Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами, в якому просило: -стягнути суму заборгованості за Кредитним договором №30248-10/2024 в розмірі 15 678,08 грн., з яких: 6080,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1759,04 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7839,04 штраф; -стягнути суму заборгованості за договором позики №73381631 в розмірі 8250,00 грн., з яких: 2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 375,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5000,00 грн. - сума заборгованості за пенею; 375,00 грн. - комісія за надання кредиту. -стягнути понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 17.10.2024 р. між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір №30248-10/2024 в електронній формі. 25.04.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу №250425, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 678,08 грн., з яких: 6080,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1759,04 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7839,04 штраф. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №250425 в розмірі 15 678,08 грн., з яких: 6080,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1759,04 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7839,04 штраф. 31.01.2025 р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 73381631 у вигляді електронного документа. 27.03.2025 між TОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №8 від 26.06.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 8250,00 грн., з яких: 2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 375,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5000,00 грн. - сума заборгованості за пенею; 375,00 грн. - комісія за надання кредиту. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики №73381631 в розмірі 8250,00 грн., з яких: 2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 375,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5000,00 грн. - сума заборгованості за пенею; 375,00 грн. - комісія за надання кредиту. Позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не прибув, але в позові просив здійснювати розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.10.2024 р. між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір №30248-10/2024, сума кредиту за яким складає 8000,00 грн., строк кредиту 120 днів. Процентна ставка 1% в день. Додатком 1 до вказаного договору є графік платежів, підписаний сторонами. Також відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту. 25.04.2025 року між «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №250425, за умовами якого «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №30248-10/2024 в сумі 15 678,08 грн., з яких: 6080,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1759,04 грн. - сума заборгованості за відсотками. Копія договору факторингу, акту прийому-передачі Реєстру боржників та витягу з реєстру боржників міститься в матеріалах справи. Також позивачем надано до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором №30248-10/2024 від 17.10.2024 р. за період з 17.10.2024 по 25.04.2025 р., з якого вбачається, що за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 15 678,08 грн., з яких: 6080,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1759,04 грн. - сума заборгованості за відсотками; 7839,04 штраф. 31.01.2025 р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №73381631, сума позики за яким складає 2500,00 грн., строк позики 30 днів. Дата повернення 01.03.2025. Процентна ставка в день - 0,500 %. Комісія становить 375 грн. Додатком 1 до вказаного договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту, підписана сторонами. Також відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту. 27.03.2025 між TОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27/03/25, до умов якого TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №8 від 26.06.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №73381631 в сумі 18202,50 грн., з яких: 8250,00 грн., з яких: 2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 375,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5000,00 грн. - сума заборгованості за пенею; 375,00 грн. - комісія за надання кредиту. Копія договору факторингу №27/03/25, додаткової угоди №5 від 26.06.2025 р. до договору факторингу, акту прийому-передачі Реєстру боржників та витягу з реєстру боржників міститься в матеріалах справи. Також позивачем надано до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором №73381631 від 31.01.2025 р. за період з 31.01.2025 по 26.06.2025 р., з якого вбачається, що за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 18202,50 грн., з яких: 8250,00 грн., з яких: 2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 375,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5000,00 грн. - сума заборгованості за пенею; 375,00 грн. - комісія за надання кредиту. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. За змістом частин 3, 4, 6, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом установлено, що сторони в дослідженому кредитному договорі узгодили розмір кредиту, строк, проценти та умови позики, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення цього договору на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Отже, судом встановлено, що всі вище вказані кредитні договора підписані позичальником/відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тобто укладені в електронній формі. Нормами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. У відповідності до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач відповідно до умов договорів Факторингу, які були предметом дослідження в даній справі, є правонаступником у відносинах за вказаними кредитними договорами, тому має право вимоги до відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти по кредитному договору №30248-10/2024 від 17.10.2024 в добровільному порядку не повернуті, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 6800,00 грн. Суд вважає, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості процентів по кредитному договору №30248-10/2024 від 17.10.2024 є вірним, нарахування проведено відповідно до умов кредитного договору та норм цивільного законодавства в межах строку дії договору, тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість за відсотками в сумі 1759,04 грн. Надаючи правову оцінку нарахованій позивачем сумі заборгованості за штрафом у розмірі 7839,04 грн., суд урахував положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, за змістом якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованого штрафу слід відмовити. Отже, позовні вимоги по кредитному договору №30248-10/2024 від 17.10.2024 підлягають до часткового задоволення: стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 6800,00 грн., заборгованість за відсотками в сумі 1759,04 грн. Судом установлено, що за договором №73381631 від 31.01.2025 відповідач отримав кошти в сумі 2500,00 грн. Згідно витягу з реєстру боржників №8 від 26.06.2025 р. позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним договором на основну суму боргу 2500,00 грн. Дана сума заборгованості заявлена позивачем до стягнення. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо заборгованості за відсотками по даному договору, нарахування проведено відповідно до умов кредитного договору та норм цивільного законодавства в межах строку дії договору, тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість за відсотками в сумі 375 грн. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає комісія, визначена п. 2.2.4 договору, в сумі 375 грн. Надаючи правову оцінку нарахованій позивачем пені за несвоєчасне погашення боргу в сумі 5 000,00 грн., суд урахував положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, за змістом якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованої пені слід відмовити. Отже, позовні вимоги по договору позики №73381631 від 31.01.2025 підлягають до часткового задоволення: стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 2500,00 грн., заборгованість за відсотками в сумі 375,00 грн. та комісія в сумі 375,00 грн. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 3028,00 грн. Оскільки вимоги позивача задоволено частково (на суму 11 089,04 грн., що становить 46,34%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1403,17 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: partial