Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У жовтні 2025 року представник АТ «СК «ІНГО» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] суму шкоди заподіяної відповідачем внаслідок ДТП у розмірі 6627,73 грн. та суму судового збору у розмірі 3028,00 грн.. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 30 січня 2024 року між АТ «СК «ІНГО» та ТОВ БД Агрікалче Україна укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 250584412.24, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Tayota RAV4», державний номер [NUMBER] . 26 грудня 2024 року, в період дії договору страхування, у місті Києві по вул. Полярна, 19 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі забезпеченого автомобіля «Tayota RAV4», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Audi», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . На підставі заяви страхувальника ТОВ БД Агрікалче Україна здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 6627,73 грн., що становить вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Tayota RAV4», державний номер [NUMBER] , за відрахуванням розміру франшізи. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi», державний номер [NUMBER] застрахована не була. Позивач зазначає, що виплачене страхове відшкодування в сумі 6627,73 грн., залишилося невідшкодованим, просить стягнути з відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею скеровано запит до Єдиного державного демографічного реєстру та Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) КП ГІОЦ «Реєстру територіальної громади м. Києва» інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] відсутня. Відповідно до інформації, зазначеної в постанові останній проживає в Оболонському районі м.Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду на 10 грудня 2025 року. Представник позивача 10 грудня 2025 року в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не скористався правом безпосередньої участі, в судове засідання не з`явився. Судова кореспонденція надсилалась на адресу, зазначену в постанові суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, як адреса місця проживання : [ADDRESS] , проте повернута без вручення із позначкою « адресат відсутній за вказаною адресою». За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності належно сповіщеного відповідача. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 30 січня 2024 року між АТ «СК «ІНГО» та ТОВ БД Агрікалче Україна укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 250584412.24, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Tayota RAV4», державний номер [NUMBER] . (а.с.4-5). Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року визнано винним [PERSON] в ДТП, яка сталася 26 грудня 2025 року (а.с.10). ТОВ БД Агрікалче Україна звернувся до АТ «СК «ІНГО» із повідомленням про настання страхового випадку та зі заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі розрахунку страхового відшкодування та рахунку- фактури ТОВ «Саміт моторз Україна» від 30 грудня 2024 року АТ «СК «ІНГО» провело виплату страхового відшкодування в сумі 6627,73 грн.(а.с.13-16). На момент скоєння ДТП 26 грудня 2024 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ««Audi», державний номер [NUMBER] застрахованою не була, що доводиться довідкою про перевірку чинності полісу внутрішнього страхування (а.с.16). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, вина відповідача [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою судовим рішенням, тому не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 979 ЦК України і статті 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). На підставі досліджених судом доказів суд дійшов висновку про доведеність АТ «СК«ІНГО» заявлених позовних вимог до [PERSON] , а саме щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування в розмірі 6627,73 грн, так як цивільна правова відповідальність водія на момент ДТП застрахована не була. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved