Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що шлюб з відповідаем зареєстрували 22.09.2001 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначала, що протягом останніх років стосунки з чоловіком погіршилося, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. Стверджувала, що спільне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння. Спільне господарство не ведуть. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. Просила шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 01 жовтня 2025 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка просила розглянути справу за її відсутності, повідомила суд, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухвалити заочне рішення у порядку , передбаченому правилами ст. 280 ЦПК України. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу перебування позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved