Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог 25 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27143,41 гривні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (далі - ТОВ «Слон Кредит») і [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства в електронній формі на умовах платності і строковості був укладений договір №1489055 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний». За умовами договору кредит у розмірі 3000,00 гривень, наданий на строк 360 днів до 06.03.2025 року зі сплатою процентів кожні 30 днів, із застосуванням стандартної ставки 2,50% в день, зниженої процентної ставки 0,01% в день. ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед позичальником виконало та надало кредит в сумі 3000, гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується листом платіжного провайдера. 24 грудня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал») укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило за плату ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за укладеним з [PERSON] договором про надання споживчого кредиту №1489055 від 11 березня 2024 року. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість [PERSON] складала 22974,85 гривні, з яких: 2999,29 гривень - заборгованість з тіла кредиту, 18745,56 гривень заборгованість за процентами, 1230,00 гривень - штрафні санкції. Оскільки на 24.12.2024 року строк дії Договору №1489055 від 11.03.2024 року не закінчився, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» нарахувало проценти в сумі 5398,56 гривень за період з 25.12.2024 року до 06.03.2025 року (72 календарні дні). Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 27143,41 гривні, з яких 2999,99 гривень сума кредиту, 18745,56 гривень сума процентів за користування кредитом, 5398,56 гривень нараховані позивачем проценти за 72 календарних днів, а також 2422,40 гривень судового збору і 10000,00 гривень витрат на правничу допомогу. Крім того, в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; \~ \~ \~ \~ 100переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних. А також роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 30 жовтня 2025 року. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» письмові докази. Протокольною ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року судове засідання відкладено на 26 листопада 2025 року. Протокольною ухвалою суду від 26 листопада 2025 року судове засідання відкладено на 17 грудня 2025 року. Позиція учасників судового розгляду В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, 16 грудня 2025 року надіслала суду клопотання про відкладення розгляду справи в порядку ст. 223 ЦПК України у зв`язку з зайнятістю за місцем роботи, що на її думку, є поважною причиною. Суд, розглянувши клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи, постановив відхилити останнє, у зв`язку з необґрунтованістю. Суд зазначає про відсутність у даному випадку передбачених наведеною процесуальною нормою підстав для відкладення судового засідання. Крім цього, згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 по справі №907/425/16, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено,\~що 11\~березня 2024\~року [PERSON] \~з використанням\~інформаційно-телекомунікаційних\~систем пройшла\~ідентифікацію і\~створила на\~платформі ТОВ\~«Слон Кредит»\~особистий кабінет,\~вказавши персональні\~дані,\~засоби зв`язку.\~Після чого\~в електронній\~формі,\~використовуючи електронний\~підпис у\~виді одноразового\~ідентифікатора С508\~уклала з\~ТОВ «Слон\~Кредит» договір\~про надання\~споживчого кредиту\~№1489055 на суму 3000,00 гривень (п.1.3), строком на 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.4), зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2). Тип процентної ставки фіксована (п.1.5). За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою, яка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту (п. 1.5.1). Відповідно до п. 1.5.2 договору, якщо ж споживач до 10.04.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, то розмір процентів, що повинен сплатити споживач до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою, яка становить 0,01% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою на весь строк користування кредитом складає 30000,00 гривень (п. 1.10.1), а з урахуванням зниженої процентної ставки 27759,00 гривень (п. 1.10.2). Кошти кредиту надаються ТОВ «Слон Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п. 2.1). ТОВ «Слон Кредит» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту (п. 4.1 договору). Встановлено, що [PERSON] 11 березня 2024 року разом з кредитним договором підписала електронним підписом Додаток №1 до цього договору, а саме: таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Крім того, [PERSON] 11 березня 2024 року підписала електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена повна інформація про строки та умови кредитування за кредитним договором, в тому числі, порядок обчислення відсотків за користування кредитом (а.с. 28 зворот, 30-31). Із дослідженого судом договору встановлено, що [PERSON] уклавши договір, підтвердила, що ознайомилася повністю, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 65-77). ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 3000,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, про що свідчить довідка ТОВ «Пейтек Україна» №20250115-278 від 15 січня 2025 року (а.с. 18). Крім того, згідно з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» за №20.1.0.0.0/7-250903/35971-БТ від 09 вересня 2025 року, наданою на виконання вищевказаної ухвали суду від 27 серпня 2025 року, банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] . Із листа вбачається, що 11 березня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 3000,00 UAH. Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у Договорі. В подальшому, 24 грудня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу №24122024 (а.с. 82-85). Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу фактор ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «Слон Кредит» (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 22974,85 гривні, з яких 2999,29 гривень тіло кредиту, 18745,56 гривень нараховані проценти, 1230,00 гривень пені (кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань 220) (а.с. 37). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Слон Кредит» повідомило відповідача шляхом направлення 24 грудня 2024 року повідомлення в особистий кабінет останньої (а.с. 32). Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~ТОВ «Слон\~Кредит» за\~договором №1489055 від 11 березня 2024 року [PERSON] 11.03.2024 року та 10.04.2024 внесла платіж в сумі 954,23 гривні, з яких первісний кредитор відніс 0,71 гривень на погашення тіла кредиту, 683,52 гривні на погашення процентів та 270,00 гривень на погашення пені. За розрахунком первісного кредитора станом на 24.12.2024 року заборгованість позивача складає 22974,85 гривні, з яких: 2999,29 гривень тіла кредиту, 18745,56 гривень процентів, 1230,00 гривень пені (а.с. 34). В подальшому\~після відступлення\~права вимоги\~ТзОВ «Фінансова\~Компанія «Фінтраст\~Капітал» здійснило\~нарахування відсотків\~за кредитним\~договором №1489055 від 11 березня 2024 року за період з 25.12.2024 року по 06.03.2025 року. Згідно з\~розрахунком заборгованості\~ТзОВ «Фінансова\~Компанія «Фінтраст\~Капітал» за\~договором №1489055 від 11 березня 2024 року позивач нарахував за період з 25.12.2024 року до 06.03.2025 року (за 72 календарні дні) проценти за ставкою 2,50% в день (від суми кредиту 2999,29 гривень з урахуванням проведеної проплати 0,71 гривень), що становить 5398,56 гривень (а.с. 35-зворот). Також судом встановлено, що рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язання з повернення кредитної заборгованості. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з\~ст.\~1048\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові від 07.04.2021у справі№ 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Укладений 11 березня 2024 року [PERSON] договір із ТОВ «Слон Кредит» відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до\~ст.\~512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок: 1)\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги); 2)\~правонаступництва; 3)\~виконання обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); 4)\~виконання обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений також\~в інших\~випадках,\~встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Умовами договору №1489055 від 11 березня 2024 року, укладеного між ТОВ ««Слон Кредит» та [PERSON] передбачено право кредитодавця укласти договір відступлення права вимоги або договір факторингу з будь-якою третьою особою (п.п. 4.1). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 11 березня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] . Договору про надання споживчого кредиту №1489055 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТзОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129\~Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Станом на час розгляду справи відповідач не спростувала заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту, не надала доказів сплати нею зазначеної суми в повному розмірі. Оскільки відповідач не довела, що сплатила за договором усю суму тіла кредиту, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 3000,00 гривень, яка нею сплачена частково, що жодним чином не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2999,29 гривень тіла кредиту. Отже, відповідач не виконав повністю свого обов`язку з повернення кредитних коштів у передбачений чинним законодавством та договорами строк, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Разом з тим, щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом суд зазначає наступне. З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості ТзОВ «Слон Кредит» за кредитним договором №1489055 від 11 березня 2024 року вбачається, що проценти за стандартною процентною ставкою 2,5% в день, нараховані відповідачу протягом строку кредитування, з 11.03.2024 року по 24.12.2024 року включно і становлять 18745,56 гривень. В подальшому проценти за вказаним кредитним договором нараховувались ТзОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» після відступлення права вимоги за кредитним договором за процентною ставкою 2,5% в день з 25.12.2024 року по 06.03.2025 року і заборгованість за відсотками склала 5398,56 гривень. Суд звертає увагу на ту обставину, що ТзОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» після набуття ним у ТзОВ «Слон Кредит» права вимоги за договором №1489055 від 11 березня 2024 року до [PERSON] , не мало права нараховувати відсотки, оскільки не є стороною договору, а ТзОВ «Слон Кредит», як сторона договору, відчужуючи 24 грудня 2024 року таке право в користь ТзОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» вважало, що строк платежу за договором №1489055 від 11 березня 2024 року настав 24 грудня 2024 року. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку позивачем відповідачу нараховано проценти за користування кредитом поза строком кредитування, які відповідно договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому суд зауважує, що нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення за період з 11.03.2024 року по 24.12.2024 року (період який зазначений позивачем на час переуступки права вимоги). Відсотки, нараховані у період з 25 грудня 2024 року по 06 березня 2025 року, не підлягають до задоволення. Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за №910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. При цьому, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5% поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 11 березня 2024 року договір про споживчий кредит, позивач не мав права визначати денну проценту ставку у розмірі 2,50 %, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. У зв`язку з цим суд здійснив перерахунок відсотків з врахуваням відсоткової ставки 1% в день та строком користування коштами 288 днів за період з 11 березня 2024 року по 24 грудня 2024 року (в межах строку кредитування). В такому випадку розмір відсотків за користування кредитом становить 8637,96 гривень: 2999,29 гривень х 1% х 288 днів = 8637,96 гривень. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення частково у розмірі 8637,96 гривень. Відтак, загальна сума заборгованості за договором про споживчий кредит №1489055 від 11 березня 2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 11637,25 гривень (2999,29 тіло кредиту, 8637,96 відсотки). Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт існування в [PERSON] перед позивачем заборгованості за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту, яка нею добровільно не сплачується. Щодо застосування приписів частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України. Відповідно до частини 10 та частини 11 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Нарахування пені або відсотків у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Передбачені частиною другою статті 625\~ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частин десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Вказане відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові № 910/14524/22 від 05 червня 2025 року. Разом з тим, згідно з пунктами 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно - правовими актами та триває до теперішнього часу. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог щодо застосування приписів частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України. Окрім цього, як вбачається із розрахунку заборгованості від 24.12.2024 року ТзОВ «Слон Кредит» зарахувало на сплату пені платіж, внесений відповідачем 18.04.2024 року (270,00 гривень). Оскільки нарахування пені суд вважає неправомірним з огляду на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, сплачену суму у розмірі 270,00 гривень слід зарахувати на оплату заборгованості за кредитом. Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати нею зазначеної суми заборгованості за кредитом, проти позову не заперечила. Будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не з`явилася, проти позову не заперечила, не надала суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1489055 від 11 березня 2024 року підлягають задоволенню частково у розмірі 11367,25 гривень (11637,25-270,00). Щодо судових витрат у справі Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача надано Договір про надання правової допомоги №10/12-2024, укладений 10 грудня 2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М., акт №9663 від 12.08.2025 року прийому-передачі виконання робіт (надання послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, заявка №9663 від 14.07.2025 року на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, детальний опис наданих послуг за договором, рахунок на оплату від 12.08.2025 року. Вартість правничої допомоги, згідно з наданими письмовими доказами становить 10000,00 гривень. Крім того, стороною позивача надано рахунок на оплату послуг адвоката, де зазначено вартість наданих адвокатом послуг. Суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи зі змісту ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення в розмірі 3000,00 гривень, яка є співмірною по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України та яка відповідатиме характеру і обсягу узгодженими між сторонами і фактично наданими адвокатом послугами. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, платіжної інструкції №4746 від 12 серпня 2025 року, за подання даного позову ТзОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривні. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги суд задовольнив на 41,88% (11367,25х100:27143,41), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 1014,50 гривень (2422,40х41,88:100). На підставі викладеного,

Outcome: partial