Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який було зареєстрованого 20.04.2012 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №64. В обґрунтування позову позивач зазначає, що сторони не проживають разом однією сім`єю. Шлюб існує лише формально шлюбних стосунків не підтримують. Позивач вважає, що наразі немає можливості збереження сім`ї. На даний час шлюб носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження між сторонами сім`ї, Позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Вимоги про стягнення з відповідача суми судового збору не заявлено. Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи шляхом публікації судового виклику на офіційному сайті Судової влади України про, що в матеріалах справи міститься повідомлення, повторно не з`явився. Оскільки суд немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, тому вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 20 квітня 2012 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, 20.04.2012 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №64. Судом також встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved