Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

19 червня 2025 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] , яка діє в інтерсах [PERSON] , до [PERSON] та [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Чопської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у результаті якого [INFO] у них народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконавчим комітетом Соломонівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Подружжя разом із донькою проживало з бабусею Позивачки [PERSON] у її будинку за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час проживають за межами України. Вони повністю самоусунулися від процесу виховання та утримання дитини, жодної участі в її житті не беруть, матеріальної допомоги не надають, не спілкуються з дитиною і не підтримують із нею жодних контактів. Усі обов`язки щодо забезпечення життєдіяльності дитини утримання, виховання, догляд, розвиток виконує бабуся Позивачки, [PERSON] . Оскільки відповідачі протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки, представник позивача, посилаючись на положення ст. 164 СК України, просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та встановити піклувальника над [PERSON] , [INFO] . Представник позивача адвокат Лешанич Л.В., та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, та просили задовольнити заяву, посилаючись на обставини, викладені в ній. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена\~шляхом направлення їм судової повістки, яка була надіслана рекомендованим поштовим відправленням № 0610273981368, № 0610273979126, № 0610281580798, № 0610281579935 № R067025076920 та № R067025078257 на адресу реєстрації громадян. Проте поштові відправлення було повернуто з відміткою AT «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», причини неявки суду не повідомили. Відзиву, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі, заяви (клопотання) учасників справи. 20.06.2025 за протоколом автоматизованого розподілу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області судової справи між суддями вищевказану справу передано на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2025 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Соломонівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, копія якого долучена до матеріалів справи. Однак із самого народження дочки батьки не проявляли належної турботи та уваги до доньки. Вони систематично ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечували належного догляду, піклування, розвитку та виховання дитини. Подружжя разом із донькою проживало з бабусею Позивачки [PERSON] у її будинку за адресою: [ADDRESS] . Усі обов`язки щодо забезпечення життєдіяльності дитини утримання, виховання, догляд, розвиток виконує бабуся Позивачки, [PERSON] . Вона має постійне місце роботи, працює у ТОВ «Євро Смарт Пауер» на посаді прибиральника службових приміщень, згідно довідки отримує стабільний дохід, копія якої долучена до матеріалів справи. [PERSON] з самого дитинства онуки самостійно створила їй належні умови для проживання, забезпечила необхідний рівень фізичного, психоемоційного та морального розвитку, дбає про здоров`я та добробут дитини, проявляє турботу й увагу. Судом встановлено, що на теперішній час [PERSON] та [PERSON] проживають за межами України. Вони повністю самоусунулися від процесу виховання та утримання дитини, жодної участі в її житті не беруть, матеріальної допомоги не надають, не спілкуються з дитиною і не підтримують із нею жодних контактів, повністю ігнорують потреби дитини у сфері освіти. Вони не цікавляться навчальним процесом, не беруть участі в її шкільному житті, не забезпечують умов для здобуття повної загальної середньої освіти. За відомостями Довідки з відділу з ведення державної реєстрації нерухомості бізнесу та реєстрації місця проживання Управління від 04.01.2024 Центр надання адміністративних послуг Чопської міської ради повідомляє, що [PERSON] 1970 р.н.,дійсно зареєстрована і мешкає за адресою: [ADDRESS] і має склад сім`ї серед яких [PERSON] 2009 р.н., копія якої долучена до матеріалів справи. Згідно Висновку Виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , у якому чітко викладено позицію про доцільність такого позбавлення. Представник позивача [PERSON] надала суду нотаріально завірено заяву, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , просить встановити піклування над [PERSON] , [INFO] . Усвідомлюючи відповідальність, покладену на піклувальника відповідно до чинного законодавства України, та забов`язується забезпечувати захист прав та інтересів [PERSON] , зобов`язується створити безпечні та сприятливі умови для її життя та розвитку, а також виконувати всі інші обов`язки, передбачені законом. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 року справа №459/3411/18. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Згідно роз`яснень, наданих у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи вищезазначені нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом України, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дочки [PERSON] , адже вони жодного разу, з часу окремого проживання з дочкою не спілкуються, не цікавляться її здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, не виконують своїх батьківських обов`язків з її утримання та виховання. Таке байдуже ставлення батьків до своєї дочки судом розцінюється як самоусунення від участі у житті власної дитини. Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дочки [PERSON] . З іншої сторони відповідачами в судове засідання не надано доказів, що спростовують зазначені обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення піклування визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. Призначеному опікуну або піклувальнику видається посвідчення установленого зразка. Статтею 165 Сімейного кодексу України\~закріплено, що рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У зв`язку з чим, суд вважає доцільним вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] та [PERSON] від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] не виконують у відношенні своєї дочки [PERSON] передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з її утримання, чим порушують право дитини на достатній рівень життя, тому з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини майнового і сімейного стану відповідачів та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 70 відсотків доходу цієї особи. Враховуючи, що відповідачі працездатні, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надають, суд вважає справедливим стягнути з відповідачів на утримання її дитини аліменти у розмірі 1/4 частини її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» суд може звільнити від сплати судового збору, зокрема у випадку, коли до суду звертається особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх дітей. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Таким чином, при розгляді зазначеної справи об`єктом справляння судового збору є вимога про позбавлення батьківських прав та вимога про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн. Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 19.06.2025 тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 968,96 грн. (1211,20 х 0,8) за кожну позовну вимогу, який слід стягнути з відповідачів на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved