Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява мотивована тим, що [PERSON] , є громадянкою України. У виданих заявниці раніше документах про освіту, науковий ступінь та наукове звання її прізвище зазначено як « [PERSON] », тоді, як у паспорті громадянина України, виданому 23 лютого 2011 року Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, прізвище записано згідно з чинним правописом - «Ситник». У зв`язку з цим виникла розбіжність у написанні прізвища, що призвело до невідповідності між документами, які посвідчують її особу та документами про освіту, науковий ступінь та наукове звання. На ім`я заявниці було видано такі документи: диплом спеціаліста Запорізького державного університету № [NUMBER] від 30 червня 1999 року; диплом кандидати наук № [NUMBER] від 09 лютого 2005 року; атестат доцента № 12ДЦ 027240 від 20 січня 2011 року. Усі зазначені документи належать заявниці, оскільки зміна у написанні прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » виникла внаслідок правописних зміні перекладу прізвища з російської мови на українську, без проведення офіційної зміни прізвища, персональних даних та внесення змін до актових записів. Через цю розбіжність заявниця не має змоги у повному обсязі користуватись своїми документами для підтвердження кваліфікації і оформлення кадрових документів. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просила суд встановити факт належності [PERSON] документів, у яких її прізвище зазначене як « [PERSON] », а саме: диплома спеціаліста Запорізького державного університету № [NUMBER] від 30 червня 1999 року; диплома кандидати наук № [NUMBER] від 09 лютого 2005 року; атестата доцента № 12ДЦ 027240 від 20 січня 2011 року. Заявниця надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник Міністерства освіти і науки України - Тур К.М. надала суду додаткові пояснення, в яких зазначала, що [PERSON] 14 жовтня 2004 року у спеціалізованій вченій раді Д 53.369.01 Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру УААН захистила дисертацію «Біологічні особливості представників родини Myrtaceae R.Br., інтродукованих на Південний берег Криму» на здобуття наукового ступеня кандидата біологічних наук зі спеціальності 03.00.05 «Ботаніка». Атестаційна справа та дисертація [PERSON] надійшли до Вищої атестаційної комісії України 02 грудня 2004 року. Дисертацію розглянуто експертною радою з біологічних наук 23 грудня 2004 року. Постановою президії ВАК України від 9 лютого 2005 року № 19-07/1 прийнято рішення про видачу [PERSON] диплома кандидата біологічних наук [NUMBER] . Дисертація заявниці написана російською мовою, у зв`язку з чим на обкладинці дисертації вказано прізвище « [PERSON] ». На обкладинці автореферату вказано прізвище « [PERSON] ». Також, зазначала, що відповідно до чинного у 2011 році Порядку розгляду атестаційних справ про присвоєння вчених звань професора і доцента, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 13 листопада 1997 року № 406, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 року за № 616/2420, Дніпропетровським державним аграрним університетом до МОН було подано клопотання про присвоєння [PERSON] вченого звання доцента кафедри садово-паркового господарства. Відповідно до рішення Атестаційної колегії МОН від 20 січня 2011 року наказом Міністерства освіти і науки України від 20 січня 2011 року № 47 [PERSON] присвоєно вчене звання доцента кафедри садово-паркового господарства та прийнято рішення видати їй атестат доцента [NUMBER] Зауважувала, що в матеріалах справи міститься довідка від 24 березня 2011 року про те, що заявниця у 2011 році отримала новий паспорт з прізвищем « [PERSON] », а у попередньому паспорті було вказано її прізвище через літеру «і». Отже, виходячи з вищевикладеного, просила у задоволені заяви [PERSON] - відмовити в повному обсязі, справу розглядати за відсутністю представника Міністерства. У часники справи у судове засідання не з`явились, а заявник просила розглядати справи без її участі. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення у судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на ім`я заявниці [PERSON] 23.02.2011 року Жовтневим РВ ДМУ ГУМВ України в Дніпропетровській області видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] . В матеріалах справи наявна довідка від 24.03.2011 року, видана начальником СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області капітаном міліції [PERSON] , з якої вбачається, що довідка видана [PERSON] , [INFO] в тому, що вона 23.02.2011 року документована паспортом серії [NUMBER] , виданому Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області у зв`язку з уточненням написання прізвища на українській мові. Попередній паспорт серії [NUMBER] , виданий 19.03.1996 року Жовтневим РО УМВС України в Запорізькій області на прізвище « [PERSON] » списаний та знищений в установленому законом порядку. 30.06.1999 року на ім`я [PERSON] видано диплом серії [NUMBER] про те, що остання у 1999 році закінчила Запорізький державний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Біологія» та здобула кваліфікацію біолога, викладача біології та хімії. 09.02.2005 року рішенням спеціалізованої вченої ради Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру Української академії Аграрних наук на підставі прилюдного захисту дисертації [PERSON] присуджено науковий ступінь кандидата біологічних наук, що вбачається із диплома кандидата наук серії [NUMBER] . 20.01.2011 року рішенням атестаційної колегії [PERSON] присвоєно вчене звання доцента кафедри садово-паркового господарства, що підтверджується атестатом доцента серії 12 ДЦ №027240. Також, на ім`я заявниці [PERSON] 14.06.2016 року ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська видано картку платників податків № [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Додатковими поясненнями представник Міністерства освіти і науки України - Тур К.М. висловила заперечення щодо задоволення заяви про встановлення факту правовстановлюючих документів, оскільки на думку Міністерства на момент видачі правовстановлюючого документу, а саме: диплома спеціаліста Запорізького державного університету № [NUMBER] від 30 червня 1999 року; диплома кандидати наук № [NUMBER] від 09 лютого 2005 року; атестата доцента № 12ДЦ 027240 від 20 січня 2011 року, заявниця [PERSON] , згідно паспорту 1996 року мала прізвище « [PERSON] », відтак представник не вбачає підстав для задоволення заяви. Однак, як встановлено судом, згідно довідки від 24.03.2011 року заявниці [PERSON] 23.02.2011 року видано інший паспорт у зв`язку з уточненням написання прізвища на українській мові. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд дійшов висновку, що диплом спеціаліста Запорізького державного університету № [NUMBER] від 30 червня 1999 року; диплом кандидати наук № [NUMBER] від 09 лютого 2005 року; атестат доцента № 12ДЦ 027240 від 20 січня 2011 року належать [PERSON] . Розбіжності у написанні прізвища не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду, й заявниця не має змоги у повному обсязі користуватись своїми документами для підтвердження кваліфікації і оформлення кадрових документів. За таких обставин, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON] диплома спеціаліста Запорізького державного університету № [NUMBER] від 30 червня 1999 року; диплома кандидати наук № [NUMBER] від 09 лютого 2005 року; атестата доцента № 12ДЦ 027240 від 20 січня 2011 року. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved