Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , повноваження якої підтверджується довіреністю від 02.01.2025 року № 21/02-21, звернулась суду з цивільним позовом за змістом якого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що між відповідачем та комунальним підприємством «Виробниче управління житлово-комунального господарства Ватутінської міської ради Черкаської області» 26.02.2008 року був укладений типовий договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває на балансі в комунальній власності міста. Під час здійснення виробничої діяльності працівниками комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства Багачевської міської ради Черкаської області» встановлено, що у вищевказаній квартирі тривалий час ніхто не проживає, існує значна заборгованість за комунальні послуги, яка виникла з березня 2015 року. Згідно інформації відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» споживання електричної енергії в цій квартирі відсутнє та встановлено статус споживачу «тимчасово не проживаючий». За результатами комісійної перевірки встановлено, що в даній квартирі тривалий час ніхто не проживає, внаслідок чого існує заборгованість за комунальні послуги, через які страждають жителі будинку і бюджет громади загалом, а факт реєстрації місця проживання відповідача в ній позбавляє можливості позивача розпоряджатися нею. Представник позивача Огнива Т.В. через систему «Електронний суд» надіслала до суду заяву за змістом якої підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в розумінні п. 4) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, відзиву на позовну заяву не надав, у судові засідання неодноразово не з`являвся, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслав, клопотань від його імені про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків. Представник третьої особи Норікова О.В., повноваження якої підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, через систему «Електронний суд» надіслала до суду заяву за змістом якої підтримує заявлені позовні вимоги та просить розгляд справи провести за її відсутності за наявними матеріалами справи. З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 15.12.2025 року постановлено відповідну ухвалу. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідач з 26.02.2008 року є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором від 26.02.2008 року, укладеним безстроково на підставі рішення виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області від 21.02.2008 року № 124. Факт реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується інформацією Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Багачевської міської ради від 06.08.2025 року № 687/17-37. Згідно інформації комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства Багачевської міської ради Черкаської області» від 14.07.2025 року № 414, утворилась заборгованість за послуги управління за адресою: [ADDRESS] , яка станом на 01.07.2025 року становить 10 304,52 грн. Відповідно до інформації комунального підприємства «Теплові мережі Багачевської міської ради Черкаської області» від 10.07.2025 року № 308, заборгованість по сплаті коштів за надані підприємством послуги за адресою: [ADDRESS] , станом на 10.07.2025 року становить 28 059,01 грн. За змістом інформації відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від 03.12.2024 року № 1528/25/2024 споживання електроенергії за адресою: [ADDRESS] , відсутнє та споживачу встановлено статус «тимчасово не проживаючий». Згідно комісійного акту від 11.07.2025 року, акту депутату Багачевської міської ради від 30.07.2025 року встановлено, що [PERSON] понад 2 років не проживає за адресою: [ADDRESS] , місце проживання якого невідоме. За інформацією Звенигородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області від 15.07.2025 року № 979/32.1-04-05-25, актового запису про смерть складеного відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями Житлового кодексу України (далі ЖК України), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року в справі № 6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно змісту п.п. 1-7 ч. 3 ст. 71 ЖК України визначено перелік випадків у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням; влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги; виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі; взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року в справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання в приміщенні. Судом встановлено, що відповідач, будучи наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває в комунальній власності громади, щонайменше понад 2 роки в ній не проживає та жодних особистих речей в ній не зберігає. Підстав, передбачених п.п. 1-7 ч. 3 ст. 71 ЖК України, як доказів, що позивач вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися нею, в ході розгляду справи не встановлено. З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, крім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. Задовольняючи позовні вимоги суд, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подачу даної позовної заяви в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 13.08.2025 року № 575, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати, судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved