Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Універсальної біржі «Україна», яким просять визнати дійсним договір купівлі-продажу реєстраційний номер №Н10-22 від 18 лютого 2000 року, посвідчений Біржею нерухомості та основних фондів «Україна», за яким [PERSON] та [PERSON] , придбали у спільну власність в рівних частинах 736/1000 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 18 лютого 2000 року вони придбали у власність 736/1000 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] за 10 530,00 грн. При укладанні договору сторони домовились про всі істотні умови, при цьому були виконані всі умови договору, крім нотаріального посвідчення, продавець отримав гроші і передав їм всі документи і ключі від будинку. На теперішній час позивачі вирішили розпорядитись своєю власністю шляхом укладання заповіту на вказане нерухоме майно, однак при зверненні до нотаріуса останнім було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки договір купівлі-продажу частини будинку нотаріально не посвідчений. Посилаючись на норми законодавства позивачі просять визнати дійсним договір Н10-22 купівлі-продажу нерухомості, укладений 18 лютого 2000 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] та [PERSON] 736/1000 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, зареєстрованих у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний №14-1546 від 23.02.2000. Рух справи 02 липня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Універсальної біржі «Україна» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Універсальної біржі «Україна» про визнання договору купівлі-продажу дійсним було передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2021 року провадження у справі було відкрито, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Універсальної біржі «Україна» про визнання договору купівлі-продажу дійсним було направлено за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від року вищевказану цивільну справу передано в провадження судді Карасави І.О. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, по справі призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилась, надали до суду заяви, в якій підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Харківської товарної біржи у судове засідання не з`явилися, про дату та місця розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору №Н10-22 купівлі-продажи від 18.02.2000 придбали у [PERSON] , [PERSON] 736/1000 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно пунктів 9-12 договору №Н10-22 купівлі-продажи від 18.02.2000 передбачено, на підставі ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Цей договір підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Договір підписаний та зареєстрований на біржі нерухомості і основних фондів «України» на підставі біржевого контракту від 18.02.2000, реєстраційний номер №БН10-22, договорів поруки від імені продавця та покупця з брокерами на виконання біржевої угоди та протоколу біржевих торгів. З наданого договору вбачається, що 23.02.2000 вказаний договір №Н10-22 купівлі-продажи від 18.02.2000 був зареєстрований у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації за №1546. Також суду надана довідка-характеристика від 10.02.2000 №28 та технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , яким надана належна оцінка. Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли 18 лютого 2000 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року (надалі - ЦК УРСР). Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із частиною першою статті 128 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Зі змісту статті 227 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно з приписами частини 1 статті 47 ЦК УРСР, недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР, суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. При укладенні вищевказаного договору сторонами досягнуто всіх істотних умов, договір виконано сторонами у повному обсязі, тому покупець в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення сторонами спірної угоди, громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Оскільки покупцем укладена угода, яка не суперечить закону, він вважається власником придбаного майна. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу»(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Суд приходить до висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу частини будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. Сторони узгодили усі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо об`єкту продажу нерухомості. У пункті 4 договору купівлі-продажу було узгоджено ціну у розмірі 10 530,00 гривень, які продавець отримав до посвідчення вказаного правочину. Як встановлено судом вище, сторони домовились щодо всіх важливих умов договору купівлі-продажу, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне виконання цього договору, продавцям було передано кошти за спірне майно, а покупець з часу укладення вказаного правочину користується цим майном. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконані в повному обсязі, договір зареєстрований в Державному комунальному підприємстві - Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації, тому [PERSON] та [PERSON] на підставі статей 128,153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набули право власності на 736/1000 частини будинку і правомірно володіють ним. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави(ст.2 ЦПК України). За правилами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини 5, 6 статті 81 ЦПК визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведені належними та допустимими доказами обставини, які підлягають встановленню, а саме: факт повного виконання угоди купівлі-продажу сторонами договору та неможливість оформлення угоди належним чином на сьогоднішній день. Також суд враховує ту обставину, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , як власники майна, не можуть захистити свої права іншим чином. Таким чином вимоги про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку дійсним підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved