Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернулось з позовом Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 375 713 грн. 65 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 6137,14 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 30000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 16 жовтня 2024 року між ПрАт «СК «УНІКА» та [PERSON] , відповідно до Закону України «Про страхування», укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Мерседес (д. р. н. [NUMBER] ). 26 листопада 2024 року в м. Одеса сталася ДТП за участю автомобіля КІА (д. р. н. [NUMBER] ), під керуванням [PERSON] , автомобіля Мерседес (д. р. н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Форд (д. р. н. [NUMBER] ), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Мерседес (д. р. н. [NUMBER] ), що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 016205/4640/0103324. Згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху України. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту та умов договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 375 713,65 грн. Розмір страхового відшкодування дорівнює вартості матеріального збитку, без урахування ПДВ, визначеного на підставі Звіту № 77384 від 23 грудня 2024 року. Таким чином, до ПрАТ «СК «УНІКА» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Мерседес (д. р. н. [NUMBER] ), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 листопада 2024 року в м. Одеса. Згідно витягу з центральної бази даних МТСБ, поліс ОСЦПВНТЗ на дату ДТП, на транспортний засіб КІА (д. р. н. [NUMBER] ) - не укладався/ не діяв. Сторони та їх представники у відкрите судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність та відзив не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. 16 жовтня 2024 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» укладено договір страхування наземного транспорту № 016205/4640/0103324. Об`єкт страхування автомобіль марки Mercedes-Benz C63, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 11-14). Відповідно до п. 4 договору предметом договору є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором. Загальна страхова сума за Договором визначена п. 6 договору та складає 500 000,00 грн. Період страхування визначається у п. 12 договору, та становить період з 17 жовтня 2024 по 16 жовтня 2025. 26 листопада 2024 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КІА (д. р. н. [NUMBER] ), під керуванням [PERSON] , автомобіля Мерседес (д. р. н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Форд (д. р. н. [NUMBER] ). внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Мерседес (д. р. н. [NUMBER] ), що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за договором добровільного страхування наземного транспорту № 016205/4640/0103324. Згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року, справа № 521/20066/24, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України, за що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Наявність вини в діях [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 листопада 2024 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль марки Mercedes-Benz C63, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 27 листопада 2024 [PERSON] було подано до ПрАТ «СК «УНІКА» заяву про виплату страхового відшкодування № 24419374923 (а. с. 9). 03 грудня 2024 року складено протокол огляду колісного транспортного засобу (а. с. 30) Пунктом 8 страхового договору встановлено, що страховими ризиками за цим договором визнається, зокрема Дорожньо-транспортна пригода. 08 січня 2025 року страховиком складено Страховий акт № 24419374923 та розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу із врахуванням зносу склала 375 713,65 грн. (а. с. 7). 15 січня 2025 року страховик здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 375 713,65 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 009496 від 15 січня 2025 року (а. с. 8). Встановлено, шо транспортний засіб КІА (д. р. н. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] , на момент ДТП, застрахований не був, що підтверджується відповіддю від НПУ (а. с. 47-51). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до нього (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Таким чином, у позивача після виплати страхового відшкодування настало право на подання позову до відповідача про стягнення з останнього суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 375 713, 65 коп. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, так як вони є законними, обґрунтованими та такими, що підтверджені матеріалами справи. Доказів на спростування вказаних обставин, відповідачем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, до суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 635,71 грн., понесені позивачем на підставі платіжної інструкції № 000472 (а. с. 6) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес ( п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). На підтвердження отримання професійної правничої допомоги позивачем надано копію договору доручення від 01 листопада 2023 року, укладений між позивачем та ФОП [PERSON] (а. с. 57). За вказаним договором, ФОП [PERSON] з метою виконання умов договору, має право залучати для виконання покладених на неї обов`язків адвокатів, адвокатські бюро чи адвокатські об`єднання, оплачувати їх послуги, які підлягають відшкодуванню довірителем на умовах, порядку та строки визначені ч. 5 Договору. 02 листопада 2023 року між ФОП [PERSON] та адвокатським бюро «Білий» укладено договір про надання правової допомоги № 2/23ю, відповідно до якого, адвокатське бюро «Білий» зобов`язується за дорученням ФОП [PERSON] надати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (а. с. 60). Позивач вказує, що згідно договору про надання правової допомоги № 2/23ю та додатку № 4 позивачем (через повірену особу ФОП [PERSON] ) понесено витрати, за надану професійну правничу допомогу АБ «Білий» у розмірі 30000,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано акт виконаних робіт (а. с. 64). За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов підлягає задоволенню, а у разі наявності заперечень відповідача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved