Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] ,\~від імені\~якої діє\~представник [PERSON] , звернулася до суду з таким позовом, в якому вказувала, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та проживає за цією адресою. Разом з нею в будинку зареєстрований відповідач [PERSON] (колишній зять позивачки), який не проживає в житловому приміщенні з лютого 2018 року. Проте останній не знявся з реєстраційного обліку, внаслідок чого власниці житла створюються перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном. У зв`язку з цим [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] \~та представниця\~позивачки [PERSON] не з`явилися, проте надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~-\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивачки в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступного висновку. Позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 7 липня 1982 року [PERSON] на праві приватної власності належить 13/25 часток в житловому будинку [ADDRESS] . 23.06.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване право власності на 13/25 часток у вказаному будинку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру від 26.06.2020р. Іншим співвласником будинку був [PERSON] , який помер [INFO] . Його спадкоємцем є його син [PERSON] , який залучений до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог. У вказаному будинку, крім позивачки та її чоловіка [PERSON] , зареєстрована також її дочка [PERSON] , її колишній чоловік - [PERSON] та їх син [PERSON] . Також в будинку зареєстрований і [PERSON] . Після одруження дочки позивачки [PERSON] з відповідачем у справі [PERSON] (18.08.2007) вони стали проживати з дозволу позивачки в її частині будинку. Тому з дозволу позивачки відповідач був зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.07.2018р. у справі №473/2055/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між ними було припинено. Рішення суду набрало законної сили 21.08.2018 р. Після розірвання шлюбу дочка разом з сином стали проживати окремо від позивачки - в житловому будинку, який належить [PERSON] , чоловіку позивачки) - по [ADDRESS] . З ними став проживати також і відповідач [PERSON] , з яким [PERSON] помирилася і продовжила сімейні стосунки. З початком повномасштабного вторгнення [PERSON] виїхала за межі України, а [PERSON] продовжує проживати в будинку по [ADDRESS] . Докази наявності поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні, в якому він зареєстрований, в матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 4, 5\~ст. 9 ЖК України\~ житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Оскільки відповідач не є членом сім`ї власника житла, а тому відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою,\~пунктами 1\~і\~5 частини третьої\~і\~частиною четвертою статті 71\~цього Кодексу. Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. В той же час, згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Як встановлено судом, відповідач за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом шестимісячний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин його непроживання в будинку, зокрема створення йому будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом. Водночас, наявність реєстрації відповідача без його фактичного проживання створює власнику перешкоди у здійсненні права власності. За такого, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved