Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У червні 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Полупанова Ольга Олександрівна звернулася до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 16\~380,41 доларів США та судового збору в сумі 5990,08 гривень, в обґрунтування якого зазначила, що з 21.11.2009 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 05 травня 2020 року шлюб між Позивачем та Відповідачем був розірваний. Під час шлюбу та за спільні кошти подружжя придбало майнові права для фінансування будівництва двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Грошові кошти на придбання квартири були отримані в кредит від Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву. Даний кредит був наданий родині у зв`язку з тим, що вони вимушено переселилися з тимчасово непідконтрольної території Луганської області та не мали власного житла. В подальшому кредит був сплачений в повному обсязі. Таким чином, так як квартира була придбана під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, кожен з подружжя мав право на частину вказаної квартири при поділі, або право на частину грошових коштів від її продажу. 13.10.2020р. [PERSON] видав довіреність на ім`я колишньої дружини [PERSON] , в якій зазначено, що [PERSON] має право підготувати та отримати необхідні документи для продажу та продати за суму і на умовах особі на її розсуд належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Довіреність не містила повноважень на розпорядження грошовими коштами на власний розсуд. За усною домовленістю між Позивачем і Відповідачем, продаж квартири мав бути усно узгоджений з [PERSON] перед початком пошуку покупця. Довіреність була видана на випадок непередбачуваних обставин (наприклад, війни), так як Позивач виїжджав за кордон. В іншому випадку Позивач не мав наміру продавати квартиру, так як це було його єдине житло, в якому він хотів мешкати разом з сином і дружиною, сподіваючись на примирення. Однак 06.12.2021р. Відповідач без погодження з Позивачем продала вказану квартиру за адресою: [ADDRESS] , а грошима розпорядилася на власний розсуд, не передавши їх половину [PERSON] . Як зазначено в п.3.1. Договору, продаж квартири вчинено за 861\~547,05 грн., що є еквівалентом 32\~760,81 доларів США. Про здійснення продажу Позивач дізнався пізніше в телефонній розмові з Відповідачем. В цей час він перебував за межами України. 28.12.2022р. Позивач повернувся до м.Харкова та 29.12.2022р. мав зустріч з Відповідачем, на якій вона підтвердила факт продажу квартири та виразила відмову передати Позивачу половину грошових коштів та документи на квартиру. Після цього Позивач намагався отримати гроші шляхом переговорів, а також шляхом звернення до поліції, однак це результату не дало. Продаж квартири здійснений на невигідних для Позивача умовах, а саме: він був позбавлений єдиного житла, а також квартира продана за заниженою ціною. Так, відповідно до звіту оцінювача ФОП [PERSON] про оцінку майна №01/01-2022 від 27.01.2022р., ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 1\~330 048,00 гривень. Однак Відповідачем продаж був здійснений за 861\~547,05 грн., що спричинило Позивачу значні збитки. Так як Відповідач діяла по довіреності від Позивача, тобто виступала як його представник, то в інтересах довірителя вона була зобов`язана повернути йому грошові кошти від продажу квартири. Так як квартира була придбана під час шлюбу і є спільно нажитим майном, Позивач претендує на половину її вартості - 16\~380,41 доларів США. У відзиві на позовну заяву [PERSON] в особі представника [PERSON] проти позову заперечувала з тих підстав, що позивач залишив відповідачку разом з дитиною у жовтні 2019 року, після чого відповідачка самостійно сплачувала кредит, за які було придбано квартиру. Для виконання кредитних зобов`язань [PERSON] позичила кошти у [PERSON] . 06 грудня 2021 року [PERSON] достроково виконала зобов`язання за кредитним договором. У відповіді на відзив позивач зазначив, що незалежно від обставин, на які посилається відповідач у відзиві, остання довіреністю не була наділена повноваженнями щодо розпорядження на власний розсуд отриманими грошовими коштами. Відтак, як повірена особа була зобов`язана повернути позивачу отримані від продажу квартири кошти, а не вносити їх в рахунок погашення кредитних зобов`язань. Щодо договору позики, то позивач не має до нього ніякого відношення, не виступав поручителем цих зобов`язань. Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 було відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2023 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів передано на розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова, за територіальною підсудністю. 04.09.2023 цивільна справа надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено для розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, проти задоволення позову заперечував у відзиві, який був поданий її представником. Відповідач та її представник про причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України\~сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до п.1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву подав, тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.\~12\~ч.\~3\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що з 21.11.2009 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебували у шлюбі, який розірваний заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 05 травня 2020 року у справі №638/17290/19, що підтверджується копією рішення суду. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Під час шлюбу [PERSON] (Покупець) та ТОВ «МЕГАЛІТ ФІНАНС»(Продавець) був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №06/12/18-42 від 06.12.2018р., згідно з яким Продавець передав у власність Покупцю майнові права на 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] , секція 1, а Покупець прийняв майнові права на цю квартиру у власність та зобов`язався сплатити за них грошову суму, вказану у п.2.1 цього Договору, що підтверджується копією вищевказаного Договору. Відповідно до п.2.1. зазначеного Договору, договірна вартість майнових прав на квартиру (сума Договору) складає 650440,00 гривень. Згідно п. 3.1.1. Договору, Продавець зобов`язується добудувати та здати в експлуатацію будинок до 30 грудня 2019р. З кредитного договору №17-ВПО-к щодо надання пільгових кредитів на будівництво (придбання) доступного житла для внутрішньо переміщених осіб від 10.12.2018р. вбачається, що [PERSON] (Позичальник) отримав від Харківського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (Кредитор) грошові кошти в кредит в сумі 598\~799,00 гривень на будівництво (придбання) 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , зі строком повернення кредиту не пізніше 30 вересня 2033 року, що підтверджується копією договору. Кредитний договір укладено за згодою дружини [PERSON] , про що свідчить її підпис на договорі. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2020р., який долучений до справи, державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Прокопенко О.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно з яким за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , дата та час державної реєстрації: 05.11.20202р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2215839963101. 13.10.2020р. [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] , серія НМВ 637277, якою уповноважив останню підготувати та отримати необхідні документи для продажу та продати за суму і на умовах особі на її розсуд, належну йому квартиру номер [ADDRESS] , представляти його інтереси в органах державної реєстрації, органах нотаріату, в тому числі в Департаменті реєстрації та цифрового розвитку з питань реєстрації права власності на вищевказану квартиру та реєстрації припинення будь-яких обтяжень, заборон, іпотек на вищевказану квартиру, а також представляти його інтереси в будь-яких банківських установах з питань відкриття будь-яких рахунків на його ім`я, внесення грошових коштів у валюті та гривні на його рахунки, проведення переказу коштів від його імені з рахунків та закриття рахунків у разі необхідності, що вбачається з долученої до справи копії довіреності. У вказаній довіреності [PERSON] надав [PERSON] наступні права: представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, житлово-експлуатаційних установах, управлінні ЖКГ, КП "Жилкомсервіс", Центрі надання адміністративних послуг, підприємствах, що надають комунальні послуги, КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", в Департаменті реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, органах нотаріату, в експертних установах, подавати та отримувати від його імені документи, заяви, в тому числі заяву про належність майна на праві особистої приватної власності та про мій сімейний стан, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, заяву про державну реєстрацію іншого речового права, довідки, в тому числі довідки про склад сім`ї, отримувати витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, замовити та отримати експертно-грошову оцінку квартири, розписуватися за нього, укласти та підписати договір завдатку або попередній договір, договір купівлі-продажу, отримати належні йому гроші від продажу квартири, сплачувати всі необхідні платежі та податки, вносити гроші на рахунки з метою їх поповнення, одержувати довідки та інші документи про наявність грошових сум, закривати рахунки чи продовжити строк їх дії, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Судом встановлено, що довіреність, видана [PERSON] на ім`я [PERSON] не містить повноважень на розпорядження повіреною особою на власний розсуд отриманими від продажу грошовими коштами. Як вбачається з долученої до справи копії Договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К., зареєстрований в реєстрі за №1552, [PERSON] (Продавець) від імені та в інтересах якого діє [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В., 13.10.2020р. за реєстровим №1812, та [PERSON] (Покупець) уклали договір, за яким Продавець в особі представника передав у власність Покупцю, а Покупець прийняв у власність квартиру за номером [ADDRESS] . Відповідно до п.3.1. Договору, продаж квартири вчинено за 861\~547,05 грн., що є еквівалентом 32\~760,81 доларів США. З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №91-3417/0/15-22 від 02.02.2022р., копія якої долучена до справи, вбачається, що з 21.08.2021р. по 29.12.2021р. [PERSON] був відсутній на території Україні. Заявою від 12 січня 2022 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А., реєстровий номер 25, [PERSON] скасував довіреність на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поліщук О.В., 13.10.2020р. за реєстровим №1812. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини . Також цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (яким є Цивільний кодекс України). Згідно з ч.1 ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Відповідно до ч.2 ст.1000 ЦК України, договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до вимог\~ст.1003 ЦК України,\~у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. На підставі ч.1 ст.1004 ЦК України, повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Відповідно до вимог\~частини 1 статті 1006 ЦК України, повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Вирішуючи питання про обсяг грошових коштів, які була зобов`язана повірена [PERSON] довірителю [PERSON] , суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та відображає актуальну судову практику щодо розгляду справ про поділ майна подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, оскільки законом закріплено презумпцію рівності часток у праві спільної сумісної власності, тому квартира, яка була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, була спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках. Отже, [PERSON] , будучи співвласником у праві спільної сумісної власності квартири за адресою: [ADDRESS] , мав право на одержання 1/2 частки грошових коштів від продажу квартири, тоді як право на одержання решти грошових коштів від продажу квартири належало другому співвласнику квартири [PERSON] . Таким чином, [PERSON] як повірена особа згідно п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України була зобов`язана повернути довірителю [PERSON] половину від одержаних за договором купівлі-продажу від 06.12.2021 грошових коштів, а саме 16380,41 доларів США, оскільки сторонами договору узгоджено і підтверджено продаж квартири у національній валюті (861547,05 грн), проте з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, а саме 32760,81 доларів США. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів передачі відповідачем позивачу 1/2 частки грошових коштів, отриманих від продажу квартири, яка була здійснена на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Євдокименко Е.К., зареєстрований в реєстрі за №1552. Навпаки, сторона відповідача підтвердила, що грошові кошти позивачу повернуті не були, мотивуючи це тим, що кредитні кошти, за які була придбана квартира, відповідач сплачувала самостійно. Суд відхиляє ці доводи сторони відповідача з тих підстав, що вони не стосуються предмету доказування у справі, оскільки не впливають на виконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 1006 ЦК України. Суд наголошує, що відповідачем не надано доказів того, що спірна квартира була визнана її особистою власністю у встановленому законом порядку, що свідчило би про відсутність у позивача права на отримання коштів від продажу такої квартири. Крім того, порядок укладення договору, де продавцем виступав саме [PERSON] , підтверджує ту обставину, що на час вчинення правочину квартира була спільною сумісною власністю (номінальним власником згідно з державними реєстрами був [PERSON] ), відтак [PERSON] не мала права на власний розсуд розпоряджатися усіма грошовими коштами, які вона отримала від продажу квартири. Долучені стороною відповідача копії квитанцій про сплату кредиту не стосуються предмету спору, оскільки зустрічних позовних вимог про стягнення з [PERSON] в порядку регресу грошових коштів, які, як зазначає [PERSON] , вона самостійно сплатила за спільними кредитними зобов`язаннями, заявлено не було. Згідно\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст.78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, долучені позивачем до позовної заяви копія довіреності на ім`я [PERSON] від 13 жовтня 2020 року та копія договору купівлі-продажу квартири від 06 грудня 2021 року є належними доказами, які підтверджують, що відповідач виступила представником від імені позивача на підставі довіреності та за обсягом наданих їй прав і повноважень була зобов`язана повернути довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення в порядку п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України, а саме: отримані грошові кошти. При цьому судом враховано, що відповідачем всупереч вимогам\~ст. 81 ЦПК України\~не спростовано доводи, на які посилається позивач, як на підставу позову, не надано доказів належного виконання зобов`язання, належними та допустимими доказами не спростовано обов`язок відповідача передати позивачу грошові кошти від продажу квартири. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Одним із способів захисту майнових прав відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~є примусове виконання обов`язку в натурі. З огляду на встановлені судовим розглядом обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, які виникли у неї як у повіреної особи на підставі довіреності від 13.10.2020р., наявні підстави для судового захисту майнових прав позивача в обраний ним спосіб. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі та стягує з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 16380,41 доларів США. На підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь [PERSON] сплачений останнім судовий збір у розмірі 5990,08 грн.

Outcome: approved