Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Іваничівського районного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] , у якому просить: збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у вигляді щомісячного платежу по 1/4 (одній четвертій) частині його заробітку (доходу), але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Іваничівським районним судом Волинської області 19.03.2019 видано судовий наказ про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, на теперішній час, розмір витрат на утримання доньки суттєво збільшився, що унеможливлює забезпечення належних потреб дитини самостійно матір?ю. При цьому, батько всіляко ухиляється від сплати аліментів, хоча рівень його заробітку дозволяє належним чином сплачувати кошти на утримання своєї доньки, оскільки останній перебуває на службі у ЗСУ. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 14.10.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 12.12.2025, суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача заочно. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №22, виданого 05.07.2010 Жовтневою селищною радою міста Нововолинськ Волинської області. Іваничівським районним судом Волинської області 19.03.2019 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.51\~Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~192\~СК України\~розмір аліментів,\~може бути\~згодом зменшений\~або збільшений\~за рішенням\~суду за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~разі зміни\~матеріального або\~сімейного стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. По-третє, одержувач та платник аліментів вправі ініціювати питання щодо зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд визначає розмір аліментів за правилами, встановленими ст.182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Слід зауважити, що судовий наказ Іваничівського районного суду Волинської області від 19.03.2019 забезпечує лише 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто гарантований державою мінімум. У даному випадку, суд бере до уваги той факт, що після ухвалення вказаного судового наказу минуло більше 6-ти років, наразі дитині виповнилось 15 років, тобто за цей час потреби дитини об`єктивно змінились та збільшились. Як зазначає позивач, батько дитини ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню дитини. Вона несе всі витрати пов`язані із здобуттям донькою освіти, задоволенні її особистих потреб, витрат на харчування, одяг, засоби гігієни, дозвілля, заняття спортом, тощо, що погіршує її матеріальний стан, оскільки витрат стає все більше. З розрахунку заборгованості по виконавчому провадженні №59162751 слідує, що у відповідача дійсно наявна заборгованість по аліментах, яка, станом на 23.09.2025, складає 103448,50 грн. На переконання суду, вказані вище обставини об`єктивно погіршують матеріальний стан отримувача аліментів, а встановлений судом розмір аліментів на теперішній час не може забезпечити потреби дитини, тобто її гармонійний розвиток. На підставі встановлених обставин, суд вважає доведеними позивачем обставини, які слугують підставами для зміни розміру аліментів, зокрема те, що сума аліментів, які стягуються відповідно до судового наказу Іваничівського районного суду Волинської області від 19.03.2019 на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки потреби дитини з віком об`єктивно зросли, окрім цього позивач самостійно несе витрати на утримання доньки, оскільки відповідач належним чином не сплачує аліменти. Також суд враховує, що ціни на товари та послуги постійно зростають, що автоматично збільшує витрати на утримання дитини. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх доньки у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину в розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку суд відхиляє, оскільки, такий розмір аліментів може бути призначений лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Однак, позивачем не доведено жодними доказами розмір заробітку відповідача, як і не доведено його перебування на службі у Збройних Силах України. Крім того, суд враховує, що аліменти стягуватимуться у частці від заробітку (доходу) відповідача. Таким чином, якщо відповідач отримуватиме такий розмір заробітку (доходу), який обумовить сплату аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, аліменти у вказаному розмірі стягуватимуться з відповідача на підставі даного рішення суду без будь-яких додаткових умов. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судовий наказ Іваничівського районного суду Волинської області від 19.03.2019 (справа №156/226/19) підлягає відкликанню. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн. 00 коп. Також, у позові заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п.1,\~п.2\~ч.3\~ст.\~141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи;\~2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес;\~3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що між адвокатом Бакуном О.С. та [PERSON] 09.10.2025 укладено договір про надання правової допомоги відповідно до п.1.1 якого адвокат зобов`язується надати правничу допомогу. У пункті 3.1 договору сторони у згодили, що фіксований розмір гонорару, який складає 3000 грн. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт від 10.10.2025 виконавець (адвокат Бакун О.С.) виконав роботи, передбачені умовами договору стосовно складання позовної заяви про збільшення розміру аліментів та надання усних консультацій. Загальна сума витрат склала 3000 грн. Замовник ( [PERSON] ) оплачує виконавцю гонорар у сумі 3000 грн. Сторони зауважень та скарг один до одного не мають. Таким чином, суд вважає доведеним факт надання позивачу правової допомоги за умовами договору про надання правової допомоги 09.10.2025, а також понесення нею фактичних витрат за надання такої допомоги у розмірі 3000 грн. Відповідач не просив зменшити розмір судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги. Враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] , відсутність заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу, яка заявлена до стягнення, суд дійшов висновку, що у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн, оскільки стороною позивача надано суду достатні та належні докази, які свідчать про отримання та фактичну оплату позивачем правової допомоги, а заявлений розмір понесених витрат за правничу допомогу, на переконання суду, є співмірним із предметом даного позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: approved