Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Колект Центр" (далі - ТОВ "Колект Центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обгрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 17 січня 2018 року між акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (далі АТ «Райффайзен Банк») та [PERSON] укладено Заяву № 010/0054/82/0710050. Відповідно до вказаного кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти відповідно до умов передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 17 січня 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45 %. Зазначають, що банк належним чином виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку та розмірі передбаченому умовами кредитного договору. Звертають увагу, що пунктом 10.1 кредитного договору встановлено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Крім того, вказують, що 20 березня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Договір № 014/0054/82/0749799. Відповідно до цього кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти відповідно до умов передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 38,3 %. Зазначають, що банк належним чином виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку та розмірі передбаченому умовами кредитного договору. Додатково звертають увагу, що пунктом 10.5 кредитного договору встановлено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. 20 вересня 2019 року було укладено договір №114\\2-19-F відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0054/82/0710050. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ "Колект Центр»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0054/82/0710050. Таким чином, ТОВ "Колект Центр»наділено правом вимоги до відповідача за договором №010/0054/82/0710050. Крім того, 20 вересня 2019 було укладено договір №114\\2-19-F відповідно до якого «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0054/82/0749799. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Колект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0054/82/0749799. Таким чином, ТОВ «Колект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №014/0054/82/0749799. Вказують, що станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №010/0054/82/0710050 від 17 січня 2018 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 109297,08 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 53065,31 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 55217,00 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 1014,77 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №014/0054/82/0749799 від 20 березня 2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 79516,66 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 31987,08 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 42631,61 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 4897,97 грн. Відтак, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 188813,74 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 85052,39 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 97848,61 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 5912,74 грн. Враховуючи вищевикладене, просили стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за договорами № 010/0054/82/0710050 від 17 січня 2018 року та № 014/0054/82/0749799 від 20 березня 2019 року у загальному розмірі 188813,74 грн. Також просили вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2025 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою того ж суду від 29 липня 2025 року закрито підготовче провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву у якій вказував про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та кожний доказ окремо, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 17 січня 2018 року між акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (далі АТ «Райффайзен Банк») та [PERSON] укладено Заяву №010/0054/82/0710050. Максимальний ліміт Кредиту складає триста тисяч гривень, в межах якого встановлюється поточний ліміт кредиту (п.1.2. заяви). Відповідно до п. 1.3. заяви розмір поточного ліміту на дату підписання заяви 15000 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок). Строк кредиту - сукупність періодів, протягом яких Банк визначає Поточний ліміт відповідно до пункту 2 заяви. На дату підписання заяви строк кредиту становить 48 місяців, що починається з 17 січня 2018 року та закінчується 17 січня 2022 року (п. 1.4. заяви). Згідно із пунктом 1.5. заяви проценти за користування кредитом, в т.ч. за користування недозволеним овердрафтом - процентна ставка 45.0% річних. Пунктом 10.1 кредитного договору встановлено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Окрім того 17 січня 2018 року [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування"Кредитна картка". 20 березня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Договір № 014/0054/82/0749799. Відповідно до цього кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти відповідно до умов передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 38,3 %. Пунктом 10.5 кредитного договору встановлено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Також, 20 березня 2019 року [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту. Використання відповідачкою грошових коштів за спірними договорами підтверджується копіями банківських виписок долучених до позовної заяви. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, тоді як надані позивачем до позову докази відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості. Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №010/0054/82/0710050 від 17 січня 2018 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 109297,08 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 53065,31 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 55217,00 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 1014,77 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №014/0054/82/0749799 від 20 березня 2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 79516,66 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 31987,08 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 42631,61 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами - 4897,97 грн. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 20 вересня 2019 року було укладено договір №114\\2-19-F відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0054/82/0710050. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ "Колект Центр»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0054/82/0710050. Таким чином, ТОВ "Колект Центр»наділено правом вимоги до відповідача за договором №010/0054/82/0710050. Крім того, 20 вересня 2019 було укладено договір №114\\2-19-F відповідно до якого «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0054/82/0749799. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Колект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0054/82/0749799. Таким чином, ТОВ «Колект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №014/0054/82/0749799. Вказані договори факторингу є чинним, оскільки їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підлягають виконанню. За такого суд приходить до висновку, що позовні вимоги вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 188813,74 грн. Щодо розподілу судових витрат. Питання розподілу судових витрат суд вирішує в порядку визначному ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому стягненню з відповідача підлягає судовий збір у повному обсязі у розмірі 2422,40 грн. Відносно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі ""Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 1933/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). А у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір про правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В межах обсягу доказів наданих в обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, до суду надано Договір №01-07/2024 від 01 липня 2024 року де п.4.1 визначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Також надано заявку на надання юридичної допомоги №507 від 01 лютого 2025 року та витяг з акту №5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року. Із наданих суду доказів вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» надано ТОВ «Коллект Центр» правову допомогу у цій справі на загальну суму 25000 грн. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведені понесені ним витрати на правничу допомогу, у зв`язку з чим вимога про їх стягнення підлягає задоволенні, а саме з відповідача необхідно стягнути 25000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved