Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

[PERSON] , діючи через свого представника адвоката Свирид М.В., звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити перебувати в квартирі та користуватися спільною власністю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є рідним братом та сестрою. Після смерті батька [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2021 року [PERSON] отримала в спадщину 1/4 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, співвласником цієї квартири є також її брат [PERSON] . Після смерті батька та оформлення документів на квартиру брат почав себе вести агресивно, постійно перешкоджає їй в користуванні їхнім спільним майном. У серпні 2021 року був перший факт неправомірних дій брата: приїхавши в квартиру, вона виявила, що замок в кімнату був пошкодженим. По даному факту вона звернулася до поліції із заявою від 24 серпня 2021 року, були відібрані пояснення та надано довідку за результатами розгляду звернення. Пізніше 14 листопада 2021 року, приїхавши в будинок в [ADDRESS] , вона виявила, що хвіртка була заблокована ланцюгом із замком. Потрапити в будинок вона не мала змоги. Лише після звернення в ДСНС, їхні працівники допомогли їй потрапити в будинок. Після таких подій брат систематично телефонував та її принижував. В жовтні 2025 року дзвінки повторились і вже 28 жовтня 2025 року вона отримала ряд СМС повідомлень від [PERSON] з погрозами щодо її майна. [INFO] [PERSON] в квартирі, яка є їх спільною власністю, порозбивав меблі, зокрема ліжка, що не підлягають ремонту, розкидав речі по всій квартирі, заваливши ними санвузол, ванну кімнату та кухню, побив скло в балконних дверях. Внаслідок таких дій брата вона за станом здоров`я змушена була звернутись до лікаря за допомогою. Вважає, що вона зазнає постійного психологічного, економічного насильства з боку брата [PERSON] . 12 грудня 2025 року [PERSON] подала уточнення до заяви про видачу обмежувального припису, в яких, зокрема, вказала, що брат отримавши свідоцтво про право на спадщину, став використовувати своє право власності як елемент знущання та зверхнього ставлення щодо неї. Забороняв користуватись квартирою, зокрема і кімнатою, де були її речі та меблі з 2009 року, коли вони з матір`ю користувались квартирою спільно, тому вона цю кімнату закривала на замок, знаючи свого брата та його нахили. 24 серпня 2021 року він вибив замок, пошкодивши при цьому двері та сам замок, до зазначеної кімнати, хоча вона йому була непотрібна, бо його частка житлової площі складала 14,5 кв.м. В тій кімнаті не було приміщень загального користування і виходу до місць загального користування. Зазначені дії не мали жодного сенсу для захисту його прав на нерухоме майно, а були здійснені проти неї. Повідомивши про дії брата в поліцію на № 102, поліція за наслідками розгляду звернення жодних дій та рішень щодо поведінки брата не здійснила. Окрилений бездіяльністю поліції 14 листопада 2021 року в селищі Мізоч, де вона частину будинку успадкувала, а частину викупила у свого брата, при отриманні у спадок будинку, брат навісив ланцюги із замками на хвіртку та ворота, обмеживши тим самим її вихід на вулицю і вхід до будинку. Вона повідомила про даний факт поліцію на № 102 та попросила допомогти, приїхали патрульні і зателефонували брату, який дозволив зняти його ланцюги з її воріт та хвіртки. З тих пір, вона чотири роки свого брата не бачила і не чула. За той час свою частку квартири, яку отримала в спадок від батька, подарувала своїй дочці. Однак з 28 жовтня 2025 року вона почала отримувати погрози від брата щодо свого майна, яке знаходиться в квартирі. Він почав в її відсутність фотографувати її побут, та відправляти вночі фото дочці на телефон, шантажуючи її тим, що ці фото будуть цікавою темою для ЗМІ. Без попередження навісив замок у кімнату, де знаходяться місця загального користування, а саме: комірка для зберігання речей та вихід на балкон, обмеживши таким чином можливість користування ними, як спільним майном. Не дав забрати з балкону їжу, яка там знаходилась та крупи. 03 листопада 2025 року вчинив погром кімнати. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник Свирид М.В. підтримали заяву у повному обсязі, просили суд її задовольнити. [PERSON] суду пояснила, що коли отримала частку у квартирі з тих пір має домашнє насильство. 24 серпня 2021 року брат зірвав замки, які вона повісили в одну з кімнат у спільній квартир, розкидав речі. [INFO] в с. Мізоч брат навісив в хаті замок, де вона була. Потім чотири роки він не турбував, а 03 листопада 2025 року прийшло від нього смс-повідомлення, щоб вона забрала хлам. Дійсно, сусідка міняла вікна та двері і вона їх забрала і поставила в місце загального користування, де було її ліжко, щоб потім вивезти в село. 03 листопада 2025 року [PERSON] зробив гармидер в квартирі, приніс двері в кухню, постіль у ванну, а подушку в туалет. Вона його боїться, просить захистити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що в 2009 році помер їх батько. Потім він опікувався матір`ю, яка була хвора та потребувала допомоги, натомість [PERSON] поїхала до своєї дочки, матір`ю не займалася. Поховання матері також було на ньому. Сестра приїхала через пів року, за тиждень до того, щоб прийняти спадщину. В с. Мізоч є два будинки, один з них двоповерховий, сестра викупляла в нього цю частку спадщини, але гроші досі не повернула. При цьому все майно також забрала собі, а йому дала тільки хрестик на пам`ять. Коли він приїхав в с. Мізоч, щоб подивитись на свою земельну ділянку, то сестра не пустила його і він повісив замок та поїхав. Щодо спірної квартири сказав, що [PERSON] не погоджується ні продати її, ні щоб хтось викупив частку. На одну з кімнат вона повісила замок, а загальні приміщення захламляє, зокрема принесла зі смітника старі вікна та двері. Він написав смс-повідомлення, щоб [PERSON] все це прибрала, бо він прибере сам. Він має такі ж права на квартиру, як і вона. [PERSON] має де жити, має ще квартиру і будинок у м. Рівне та будинки у с. Мізоч, але наполегливо хоче жити саме в спільній квартирі. Представник Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Бондарчук А.І. в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] як кривдник на обліку не знаходиться, матеріали відносно нього не складалися. Заслухавши [PERSON] , її представника Свирид М.В. , заінтересовану особу [PERSON] та представника Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Бондарчука А.І., дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є рідним братом та сестрою, що ними не заперечується. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2021 року, виданого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Пуховою Н.Ю., [PERSON] успадкувала 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404355272 від 19 листопада 2024 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 24 серпня 2021 року [PERSON] звернулась до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області із заявою, в якій просила притягнути до відповідальності [PERSON] , який пошкодив її майно та завдав матеріальних збитків. В подальшому від [PERSON] поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області Криловим В.С. відібрано пояснення з яких слідує, що 24 серпня 2021 року вона разом з подругою приїхала до квартири [ADDRESS] і виявила, що замок в її кімнату є зламаним, його деталі валялись по підлозі. З першого погляду з кімнати нічого не пропало. Вважає, що були здійснені хуліганські дії її братом [PERSON] , оскільки тільки в нього були ключі від вхідних дверей квартири. З довідки про результати розгляду звернення [PERSON] (ЄО № 39851 від 24 серпня 2021 року) слідує, що надійшло звернення [PERSON] по факту того, що [PERSON] , пошкодив майно та завдав матеріальних збитків. При спілкуванні з [PERSON] , остання повідомила, що 24 серпня 2021 року, разом зі своєю подругою, приїхали до квартири [ADDRESS] , яка належала їй з 2009 pоку, як спадок, та виявили, що замок в кімнаті був пошкодженим та з кімнати нічого не пропало. Остання вважає, що були здійснені хуліганські дії її братом [PERSON] , оскільки лише в нього були ключі від даної квартири. В ході розгляду даного повідомлення, стало відомо те, що [PERSON] отримав право власності по спадщині на квартиру, що по [ADDRESS] , але не мав змоги потрапити до даної квартири, оскільки ключі мала лише сестра [PERSON] , яка не допускала його провідати дану квартиру. Оскільки дана квартира по спадщині належить [PERSON] та [PERSON] , ознак кримінального правопорушення в діях [PERSON] не вбачається. В даній події відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини, що розглядаються в судовому порядку. За результатами розгляду матеріалів, підстав для відкриття кримінального провадження встановлено не було. 16 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до Головного управління ДСНС України у Рівненській області із заявою, в якій просила відзначити працівників за професіоналізм. У відповідь за заяву Головне управління ДСНС України у Рівненській області повідомило [PERSON] , що кандидатури старшого лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON] та капітана служби цивільного захисту [PERSON] подані для заохочення. Як слідує з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) № [NUMBER] від 10 жовтня 2023 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Як слідує з талону-повідомлення Єдиного обліку №57029 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 03 листопада 2025 року о 12:42 зі служби 102 надійшло повідомлення [PERSON] про те, що 03 листопада 2025 року за адресою: [ADDRESS] , брат пошкодив меблі в квартирі та поїхав у невідомому напрямку. Вказану заяву (повідомлення) зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області за № 57029. З оглянутого в судовому засіданні відео, приєднаного до матеріалів справи, слідує, що в квартирі, в якій проживає [PERSON] розкидані речі, біля стіни стоять вікна. В смс-повідомленні з телефону [NUMBER] зазначено прохання: «Прибери хлам, або я його приберу. Забери в «свою» кімнату». Консультаційним висновком спеціаліста КНП «Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення» РОР від 17 січня 2025 року [PERSON] встановлено діагноз: тривожна реакція ситуативно обумовлена. Інститут обмежувального припису призначений для невідкладного захисту прав осіб, постраждалих від домашнього насильства, шляхом покладення на кривдника певних обмежувальних заходів на визначений судом строк, незалежно від притягнення кривдника до адміністративної чи кримінальної відповідальності за правопорушення, пов`язане з домашнім насильством. Розгляд судом справ про видачу і продовження обмежувального припису врегульовано Главою 13 ЦПК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно з п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, рідні брати і сестри. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За положеннями п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до п. 3, 4, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до п. 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Щодо правової природи обмежувального припису Верховний Суд робив висновок, що він за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом № 2229-VIII, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (див. постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20)). Важливим для спірних правовідносин є висновок про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23)). Необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] представник заявниці Свирид М.В. аргументує вчиненням [PERSON] щодо [PERSON] психологічного і економічного насильства. Під час судового розгляду справи та наданих пояснень учасниками справи, судом з`ясовано, що між братом [PERSON] та сестрою [PERSON] склалися неприязні стосунки та існує спір щодо користування спільним майном, що автоматично не свідчить про застосування домашнього насильства. При цьому, будь-яких фактів здійснення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1. ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). В матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо [PERSON] , а також ризики, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису. Таким чином, судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому, відтак, заява про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає. За правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed