Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

30 липня 2025 року керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури О.Сара в інтересах держави особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував таким. Відповідач [PERSON] , який є громадянином російської федерації, на праві приватної власності володіє земельними ділянками сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,32 га, розташовані на території Базар`янської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, кадастрові номери: 5125080200:01:001:1180, 5125080200:01:001:1174, на підставі Державного акта серії ЯГ № 953675, виданого 22 березня 2007 року, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕІ № 451778 та відповідно до розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 07 липня 2006 року № 254/А-2006 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Базар`янської сільської ради». Згідно з обліками відділу централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства [PERSON] з питань документування посвідкою на постійне (тимчасове) проживання на території України не звертався. У порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України відповідач [PERSON] упродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення та до теперішнього часу не відчужив її, а тому така земельна ділянка підлягає конфіскації. За такого, позивач просить припинити право приватної власності [PERSON] на земельні ділянки із кадастровими номерами: 5125080200:01:001:1180, 5125080200:01:001:1174, площею 2,32 га, розташованої на території Базар`янської сільської ради (колишній Татарбунарський район Одеської області) нині Білгород-Дністровський району Одеської області, шляхом конфіскації земельних ділянок у власність держави, та стягнути судовий збір. Головне управління Держгеокадастру в Одеській області у додаткових поясненнях у справі, які надійшли до суду 21.08.2025 р., зазначає, що порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушив визначену статтями 13, 14, 41 Конституції України, 22, 80, 81, 130, 145 ЗК України процедуру отримання та використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а саме: як іноземний громадянин не відчужив її упродовж року після отримання у власність, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги заступника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в повному обсязі. Згідно з ухвалою суду від 30 липня 2025 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5125080200:01:001:1180, площею 1,4232 га, та кадастровий номер: 5125080200:01:001:1174, площею 0,8966 га, розташованих на території Базар`янської сільської ради (колишній Татарбунарський район Одеської області) нині Білгород-Дністровський району Одеської області. Відповідно до ухвали суду від 30 липня 2025 року відрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. Згідно з ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні 17 грудня 2025 року прокурор, у попередніх засіданнях - представник ГУ Держгеокадастру в Одеській області, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Заслухавши представників позивача, дослідивши докази у справі, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець селища Вохтока Парфенєвського району Костромської області, є громадянином російської федерації, про що свідчить копія паспорту громадянина російської федерації № [NUMBER] , виданого 23 липня 2002 року «Отделением внутренних дел гор. Єсентуки Ставропольського краю, код поздразделения 262-908»(мовою оригіналу документа); місце реєстрації проживання: [ADDRESS] (а.с. 26-27). 20 листопада 2000 року на підставі рішення Татарбунарської районної державної адміністрації від 10 лютого 1999 року № 41/А-99 мешканці с. Базар`янка Татарбунарського району Одеської області [PERSON] видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) по ВАТ «Чорноморська перлина», площею 2,43 умовних кадастрових гектарах. 26 грудня 2001 року право на земельну частку (пай) передано [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , росія на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕІ 451778 (а.с. 28-29). У 2006 році МП ТОВ «МІД» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо передачі земельних часток (паїв) в натурі [PERSON] та іншим (всього 15 чол.), та видачі їм державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Базар`янської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Згідно з Додатком до висновку районного відділу земельних ресурсів за № 27 від 15 березня 2006 року, [PERSON] відведено у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Базар`янської сільської ради Татарбунарського району Одеської області у розмірі 2,32 га (0,90 ріллі та 1,42 га виноградників) - (а.с. 30-32). Згідно з Витягами із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №№ НВ-9914121292025, НВ-9914125332025, датою формування 24 січня 2025 року, земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери: 5125080200:01:001:1180, площею 1,4232 га, та кадастровий номер: 5125080200:01:001:1174, площею 0,8966 га (а.с. 37, 41). 22 березня 2007 року Татарбунарською районною державною адміністрацією відповідачу [PERSON] видано Державний акт серії ЯГ №953675 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,32 га, з якої: кадастровий номер: 5125080200:01:001:1180, площею 1,4232 га, та кадастровий номер: 5125080200:01:001:1174, площею 0,8966 га, в межах території Базар`янської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, на підставі розпорядження від 07 липня 2006 року № 254/А-2006, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010753500005 (а.с. 33-35). Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 24 січня 2025 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 січня 2025 року, право власності на земельні ділянки за кадастровим номером: 5125080200:01:001:1180, площею 1,4232 га, та кадастровим номером: 5125080200:01:001:1174, площею 0,8966 га, не зареєстровано (а.с. 36-40). В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч.ч.1-3 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч.5 ст.22 ЗК України). За змістом ч.ч.3-4 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з п. "е" ч.1 ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки. Положеннями ч.ч.1, 2, 4 ст.145 ЗК України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно з обліками відділу централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства [PERSON] з питань документування посвідкою на постійне (тимчасове) проживання на території України не звертався (а.с. 48). Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої в порядку спадкування земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка з кадастровими номерами 5125080200:01:001:1180, 5125080200:01:001:1174, загальною площею 2,32 га, підлягає конфіскації за рішенням суду. У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 (який діяв на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон № 1952-IV) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 даного Закону України державна реєстрація права власності на інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністру аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у, сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Підпунктами 42 пункту 4 вищевказаного Положення, передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Держгеокадастр реалізує надані йому повноваження самостійно та через територіальні органи. Таким органом на території Одеської області є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області. Згідно з Положенням про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 №603, в редакції наказу Держгеокадастру від 22.04.2025 р. №170, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та реалізує його повноваження на території Одеської області. Згідно з ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За приписами ч.3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Оскільки Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельних ділянок, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 р. по справі №912/2385/18. Таким чином, звернення до суду прокурора з позовом узгоджується з вимогами частини 3 статті 56 ЦПК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню на користь прокуратури Одеської області судових витрат по сплаті судового збору. Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи заявлене клопотання прокурора, заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 липня 2025 року шляхом накладення арешту на земельну ділянку, підлягають скасуванню.

Outcome: approved