Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Ковбасюк В.А., який діє на підставі ордеру серії СА №1132345 від 07.10.2025, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з заявою, в якій просив встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , яка народилася [INFO] , місце народження: м. Карпинськ, Свердловська область, та померла [INFO] на території російської федерації у місті Москва у віці 81 року. В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що мати заявниці [PERSON] є громадянкою України, але з 2020 року проживала на території російської федерації, де померла [INFO] . Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим державним органом російської федерації. До складу спадщини, яка відкрилась після її смерті, входить нерухоме майно, яке знаходиться на території України. Натомість заявниця позбавлена можливості зареєструвати факт смерті матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану згідно законодавства України через те, що подія смерті відбулась на території російської федерації, а заявниця та її родина не визнають влади іншої країни, а отже не можуть надати до органів державної реєстрації актів цивільного стану України належних документів для здійснення державної реєстрації факту смерті [PERSON] , що обумовлено припиненням дипломатичних відносин між Україною та російської федерацією та закриттям всіх консульських установ України на території рф. Отже з метою реалізації заявницею права на спадкування після смерті матері необхідним є встановлення судом факту смерті її матері. 15.10.2025 судом відкрито провадження у справі. 20.10.2025 від ВДРАЦС у м. Черкаси надійшли заперечення проти заяви [PERSON] , а 02.12.2025 надійшов відзив на заяву [PERSON] .. У такій заяві зазначено, що факт смерті вже зареєстровано, а отже він не потребує повторного встановлення. Вказується, що свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації має юридичну силу на території України за умови його засвідчення апостилем. Акцентується увага, що у випадку якщо оригінал свідоцтва про смерть відсутній і його неможливо витребувати, підставою для поновлення актового запису цивільного стану може бути рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану. Представник ВДРАЦС у м. Черкаси не з`явився в судове засідання, проте у письмових запереченнях такої особи було заявлене клопотання про проведення розгляду справи без участі представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Представник заявниці в судовому засіданні підтримав вимоги заявниці та наполягав на їх задоволенні посилаючись на те, що на теперішній час в інший спосіб неможливо підтвердити факт смерті [PERSON] належним документом, окрім судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть зареєструвати факт смерті. Пояснив, що у заявниці відсутній оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] 10.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі. Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Заявниця є донькою [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження заявниці /а.с. 15-16/. Заявниця є громадянкою Французької Республіки і постійно проживає на території Франції, що підтверджується відповідним паспортом /а.с. 9-10/. За обліками ЦПМУ ДМС [PERSON] , [INFO] , документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 17.02.1996 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області, а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] (орган видачі 7010) /а.с. 13-14, 36/ Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно у власності [PERSON] перебуває домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 21/. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (з відміткою «згідно з оригіналом») громадянки російської федерації [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 09.09.2024 органом РАЦС Москви № 39, багатофункціональний центр надання державних послуг району Кузьминки, відповідна фізична особа померла [INFO] о 21год 20хв в м. Москва РФ /а.с. 18/. В документах доданих до матеріалів справи містяться розбіжності в частині зазначення громадянства померлої. Так, вищевказане свідоцтво про смерть містить інформацію, що померла є громадянкою російської федерації. Копія лікарського свідоцтва про смерть серії 45 № 224083490, виданого 09.09.2024 державною бюджетною установою охорони здоров`я міста Москви «Міська клінічна лікарня імені В.П. Деміхова Департаменту охорони здоров`я міста Москви» теж містить інформацію, що померла була документована паспортом громадянки рф серії [NUMBER] , виданим 30.12.2020 ГУ МВС росії у місті Москва /а.с. 19-20/. Заявниця стверджує, що громадянка російської федерації [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Москва РФ, і громадянка України [PERSON] , яка документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , є однією фізичною особою. Натомість заявниця, як донька померлої, не має можливості здійснити державну реєстрацію факту смерті її матері, окрім як на підставі судового рішення, що й обумовило її звернення до суду з даної заявою. Надаючи оцінку доводам заявниці та заявленим нею вимогам суд виходить з наступного. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 3\~ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до ч. 4\~ст. 49 ЦК України, реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Згідно з ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 року набрав чинності\~Закон №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до цього\~Закону\~дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. З дати зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року. Згідно зі ст. 3 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з п. 1\~постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04.02.2023 року №107, під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Таким чином, свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 202/4449/22, від 15.08.2024 у справі №643/8133/23. Як встановлено судом факт смерті матері заявниці [PERSON] на території м. Москва РФ зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави про що складений актовий запис про смерть №170249775003901188007 від 09.09.2024 та видано відповідне свідоцтво [NUMBER] /а.с. 18/, копія якого наявна у заявниці. Із копії свідоцтва про смерть вбачається, що його видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявника, містить необхідні реквізити, в силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року № 107, не потребує засвідчення апостилем і подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України. Заявниця не позбавлена можливості використовувати свідоцтво про смерть своєї матері, видане компетентними органами іноземної держави у будь-яких правовідносинах на території України, зокрема, щодо оформлення спадщини тощо. Посилання заявниці на те, що оригіналу свідоцтва про смерть її матері у неї немає та через війну вона не може його отримати, оскільки будь-які дипломатичні відносини з російською федерацією припинені, судом не приймаються. В цьому контексті слід зауважити, що наявна у заявниці копія свідоцтва про смерть свідчить про існування оригіналу відповідного документу, оскільки копію свідоцтва неможливо зробити без його оригіналу. Щодо аргументів учасників справи про те, що наявні у свідоцтві про смерть [PERSON] розбіжності щодо зазначення належності померлої до громадянства РФ, тоді як матір заявниці є громадянкою України, то відповідні обставини можуть свідчити про наявність спору щодо факту смерті матері заявниці та порядку реалізації заявницею права на спадкування. Натомість в цьому контексті слід зауважити, що спір щодо спадкового майна може бути вирішений у порядку позовного провадження. Таким чином, враховуючи що смерть матері заявниці підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відповідно до законодавства іноземної держави, на території якої настала смерть, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту смерті [PERSON] в судовому порядку. Подібний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.07.2025 року по справі №186/227/24. Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні законні підстави для встановлення факту смерті на території російської федерації, з огляду на що заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed