Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і [PERSON] був укладений кредитний договір №3724195601, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 16240,00 грн. на строк 12 місяців, процентна ставка становить 2,99 % від суми кредиту. 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» був укладений договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, на підставі якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до АТ «Таскомбанк». 26 червня 2024 року між АТ «Таскомбанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №НІ/11/20-Ф, на підставі якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу, реєстру прав вимог позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 28290,21 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6632,60 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 1,33 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 21656,28 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що 24 вересня 2019 року він уклав кредитний договір №3724195601 з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». На момент укладення договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року боргові зобов`язання до відповідача за вказаним кредитним договором ще не існували і не могли бути передані, оскільки на момент укладення договору про відступлення прав вимог ще не існувало зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Відповідно право вимоги за кредитним договором не могло бути відступлене наступному кредитору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами щодо відступлення прав вимог №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року та №НІ/11/20-Ф від 26 червня 2024 року. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник позивача Стеценко В.І. надала суду відповідь на відзив, де зазначила, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх прав вимог на підставі договорів факторингу і про відступлення прав вимог, у зв`язку з чим право вимоги до відповідача перейшло до позивача на законних підставах. Відповідач власноручно підписав кредитний договір, підтвердив свою згоду на його укладення на запропонованих йому умовах, перед підписанням договору отримав у письмовій формі від первісного кредитора всю необхідну інформацію, у зв`язку з чим сторони досягли всіх істотних умов кредитного договору. Стосовно доказів на підтвердження оплати за договорами щодо відступлення прав вимог, то позивачем долучено до справи платіжну інструкцію за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №НІ/11/20-Ф від 26 червня 2024 року. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив розглянути справи за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, але завчасно надав письмову заяву, якою просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки договору він не укладав. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 24 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і [PERSON] був укладений кредитний договір №3724195601, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 16240,00 грн. на строк 12 місяців, процентна ставка становить 2,99 % від суми кредиту. 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» був укладений договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, на підставі якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за фінансовими кредитами до позичальників щодо погашення заборгованостей, які виникли на підставі укладених між первісним кредитором та позичальниками за кредитними договорами і договорами забезпечення. 26 червня 2024 року між АТ «Таскомбанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №НІ/11/20-Ф, на підставі якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні на дату відступлення права вимоги до позичальників за кредитними договорами щодо повернення сум основної заборгованості, сплати нарахованих процентів за користування коштами, нарахованих комісій та штрафних санкцій в обсязі, визначеному станом на дату відступлення прав вимог. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу, реєстру прав вимог позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 28290,21 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6632,60 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 1,33 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 21656,28 грн. Зі змісту вказаного договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року вбачається, що ПАТ «Таскомбанк» отримав від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до боржників на час укладення вказаного договору. Таким чином, кредитний договір був укладений між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і [PERSON] 24 вересня 2019 року, тобто пізніше, ніж договір відступлення права вимоги, який укладений 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і І Безпечне агенство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Зі змісту п.1.7 Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року вбачається, що за цим договором первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги за фінансовими кредитами до позичальників щодо погашення заборгованостей, які виникли на підставі укладених між первісним кредитором та позичальниками за кредитними договорами і договорами забезпечення. Положення даного пункту Договору свідчать про те, що боржники за реєстром повинні існувати на момент укладення договору про відступлення права вимоги. Із вищезазначеного вбачається, що на час укладення між ПАТ «Таскомбанк» і ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» договору про відступлення права вимоги права грошової вимоги до відповідача [PERSON] не існувало, у зв`язку з і перейти до ПАТ «Таскомбанк» не могло. В свою чергу право вимоги за кредитним договором не могло бути відступлене від ТОВ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зазначено, що в тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пенкту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Таким чином, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є належним позивачем за цими позовними вимогами, у зв`язку з чим тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed