Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

22.07.2025 позивач через свого представника адвоката Кутукова С.О. звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останньої на свою користь грошові кошти у відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з червня 2003 року по квітень 2025 року в розмірі 57\~097,23 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. У обґрунтування позовних вимог позивач указує на те, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності ні частину квартири визнано за відповідачем у порядку спадкування як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] . Іншим співвласником квартири є позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.05.1993. Сплату комунальних послуг позивач здійснює самостійно. Відповідач у свою чергу утриманням своєї частини не займається, крім того позивач зазначає, що утриманням житла не займалася й [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] просить стягнути з [PERSON] половину сплачених позивачем комунальних послуг за період з червня 2003 року по квітень 2025 року. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою 06.08.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду по суті на 20.10.2025. 20.10.2025 розгляд справи відкладений на 16.12.2025, у зв`язку з клопотанням представника позивача. У судове засідання, призначене на 16.12.2025, учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку. Представник позивача подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] є власником частини кватири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіє Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.05.1993 (а.с. 19). За правилом частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як було\~встановлено рішенням\~Деснянського районного\~суду м.\~Чернігова від 29.01.2025, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.05.2025, у цивільній справі № 750/4483/24, [INFO] померла [PERSON] , яка на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] . Зазначеним особам у рівних частинах належить дана квартира на праві спільної сумісної власності. У заповіті від 30.04.2002 [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося вона заповідала [PERSON] . За час свого життя [PERSON] 18.06.2003 склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно та усе те що буде їй належати, заповіла [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на 1/2 частину згаданої квартири. Спадщину [PERSON] прийняла. [INFO] померла [PERSON] , яка на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] 05.01.2023 склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно та усе те що буде їй належати, заповіла [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку в свою чергу успадкувала за заповітом після смерті [PERSON] , яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.05.1993. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. постановою № 215/02-31 від 08.03.2024 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину цієї квартири. Деснянський районний суд м. Чернігова зазначеним вище рішенням визнав за [PERSON] право власності на частину кватири за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] визнано в порядку спадкування як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 10-18). Як зазначає позивач, за період з 23.06.2003 до 16.03.2023 ані [PERSON] , ані [PERSON] утриманням квартири за адресою: [ADDRESS] , не займалися та житлово-комунальні послуги не сплачували. Усі комунальні послуги позивач сплачував самостійно. Із наданих позивачем розрахунків убачається наступне. Відповідно до листа-розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , наданого Комунальним підприємством «Деснянське» Чернігівської міської ради, за період з січня 2005 року по квітень 2025 року була сплачена квартплата в розмірі 31\~519,68 грн, а розмір наданої позивачеві субсидії становив 3\~596,25 грн, тобто загальний розмір квартплати за вказаний період становить 35\~115,93 грн (а.с. 22-24). Згідно з розрахунком Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТЕХНОВА» за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , за період з липня 2003 року по липень 2023 року сплачено 66\~299,18 грн (а.с. 26-28). За інформацією, наданою Комунальним підприємством «Теплокомуненерго» Чернігівської міської ради, за послуги опалення, які надавалися за адресою: [ADDRESS] , у період з жовтня 2023 року по травень 2025 року сплачено 12\~173,68 грн. Абонентська плата за такі послуги за вказаний період сплачена у розмірі 605,69 грн (а.с. 29, 30). Отже, позивачем за період з липня 2003 року по травень 2025 року в загальному розмірі сплачено 114\~194,48 грн за утримання квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач, у свою чергу, просить стягнути з відповідача грошові кошти у відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з липня 2003 року по квітень 2025 сумі 57\~097,23 грн, тобто 1/2 частку (розмір частки відповідача у праві власності на квартиру). Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За приписом статті 322 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, той зі споживачів комунальних послуг, хто виконав солідарний обов`язок щодо їхньої оплати, має право вимагати від іншого споживача їхнього відшкодування. Зазначене також кореспондується з висновками Верховного Суду в постановах від 13.03.2019 у справі №\~521/3743/17-ц та від 19.08.2020 у справі №\~703/2200/15-ц, відповідно до яких у випадку, коли хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частиною першою статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частин першої та другої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приписами частини першої статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач надав суду докази сплати комунальних, у той час як відповідач до суду двічі не з`явилася, доказів виконання обов`язку з утримання майна ані нею, ані [PERSON] не надала. Ураховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю сторін, уважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, як і обов`язок по утриманню цього майна, а тому суд уважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню . За визначенням пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача. Отже, суд частково не погоджується із загальним розміром позовних вимог, оскільки 3\~596,25 грн, наданих державою позивачеві в якості безповоротної грошової допомоги, не можуть ураховуватися як оплата ним комунальних послуг. Таким чином, за висновком суду, загальна сума, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, складає 55\~299,12 грн: (114\~194,48 грн 3\~596,25 грн) : 2. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин першої третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката від 31.05.2025, укладеного між [PERSON] та адвокатом Кутуковим С.О., копію ордера на надання правничої допомоги наданого [PERSON] на підставі договору від 31.05.2025, а також квитанцію про прийняту плату в розмірі 10\~000,00 за надані послуги від 19.07.2025. Ураховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також права суду втручатись у договірні відносини між адвокатом та клієнтом без ініціативи відповідача, вони підлягають стягненню у визначеному позивачем та адвокатом розмірі, але пропорційно до розміру задоволених вимог (97%). Згідно\~зі статтею141\~ЦПК\~України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial