Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

07.10.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути із останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором № 8519436 від 27.11.2024 у розмірі 28\~157,33 грн., з яких: 6\~671,87 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7\~005,46 грн. - сума заборгованості за відсотками, 14\~480,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8519436. 17.07.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17072025, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується передати (відступити) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 17072025 від 17.07.2025, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 28 157,33 грн., з яких: 6 671,87 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 005,46 грн. - сума заборгованості за відсотками, 14 480,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, відповідачка має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 8519436 від 27.11.2024 у розмірі 28 157,33 грн., що спонукало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернутися до суду із вказаним позовом, який за викладених обставин просить задовольнити. Ухвалою судді від 09.10.2025 позовну заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою її місця реєстрації, причини неявки у судове засідання не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. За приписом ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). У силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 27.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8519436, про надання споживчого кредиту, який відповідач підписала електронним підписом одноразовим індикатором «С4637», відповідно до якого ТОВ «Авентус України» надав відповідачці позику у сумі 8\~000,00 грн., строком кредитування 360 днів, з денною процентною ставкою 1,00 %. 27.11.2024 [PERSON] ознайомилася із графіком розрахунків по договору про надання фінансового кредиту № 8519436 від 27.11.2024, а саме дата повернення кредиту (22.11.2025) та сплати нарахованих процентів, сума кредиту 8 000,00 грн., сума нарахованих процентів 28 740,00 грн., разом до оплати 36\~740,00 грн. Відповідно до картки обліку договору (розрахунок заборгованості) встановлено, що заборгованість [PERSON] за договором № 8519436 від 27.11.2024 за період з 27.11.2024 по 16.07.2025 складає 28\~157,33 грн. Виконання ТОВ "Авентус Україна" своїх обов`язків перед [PERSON] щодо перерахування коштів за кредитним договором №8519436 від 27.11.2024 на платіжну картку, вказану у кредитному договорі, підтверджено наявним в матеріалах справи листом ТОФ «Пейпек» від 22.07.2025 № 20250722-1.1, згідно з яким 27.11.2024 на платіжну картку № [NUMBER] перераховані кошти в сумі 8 000 грн. Відповідно до п.10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого Постановою Правління НБУ від 03 листопада 2021 року № 113 Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу ІІ цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу 6 споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ [NUMBER] (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», крім того відсутні належні докази про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у своїй постанові від 01.07.2024 року у справі № 638/161/22 (провадження №61-4022 св 24), без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від відповідача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідачки, які стосуються підписання кредитного договору. У свою чергу, матеріали справи не містять і відповідачкою суду не надано доказів того, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, місце проживання, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів), були використані неправомірно для укладення електронного договору від його імені, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Відповідачкою також не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, їй не належить. Приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). 17.07.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №17072025, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується передати (відступити) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 17072025 від 17.07.2025, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 28 157,33 грн., з яких: 6 671,87 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 005,46 грн. - сума заборгованості за відсотками, 14 480,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. Таким чином встановлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Разом з тим, договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Укладений між ТОВ „Авентус Україна" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу є належним доказом переходу прав вимог до боржника за кредитним договором. Враховуючи викладене, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 6 671,87 грн., проценти нараховані в межах строку кредитування в сумі 7 005,46 грн. Щодо вимог позивача про стягнення пені та штрафу, суд зазначає таке. Пунктом 6.4 договору визначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 720,00 грн. на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання (п.6.4.1. договору) та у розмірі 160,00 грн. починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п.6.4.2). Разом з тим, відповідно до п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України №64/2022від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжена відповідними Указами Президента України, та який діє станом на час розгляду даної справи у суді. Враховуючи що кредитний договір № 8519436 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» був укладений 27.11.2024, то штраф, передбачений договором, нарахований під час дії в Україні воєнного стану. За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині включення суми 14\~480,00 грн. як сум боргу за пенею і штрафами є безпідставними. За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, оскільки відповідачка умови за вказаними кредитним договором належним чином не виконувала, право вимоги за цими договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість № 8519436 від 27.11.2024 у розмірі 13\~677,33 грн., з яких: 6 671,87 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 005,46 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачки на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які в даному випадку складають 1 470,84 грн. (48,57% задоволених позовних вимог), виходячи з розрахунку: 13 677,33 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3 028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) 28\~157,33 грн. (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial