Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 130 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 13 жовтня 2022 року об 19 год 45 хв Відповідач, керуючи транспортним засобом марки «MAN LE 8.150», н/з [NUMBER] на вул. Червоноткацька, у м. Києві, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не витримав бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» н/з [NUMBER] . Своїми діями Відповідач порушив пункт 10.1, 13.1, 2,36, 2.10 Правил дорожнього руху, після чого з місця ДТП зник. Зазначає, що при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, зокрема власнику транспортному засобу «Toyota» н/з [NUMBER] було завдано матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року по справі N? 755/11142/22 Відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП. Таким чином, вважаєм, що відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України Відповідач є особою відповідальною за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. При цьому вказує, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс 206385031). Так, до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося ТДВ «Експрес страхування» з заявою на виплату страхового відшкодування, в порядку п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки саме останнє сплатило потерпілій особі витрати на відновлення пошкодженого автомобіля, і відповідно отримало право на компенсацію витрат від Страховика - винуватця ДТП. Позивачем було враховано всі документи надані для розрахунку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Toyota» н/з [NUMBER] , та було виплачено 130 000,00 (сто тридцять тисяч гривень 00 копійок) страхового відшкодування. Позивач вказує, що зазначена шкода особисто Відповідачем не була відшкодована потерпілій особі. Водночас на підставі ст.1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у Позивача виникло право зворотної вимоги до Відповідача. З огляду на викладене, Позивач просив задовольнити позов. 24.12.2024 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 04.03.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Букіної О.М. При вирішенні питання про відкриття провадження в справі з`ясовано, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Справа підсудна Солом`янському районному суду м. Києва. Ухвалою суду від 06.03.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 06.03.2025, також Відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками, яку останній не отримав та конверт повернувся до суду у зв`язку з відмовою адресата, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про повернення поштового відправлення. Відзив на позов Відповідач у встановленому законом порядку строк не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2022 року об 19 год 45 хв Відповідач, керуючи транспортним засобом марки «MAN LE 8.150», н/з [NUMBER] на вул. Червоноткацька, у м. Києві, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не витримав бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» н/з [NUMBER] . Після чого з місця ДТП зник. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями Відповідач порушив пункт 10.1, 13.1, 2,36, 2.10 Правил дорожнього руху. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року по справі N? 755/11142/22 Відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП. Отже, відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України Відповідач є особою відповідальною за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина Відповідача встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Як свідчать матеріали справи, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортному засобу «Toyota» н/з [NUMBER] було завдано матеріальних збитків. Також матеріалами справи підтверджується, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс 206385031). Нормами статті 5 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Пунктом 36.4 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов?язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов?язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Так, до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося ТДВ «Експрес страхування» з заявою на виплату страхового відшкодування, в порядку п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки саме останнє сплатило потерпілій особі витрати на відновлення пошкодженого автомобіля, і відповідно отримало право на компенсацію витрат від Страховика - винуватця ДТП. Позивачем було враховано всі документи надані для розрахунку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Toyota» н/з [NUMBER] , та було виплачено 130 000,00 (сто тридцять тисяч гривень 00 копійок) страхового відшкодування. Ч.1 ст.1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1187, ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, в тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином за загальним правилом обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Поряд з цим, ст.1191 ЦК України встановлює, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту в) пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Суд бере до уваги, що жодних обґрунтованих заперечень та доказів, які б спростовували розрахунки вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Toyota» н/з [NUMBER] надано не було, а тому суд вважає вказаний розрахунок належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає його в обґрунтування свого рішення. Доказів того, що Відповідач в добровільному порядку здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача, матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019; завдання-доручення № 259 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019; платіжну інструкцію від 13.12.2023; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 15.11.2023 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019; детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019. Вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд вважає такий розмір витрат на правничу допомогу є пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи, а тому приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача сума судового збору 3 028,00 грн.

Outcome: approved