Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

18.04.2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє - адвокат Савчак Ярослав Олегович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. від 12.03.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 7920, вчинений на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а також стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 170263797 (надалі - Кредитний договір) відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало, а [PERSON] отримав кредитні кошти в тимчасове користування зі сплатою відсотків за користування коштами. Згідно виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., 11.08.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами № 93 відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право нового кредитора за Кредитним договором. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право нового кредитора за Кредитним договором. 20.03.2021 року за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 7920, про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором в розмірі 44804,22 грн, та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200 грн, що в загальному становить суму заборгованості 46004,22 грн. 15.04.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною відкрито виконавче провадження за № [NUMBER] по виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. № 7920 від 12.03.2021 року та в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника від 11.02.2025 року та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.06.2024 року. До того ж, зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. 02.05.2025 року вказану позовну заяву, у відповідності до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, було передано в провадження судді Коваленко І.В. 05 травня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 12 березня 2021 року № 7920, вчиненого Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 46 004,22 грн. Ухвалою від 05.05.2025 року відкрито провадження у вказаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. 10.06.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Тимошенка О.О. надійшли додаткові пояснення у справі, а саме відповідач не згоден з доводами позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн є завищеними та необґрунтованими, відтак, просив суд відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат. Від третіх осіб письмових пояснень до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 7920, за яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість в розмірі 44 804,22,00 грн. За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. і за наслідками розгляду заяви про примусове виконання вказаного виконавчого напису, 15.04.2021 року відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. За ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. У відповідності зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. п. 1,3 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесені зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, на момент вчинення приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Нотаріально посвідченого договору між банком та позивачем укладено не було. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладені положення законодавства, вбачається, що нотаріус не мав повноважень на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі в силу відсутності у нього таких повноважень. Крім того, виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року в справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Матеріали справи не містять даних про те, що повідомлення надіслано боржнику. Докази в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем також не надано, зокрема разом із письмовими запереченнями, тому судом не встановлено те, що у нотаріуса відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми процентів, зазначені у написі, є безспірним. Таким чином, судом, на підставі наданих суду доказів, не встановлено, що нотаріус при вчиненні спірного напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. На спростування зазначених обставин будь-яких доказів в порушення вимог ст. 81 ЦПК України зі сторони відповідача надано не було. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Отже, відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що нотаріус при вчиненні напису переконалася належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати у справі в силу приписів ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 1 211,20 грн. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підтвердження витрат, понесених на надання правової допомоги, позивачем надано Договір про надання професійних правничих послуг адвоката №07-04/2025 від 07.04.2025 року, укладений між [PERSON] та АБ «Савчак», копію свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Савчак Я.О. №4222 від 26.10.2010 р., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1196853 від 07.04.2025 року, акт приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката №1 від 14.04.2025 р. згідно із договором про надання професійних правничих послуг адвоката №07-04/2025 від 07.04.2025 р. на суму 8 000,00 грн, розрахунок за надану правову допомогу згідно із договором про надання професійних правничих послуг адвоката №29-03/2024 від 29.03.2024 р. в загальній сумі 8 000,00 грн. Згідно з п. 1 ч. 2, ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У клопотанні представника відповідача Тимошенко О.О. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги зазначено, зокрема, про завищення, неспівмірність та необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Отже, відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі, заявленому позивачем В силу п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Перевіривши надані представником позивача докази на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн не є співмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання цієї роботи (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаної роботи; такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним і не є розумним з урахуванням складності справи і наданих послуг. Більш того, суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Отже, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру витрат на правничу допомогу до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, беручи до уваги, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, та з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 6 000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved