Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

АТ «ПУМБ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути із відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 64712.25 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 03.10.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №2001419286201, за яким [PERSON] надано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 5000 грн., який пізніше було збільшено до 39500 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.08.2025 складає 64712.25 грн., з яких: 39490.21 грн. заборгованість за кредитом; 25222.04 грн. заборгованість за процентами. Представник позивача вказує, що умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено право банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Відповідно до пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта шляхом направлення SMS - повідомлення, на номер мобільного телефону. В SMS повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п.4.2.19. Розділу ІІ цього Договору клієнт протягом 30 календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Представником позивача зазначено, що оскільки кредитний договір укладено між сторонами процесу 03.10.2019, а платежі відповідач здійснював і користувався до 31.05.2021, відповідно строки позовної давності в даному випадку повністю дотримано. Оскільки відповідач не погашає заборгованість за кредитним договором, тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. 24 листопада 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (однак без виклику) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися, лише повідомлялися про проведення судового засідання належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином рекомендованим повідомленням вих.№R067043646459, яке повернулося із відміткою «адресат відсутній» (а.с.43-44), що згідно постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18 вважається належним повідомленням про дату судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти винесення судом заочного рішення в справі не заперечують (а.с.2 на зворотній стороні). Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного провадження у справі (а.с.38-40) про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії заяви №2001419286201 від 03.10.2019 та паспорту споживчого кредиту від 03.10.2019 (а.с.5) судом встановлено, що 03.10.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №2001419286201, за яким видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 5000 грн. Із копії довідки про збільшення кредитного ліміту (а.с.6) судом встановлено, що по договору №2001419286201 від 03.10.2019 ліміт збільшувався 03.10.2019 на 5000,00 грн.; 12.02.2020 на 9500,00 грн.; 05.06.2020 на 13500,00 грн.; 19.02.2021 на 16500,00 грн.; 19.04.2021 на 20500,00 грн.; 20.05.2021 на 24500,00 грн.; 15.06.2021 на 29500,00 грн.; 21.07.2021 на 34500,00 грн.; 20.08.2021 на 39500,00 грн. Із копії розрахунку заборгованості по кредитному договорі №2001419286201 від 03.10.2019 (а.с.7-8) судом встановлено, що [PERSON] не виконала своїх зобов`язань та допустила заборгованість станом на 04.08.2025 в сумі 64712.25 грн., з яких: 39490.21 грн. заборгованість за кредитом; 25222.04 грн. заборгованість за процентами. Із копій виписки про рух коштів (а.с.9-11) судом встановлено, що [PERSON] користувалася кредитними коштами з 05.10.2019 по 01.08.2022 та частково вносила заборгованість по кредиту. Із копії письмової вимоги (повідомлення) від 05.08.2025 вих..№КНО-44.2.2/1345 (а.с.12) судом встановлено, що на адресу [PERSON] направлено письмову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №2001419286201 у сумі 64712.25 грн. Із копії паспорта громадянина України виданого 04.04.2019 та довідки про реєстрацію місця проживання (а.с.13) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народилася в смт.Новотроїцьке Новотроїцького району Херсонської області, зареєстрована по [ADDRESS] . Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано, відтак розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що після підписання кредитного договору відповідач взяла на себе зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних карток, згідно тарифів. Окрім того, встановлено, що відповідач [PERSON] останній раз сплатила кошти на погашення заборгованості 30.11.2021. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. \~ \~ \~ \~Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений кредитний догові, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12\~ЦПК\~України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту\~ст.22\~ЗУ\~«Про\~платіжні системи\~та\~переказ\~коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять виписку з особового рахунку про рух коштів, а також розрахунок заборгованості та довідку про збільшення кредитного ліміту. Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів та користування кредитними коштами. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредитам на загальну суму 64712.25 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №311 від 03.11.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 гривень, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved