Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.12.2018 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву клієнта до договору про надання банківських послуг від 15.12.2018. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 47955,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] . Станом на 19.10.2022 у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положення 5.17 п. 5 Розділу ІІ умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань. 19 жовтня 2022 року банк направив повідомлення "пуш" про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит 29.08.2022 став у формі «на вимогу». Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" за договором станом на 26.05.2024 становить 53111,71 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ«УНІВЕРСАЛ БАНК». Враховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 15.12.2018 у розмірі 53111,71 грн. та судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.09.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.08.2025 до матеріалів справи приєднано докази та оголошено перерву у судовому засіданні. Представник позивача АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" Мєшнік К.І. в судове засідання не з`явився. У матеріалах справи є клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що йому був наданий кредитний ліміт у розмірі 38000,00 грн. Він погасив заборгованість у розмірі 28828,02 грн. У зв`язку з чим позов визнає частково, а саме: стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9171,98 грн. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Хвостик О.І. підтримав думку відповідача. Просив задовольнити частково, а саме: стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9171,98 грн. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 15.12.2018 відповідач [PERSON] звернувся до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та т отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг [PERSON] погодився з тим, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту становить договір про надання банківських послуг. При цьому суд звертає увагу на те, що в самій анкеті-заяві не визначені умови кредитування, у тому числі й процентна ставка, комісія, кешбек, можливість зміни банком в односторонньому порядку умов договору та інше. Матеріали справи не містять підтверджень про ознайомлення [PERSON] з основними умовами кредитування, оскільки жоден з вищенаведених документів не містить його підпису, як і немає доказів, що саме ці умови і правила обслуговування розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-звяву до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, комісії, списання по яких відображені у розрахунку заборгованості та виписці по руху коштів. Роздруківка із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. При цьому суд звертає увагу на те, що, долучаючи під час розгляду справи умови та правила, які, як ствердив представник позивача, діяли на час підписання анкети-заяви відповідачем, сторона позивача надає такі без підпису останнього (ні рукописного, ні електронного), хоча в анкеті-заяві [PERSON] засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 036аd877abb98e4dc9261e81fe3799b530044204268bc6fe6cbc85ee795c8f3bcb, яка буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного підпису в мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Суд також зазначає, що в даному спорі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві основних умов кредитування, домовленості сторін про сплату відсотків, комісій надані банком умови та правила обслуговування і тарифи не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Оскільки умови і правила обслуговування, витяг з тарифів, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підписів позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Щодо долученого до матеріалів справи паспорта споживчого кредиту, то суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, згідно з якою потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитовця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц (провадження №61- 13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі №313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19 (провадження №61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. У даному випадку паспорт споживчого кредитування, який у Законі України "Про споживче кредитування" трактується як інформація, яка надається споживачеві перед укладенням договору про споживчий кредит, в силу згаданої позиції Верховного Суду може свідчити тільки про ознайомлення відповідача з можливістю зміни умов кредитування, надання можливості порівняти різні пропозиції кредитодавця, але аж ніяк не може бути підтвердженням того, на які саме умови він пристав. Крім того, паспорт споживчого кредитування, який долучений до справи, не містить жодного підпису відповідача: ні власноручного, ні електронного, а відповідна графа з назвою "підпис споживача" є незаповненою. Суд звертає увагу і на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердення застосування відповідачем OTП, тобто не зазначено цифрову послідовність символів, що була надіслана банком клієнту, на який фінансовий номер мобільного телефону, який прийняв та застосував отримані символи. Таким чином, враховуючи вищевказане, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" повідомив відповідача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими та на які посилається. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Разом з тим, з долученої до позовної заяви виписки по руху коштів встановлено, що відповідач отримував кошти з кредитної картки, активно ними користувався, що підтверджує існування кредитних правовідносин між ним та банком, однак не повертав своєчасно останньому грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вказав позивач, станом на 26.05.2024 за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 53111,71 грн., яку позивач визначає як залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), хоча, як вбачається з виписки по руху коштів у таку увійшли списані відсотки та кешбек. Проте, як встановлено вище, умовами кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, не обумовлено розмір та порядок нарахування таких. Більше того, як вбачається із розрахунку заборгованості, банк формував тіло кредиту (розмір якого також не обумовлено кредитним договором) накопичувальним способом, включаючи до суми фактично використаних позичальником коштів нараховані проценти. В кожному наступному місяці проценти знову нараховувалися на збільшене в такий спосіб тіло кредиту, до якого увійшли попередні відсоткові нарахування. Тобто в такий спосіб банк нараховував проценти не лише на фактично використані відповідачем кредитні кошти, а й проценти за користування цими коштами, які погашалися банком за рахунок кредитного ліміту та включалися до витрачених клієнтом кредитних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи те, що в ході розгляду справи не здобуто доказів щодо підстав нарахування процентів, комісії та їх стягнення, їх необгрунтоване погашення за рахунок кредитних коштів, що призводило до збільшення тіла кредиту, порядку нарахування кешбеку, суд вважає за необхідне провести розрахунки тих коштів, якими фактично відповідач скористався та тих, які він вніс на погашення заборгованості. При цьому за основу перерахунку слід брати виписку по руху коштів, яка є первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на рахунок клієнта, а не розрахунок заборгованості, який є одностороннім документом банку, в якому, як встановлено вище, у тіло кредиту входили безпідставно нараховані відсотки. Шляхом проведення математичних розрахунків, які здійснені на основі даних, що містяться у виписці руху коштів по картці від 19.09.2024 встановлено, що [PERSON] був наданий кредитний ліміт у розмірі 38000,00 грн. Вбачається, що позивач нарахував відповідачу відсотки у розмірі 21083,71 грн. [PERSON] фактично сплатив 28695,00 грн. Таким чином, різниця між витратами клієнта та внесеними ним коштами згідно з даними виписки складає 9171,98 грн. Враховуючи викладене вище, встановлено, що між сторонами склалися кредитні зобов`язання, за яких позивачем була надана можливість відповідачу користуватися кредитними коштами, що він активно і робив. Проте будь-які сплати за користування такими коштами між сторонами не були погоджені. Тому, зважаючи на те, що різниця між фактично отриманими та внесеними позичальником коштами становить 9171,98 грн. й вказана сума в добровільному порядку АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" не повернута, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» станом на 26.05.2024 у розмірі 9171,98 грн. за простроченим тілом кредиту, а позовні вимоги задовольнити частково. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно виписки руху коштів по картці від 01.08.2025 вбачається, що з [PERSON] 26.06.2024 АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" стягнув судові витрати у розмірі 3028,00 грн., що виходить за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути заборгованість станом на 26.05.2024. На підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 522,91 грн.

Outcome: partial