Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

16.05.2025 до Холодногірського районного суду м.Харкова звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Гаращак В.В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги №1 від 27.03.2025, з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення безпідставно набутих коштів, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у розмірі 4\~000 (чотири тисячі) доларів США, що еквівалентно 166\~160 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в повному обсязі. Позовна заява обґрунтована тим, що 19.03.2024 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля VOLKSWAGEN, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, та автомобіля Nissan Qashqai, д.н.з. [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] . Дорожньо-транспортною пригодою заподіяно матеріальну шкоду автомобілю Nissan, номерний знак [NUMBER] . На момент настання страхового випадку, у [PERSON] був дійсний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №AZEP 218202950 від 01.12.2023 р., укладений з ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно якого Страхова компанія прийняла на себе ризики щодо автомобіля Nissan, номерний знак [NUMBER] - страхова справа ТАС №Р2011/06553/42/2024/96. 22.04.2024 ПрАТ «Страхова група «ТАС» було відшкодовано [PERSON] витрати на відновлювальний ремонт т/з у сумі 146 100, 70 грн. Постановою Київського районного суду м. Харкова по справі №953/2498/24 від 21.05.2024, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В подальшому, Відповідачем було повідомлено [PERSON] про те, що жодних виплат від ПрАТ «Страхова група «ТАС» він не отримував, а розмір завданих матеріальних збитків становить 4 000 (чотири тисячі) доларів США. 11.06.2024 [PERSON] було відшкодовано [PERSON] матеріальний збиток у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США, що підтверджується розпискою. Натомість, 18.02.2025 року ПрАТ Страхова група ТАС звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 146 100, 70 грн. В якості доказів, ПрАТ СГ ТАС звертає увагу, що 22.04.2024 року [PERSON] було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 146 100, 70 грн. Рішенням Холодногірського\~районного суду\~міста Харкова\~від 30.10.2025\~ у\~справі №642/980/25\~позов ПрАТ\~Страхова група\~ТАС до\~ [PERSON] , третя\~особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~-\~\~ [PERSON] ,про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ Страхова група ТАС суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 146 100, 70 грн. Позивач вважає, що оскільки страхове відшкодування від ПрАТ Страхова група ТАС вже було сплачено [PERSON] , а ПрАТ Страхова група ТАС в подальшому стягнуло з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 146 100, 70 грн., то [PERSON] безпідставно набув грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США від [PERSON] 10.04.2025 представником позивача, було направлено до [PERSON] претензію щодо повернення коштів у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США. Проте вказана претензія залишилася без реагування. У зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.19). 20 червня 2025 року до суду відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування\~майнової шкоди,\~завданої ДТП\~в розмірі\~27\~217,54\~грн.,\~витрат за\~проведення транспортно-товарознавчого\~дослідження у\~розмірі 5\~452,42\~грн.,\~судових витрат\~у розмірі\~1\~211,20\~грн.\~та витрат\~на правову\~допомогу у\~розмірі 15\~000\~грн.\~ Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 19.03.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, та автомобіля NISSAN QASHQAI, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві приватної власності. Внаслідок вищезазначеного автомобілю NISSAN QASHQAI, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, завдано технічних пошкоджень. Відповідно до висновку експерта № 2831 від 20.05.2024 р. вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля NISSAN QASHQAI, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 2009 р.в., пошкодженого внаслідок ДТП 20.03.2024, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить: 335 016,64 грн. 22.04.2024 р. ПрАТ Страхова група ТАС було відшкодовано [PERSON] витрати на відновлювальний ремонт т/з у сумі 146 100,70 грн., а 11.06.2024 р. [PERSON] було відшкодовано [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 4000,00 дол. США, що лише частково покриває розмір шкоди, завданої ДТП. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 11.06.2024 р. Нацбанком було встановлено валютні курси для долару США (USD) 40,4246 грн. за 1 долар. 4 000 дол. х 40,4246 грн = 161 698,40 грн. Представник відповідача за основним позовом зазначає, що [PERSON] частково виплачена сума відшкодування матеріального збитку у загальному розмірі 307 799,10 грн. (146 100,70 грн + 161 698,40 грн = 307 799,10 грн). Але, так як [PERSON] було відшкодовано збитки не у повному розмірі, а лише 307 799,10 грн., у той час, коли у відповідності до висновку експерта № 2831 від 20.05.2024 р. вартість матеріального збитку завданого [PERSON] , як власнику автомобіля, становить 335 016,64 грн, то стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає залишкова сума у розмірі 27 217,54 грн. (335 016,64 грн - 307 799,10 грн = 27 217,54 грн), яка не була сплачена [PERSON] . Крім того, [PERSON] на підставі виставленого акту попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта, експертного дослідження № 2831 від 03.04.2024 було здійснено попередню оплату за виконання експертного дослідження у сумі 5 452,42 грн. (а.с.36-85). Ухвалою суду від 08.08.2025 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування\~майнової\~шкоди,\~завданої\~ДТП,\~прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення безпідставно набутих коштів.\~ Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП об`єднано в одне провадження з первісним позовом про стягнення\~безпідставно\~набутих\~коштів (а.с.105-106). 23.09.2025, 23.10.2025 до суду від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів (а.с.114-123, 139-143). Ухвалою суду від 23.10.2025 закрито у справі підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду (а.с.156-157). Представник позивача за основним позовом - адвокат Гаращак В.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити та відмовити\~у задоволенні\~зустрічного позову\~ [PERSON] \~ (а.с.172-173). Частиною 3 ст.\~211\~ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача за основним позовом адвокат Максимов М.І. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду письмову промову у дебатах, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі (а.с.169-171). Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог\~п.4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, представник третьої особи ПрАТ «Страхова група «ТАС» в судові засідання не з`являвся, не скористався своїм правом на подання пояснень щодо позовної заяви, хоча йому достеменно відомо про перебування на розгляді вищевказаної цивільної справи. Відповідно до ч.2 ст.43\~ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст.131\~ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки або не надання належних доказів неявки, вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, вислухавши учасників справи в судовому засіданні 18.11.2025, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1,3 ст.13\~ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач за основним позовом [PERSON] звернувся до суду в порядку ст. 1212 ЦК України з метою стягнення з відповідача\~ [PERSON] безпідставно набутих коштів, а саме: грошових коштів у сумі 4 000 доларів США. Згідно зі\~ст.12 ЦПК України\~та відповідно до ч.ч.1,5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до \~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України\~зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Главою 83 ЦК України\~визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав\~договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 29 липня 2019 року у справі № 756/3966/17. Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Про наведене зазначив Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2021 року у справі № 910/17567/19. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.03.2024\~року о 22 год. 40 хв. у м.Харкові, по вул. Манізера, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року у справі №953/2498/24 [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 850 грн, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. Постанова набрала законної сили 01.06.2024. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Дорожньо-транспортною пригодою заподіяно матеріальну шкоду автомобілю «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] . На момент настання страхового випадку, у [PERSON] був дійсний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №AZEP 218202950 від 01.12.2023, укладений з ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно якого Страхова компанія прийняла на себе ризики щодо автомобіля Nissan, номерний знак [NUMBER] - страхова справа ТАС №Р2011/06553/42/2024/96. 21 березня 2024 власник пошкодженого автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» з заявою про страхове відшкодування та ззаявою про виплату страхового відшкодування. З розміром страхового відшкодування в розмірі 146\~100,70 грн. [PERSON] погодився, що підтверджується його особистим підписом в заяві про виплату страхового відшкодування (а.с.12). Крім того,\~ [PERSON] \~переуступив АТ\~«СК «ТАС»\~своє право\~вимоги до\~винного у\~ДТП \~ [PERSON] (а.с.12). Згідно платіжної інструкції № 407651 від 22.04.2024, ПрАТ «Страхова група «ТАС» відшкодовано [PERSON] витрати на відновлювальний ремонт т/з у сумі 146 100, 70 грн. (а.с.13). Відповідно копії розписки від 11.06.2024 [PERSON] особисто відшкодував [PERSON] заподіяну дорожньо-транспортною пригодою шкоду у розмірі 4\~000 доларів США (зв.а.с.7). Суд звертає увагу, що відшкодування матеріальної шкоди безпосередньо позивачем [PERSON] відбулося майже через 2 місяці після виплати страхового відшкодування ПАТ «СГ «ТАС». Так як відповідач за основним позовом [PERSON] переуступив АТ «СК «ТАС» своє право вимоги до винного у ДТП [PERSON] , 18.02.2025 року ПрАТ Страхова група ТАС звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 146 100, 70 грн. Рішенням Холодногірського\~районного суду\~міста Харкова\~від 30.10.2025\~ у\~справі №642/980/25\~позов ПрАТ\~Страхова група\~ТАС до\~ [PERSON] , третя\~особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~-\~\~ [PERSON] ,про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ Страхова група ТАС суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 146 100, 70 грн. Відповідно до висновку експерта № 2831 від 20.05.2024, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля NISSAN QASHQAI, д.н.з. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 2009 р.в., пошкодженого внаслідок ДТП 20.03.2024, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та становить: 335 016,64 грн. Висновок № 2831 від 20.05.2024 містить також вартість відновлювального ремонту, яка складає 420\~328,10 грн., що перевищує ринкову вартість пошкодженого автомобіля та є недоцільною. Суд звертає увагу, що висновок експерта не містить вартості автомобіля до моменту ДТП (а.с.42-59). Згідно акту здачі-приймання висновку експерта, експертного дослідження № 2831 від 03.04.2024, вартість експертного дослідження складає 5 452,42 грн. (а.с.83). Станом на момент вчинення ДТП - 19.03.2024, та до 01.01.2025 був чинний Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон №1961-IV), яким також регулюються відносини, що стосуються обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності». Відповідно до\~статті 30\~вказаного Закону\~України Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Так як висновок експерта № 2831 від 20.05.2024 не містить даних щодо вартості транспортного\~засобу NISSAN\~ QASHQAI,\~ д.н.з.\~ [NUMBER] \~як до,\~так і\~після дорожньо-транспортної\~пригоди, суд визнає його неналежним доказом на підтвердження вартості спричиненої шкоди. До того ж, вказаний висновок експерта № 2831 від 20.05.2024 не надавався [PERSON] ПрАТ Страхова група ТАС для обґрунтування страхової виплати, а навпаки останній погодився на розмір виплати страхового відшкодування у розмірі 146\~100, 70 грн., хоча ліміт страхової виплати, передбачений в Договорі №AZEP 218202950 від 01.12.2023 укладеному між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] , є вищим, ніж виплачене страхове відшкодування. В судовому засіданні оглянуто копії скріншотів з мобільного телефону, яка містить переписку з «Антоном», прикріплені нечитабельні файли, роздруківка фото автомобіля NISSAN QASHQAI, д.н.з. [NUMBER] , без зазначення дати виготовлення фото, відповідно незрозуміло коли виготовлено це фото транспортного засобу: до ДТП чи після (а.с.119-122) Вказані докази, які надані стороною відповідача за основним позовом на підтвердження наявності переписки з позивачем за основним позовом, та «нібито виконаного ремонту транспортного засобу NISSAN QASHQAI, д.н.з. [NUMBER] , суд визнає неналежними, недопустимим та недостовірними доказами. Скріншоти - не оригінал документу, а лише форма фіксування електронного доказу. Стороною відповідача не зазначено, з якого джерела було отримано електронний доказ, де він знаходиться в оригіналі, його не засвідчено належним чином. Суд звертає\~увагу,\~що позивачем\~за зустрічним\~позовом [PERSON] \~не надано\~суду також\~письмових доказів\~щодо вартості\~виконаного ремонту\~автомобіля NISSAN QASHQAI, д.н.з. [NUMBER] , який є економічно необґрунтованим,\~ не надано доказів, які підтверджують право власності [PERSON] на вказаний автомобіль на момент звернення до суду (копія технічного паспорту). Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд, аналізуючи зазначені вище законодавчі норми, приходить до висновку, що відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме: автомобілем VOLKSWAGEN, номерний знак [NUMBER] автомобілю Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] є деліктним зобов`язанням. За змістом ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. З огляду на зазначені положення, факт завдання фізичній особі шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме: автомобілем VOLKSWAGEN, номерний знак [NUMBER] автомобілю Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] , породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди та припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: виконання обов`язку боржника третьою особою. Так як ПрАТ «Страхова група «ТАС» виконало обов`язок боржника зі сплати відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, то відбулася заміна кредитора у деліктному зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, 22.04.2024 - в день виплати страхового відшкодування ПрАТ «СК «ТАС», деліктне зобов`язання, де кредитором є [PERSON] , а боржником [PERSON] - припинилося. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що отримання 11.06.2024 відповідачем за основним позовом - [PERSON] від [PERSON] грошових у розмірі 4 000 доларів США відбулось без жодних правових підстав, а відтак вказані кошти є безпідставно набуті [PERSON] . Щодо обов`язку відповідача за основним позовом - [PERSON] повернути безпідставно набуті ним грошові кошти, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Так, згідно ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, за змістом даної норми, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці\~закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою\~законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року по справі № 628/1203/19 з даного питання зазначено, що: Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність встановлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі №644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. В постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року (справа №638/11807/15) зазначено, що конструкція\~статті 1212 ЦК, як і загалом норм\~глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2022 у справі № 915/517/21 відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці\~закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою\~законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, положення\~статті 1212 ЦК України\~можуть застосовуватись і після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 920/1122/19, від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19. До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені\~ст. 1212 ЦК України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження№ 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майноі тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212\~ЦК України). Як викладно у висновках постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 185/446/18, тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1\~ст. 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано докази\~\~безпідставності набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 4000 доларів США як відшкодування шкоди внаслідок ДТП, адже кошти були вже сплачені страховиком. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про скасування страхового акту чи рішення про виплату відповідачу за основним позовом страхового відшкодування у розмірі 146\~100,70 грн. Загальна умова частини першої стані 1212\~ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці\~закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою\~законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17, від 10.04.2018 у справі №910/6129/17, від 05.04.2018 у справі №914/833/17, від 04.05.2018 у справі № 927/468/17. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду про застосування\~статті 1215 ЦК України, зроблений у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц, у\~статті 1215 ЦК України\~передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. В суді доведено та підтверджено письмовими доказами факт недобросовісного або безпідставного набуття отриманих грошових коштів відповідачем [PERSON] . Згідно ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах\~учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги те, що в даному випадку позивачем доведено виконання обов`язків по виплаті страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю страхувальника, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги\~Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, \~сплачений відповідно до платіжної інструкції №4842-3542-3016-7961 від 15.05.2025\~ в розмірі 1\~661,61 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.1). Враховуючи викладене та

Outcome: approved