.2020 року згідно умов Договору факторингу №03/10 ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1084085 від 30.03.2020 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 1084085 від 30.03.2020 року. Згідно додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» становить 17250 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн.; заборгованість за відсотками - 11250 грн.; - заборгованість за комісією - 1000 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.12.2025 року змінено назву позивача з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс». Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не надавав. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280,281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.03.2020 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» [PERSON] подав Заявку на отримання кредиту № 1084085. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. До укладення Договору відповідач отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 1084085 від 30.03.2020 року з ТОВ «Мілоан» у формі електронного документа з використанням електронного підпису та отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000,00 грн., строком на 15 днів. Проценти за користування кредитом: 2250,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Комісія за надання кредиту 1000 грн, яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до ч. 1-2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора - належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Таким чином, у вказаному Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним. 09.10.2020 року згідно умов Договору факторингу №03/10 ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1084085 від 30.03.2020 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 1084085 від 30.03.2020 року. Згідно додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-Понг» становить 17250 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн.; заборгованість за відсотками - 11250 грн.; - заборгованість за комісією - 1000 грн. Рішенням №1778 єдиного учасника ТОВ «ФК «Пінг-Понг» змінено найменування Товариства на ТОВ «ФК «Солвентіс». Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором № № 1084085 від 30.03.2020 року. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на день звернення до суду із позовом заборгованість відповідача перед позивачем, згідно наданого позивачем розрахунку, за Договором про споживчий кредит № 1084085 від 30.03.2020 рокускладає 17250 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн.; заборгованість за відсотками - 11250 грн.; - заборгованість за комісією - 1000 грн. Згідно зі ст.1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.6ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, містить детальний опис нарахованої заборгованості. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та процентами за користування кредитними коштами є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача згідно розрахунку, наданого суду. Крім того, як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, позивач також просить стягнути з відповідача комісію у розмірі 1000,00 грн. Судом встановлено, що відповідно до п.1.5.1. кредитного договору № 1084085 від 30.03.2020 рокупозикодавцем була встановлена комісія за надання кредиту у розмірі 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово. У постанові Велика Палата Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Враховуючи зазначене позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 1000,00 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн; та витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Згідно з п.6 ч.1ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,3ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно дост.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що судом задоволено 94,20 % вимог, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню судовий збір сплачений позивачам за подання даного позову до суду в сумі 2282 грн. та понесенні витрати на правничу допомогу в сумі 5652грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. На підставі викладеного,

Outcome: partial