Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету КМР в особі Служби у справах дітей КМР звернувся до суду з позовом, в якому просить: позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; передати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , під опікування органу опіки та піклування КМР до вирішення питання влаштування до сімейних форм виховання; стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів на дитину, але не меншому 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним 18 річного віку на користь майбутнього опікуна чи осіб, яким дитина буде передана на виховання; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. На обґрунтування позову зазначено, що відповідачка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . У відношенні до дитини вона є одинокою матір`ю. 05 січня 2024 року до служби надійшов лист Кам`янського РУП ВП № 1 про те, що 04 січня 2024 року до чергової частини надійшло повідомлення зі служби 102 у зв`язку з тим, що заявник затримав трьох чоловік, які вибили скло в його автомобілі та вкрали якісь речі. Виїздом на місце екіпажу ГРПП було встановлено одного з неповнолітніх [PERSON] , 2011 року народження, який спав у автомобілі та пояснив, що двері були відкриті, вважав, що машина покинута та в ній давно ніхто не їздить. Зазначене вказує на те, що мати дитини, [PERSON] , неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з чим було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 184 КУпАП. Спеціалістами служби з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо недопущення невиконання належним чином батьківських обов`язків та відповідальність про життя і здоров`я дитини. До служби неодноразово надходили листи від КЗО «СШ «Мрія» ДОР про те, що [PERSON] залишає заклад під час повітряної тривоги. Також зі слів його бабусі, [PERSON] іноді не ночує вдома, потрапляє в різні компанії підлітків, чим створює небезпеку для оточуючих. З відповідачкою неодноразово проводилися бесіди щодо відвідування [PERSON] закладу, недопущення неналежного виконання батьківських обов`язків та відповідальності за життя і здоров`я сина. 13 червня 2024 року до служби надійшов лист ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл. про те, що було перевірено родину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає в неналежних умовах для життя дитини. Матір дитини мешкає окремо зі співмешканцем, зловживає алкогольними напоями, тому дитина категорично не бажає з нею проживати. [PERSON] не контролює відвідування навчальних занять сина в закладі освіти, внаслідок чого [PERSON] має пропуски занять без поважних причин, не займається його вихованням та забезпеченням. В червні 2024 року відвідано місця проживання дідуся [PERSON] та з його слів було з`ясовано, що [PERSON] з ним не мешкає, а місце перебування онука йому невідоме. Відповідно до листа ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл. від 24 липня 2024 року встановлено, що 23 липня 2024 року інспектором СЮП ВП Дніпровського РУП в парку Сагайдак м. Дніпра було виявлено без батьківського піклування неповнолітнього [PERSON] , 2011 року народження, який перебував там близько одного місяця та додому не приїжджав, у зв`язку з чим його було влаштовано до неврологічного відділення КНП «МЛ № 9» КМР. Відповідно до заяви матері дитини [PERSON] 26 липня 2024 року неповнолітнього [PERSON] було тимчасово влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації», як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах. За інформацією закладу, за час перебування неповнолітнього [PERSON] в центрі мати постійно навідувала дитину. Під час спілкування з нею у хлопця спостерігалися позитивні почуття і хороший настрій. Соціальним педагогом та вихователями закладу проводилися профілактичні' бесіди з малолітнім, робота щодо взаємовідносин в міжособистісних стосунках. Під час проведення індивідуальних бесід [PERSON] постійно заявляв про те, що хоче повернутися до матері додому. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами служби за адресою: [ADDRESS] , створені всі необхідні умови для проживання, тому 28 серпня 2024 року неповнолітнього [PERSON] повернуто на виховання матері [PERSON] . Однак, 12 вересня 2024 року до служби надійшов лист від ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл. про те, що до них звернулася [PERSON] , яка повідомила, що не справляється з вихованням неповнолітнього сина [PERSON] . Також встановлено, що [PERSON] 04 вересня 2024 року залишив місце проживання та до 11 вересня 2024 року бродяжничав містом вдень і вночі, не ночував вдома. При проведенні спеціалістами профілактичної роботи з [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] з`ясовано, що вона не знаходить спільної мови з сином, не може вплинути на його поведінку, тому надала заяву щодо його влаштування до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації для дітей». 16 вересня 2024 року неповнолітнього [PERSON] було направлено до лікарні КНП «МЛ № 9» КМР та 17 вересня 2024 року його влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації для дітей». 08 листопада 2024 року неповнолітнього [PERSON] було повернуто на виховання до матері [PERSON] , відповідно до її заяви, так як між нею та сином були налагоджені взаємовідносини. Після повернення його на виховання до матері, [PERSON] проживав у своєї прабабусі [PERSON] , яка піклувалася про нього та матеріально утримувала. За весь цей час [PERSON] не цікавилася сином, матеріально йому не допомагала та продовжує зловживати спиртними напоями. 21 квітня 2025 року до служби з заявою звернувся неповнолітній [PERSON] щодо влаштування його до КНП «МЛ № 9» КМР у зв`язку з тим, що його мати [PERSON] не приділяє йому уваги, не годує та він голодує, часто піднімає на нього руку та не бажає повертатися проживати до неї, так як вона та вітчим зловживають спиртними напоями. Мати дитини [PERSON] 21 квітня 2025 року надала заяву до служби щодо влаштування сина [PERSON] до КНП «МЛ № 9» КМР з подальшим переведенням його до КЗ «ЦСПРД», так як вона не працює та не може утримувати сина. 21 квітня 2025 року неповнолітнього [PERSON] було направлено до лікарні КНП «МЛ № 9» КМР та 28 квітня 2025 року його влаштовано до КЗ «ЦСПРД», де він і перебуває на теперішній час. За час перебування дитини в закладі мати [PERSON] не відвідувала сина, не цікавилась його здоров`ям та до служби у справах дітей з питання повернення дитини в сім`ю не зверталася. На теперішній час мати дитини мешкає зі своїм співмешканцем налагоджує своє особисте життя. За інформацією правоохоронних органів [PERSON] було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків за ст.184 КУпАП, а саме: за 2024 рік - 2 протоколи, за 2023 - 3; за 2020 -2. Питання про доцільність звернення органу опіки та піклування до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] 12 травня 2025 року розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради та одноголосно прийнято рішення щодо звернення органу опіки та піклування з позовною заявою до суду. 27 червня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 16 жовтня 2025 року підготовче провадження було закрито, а справа була призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представниця позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради та винести заочне рішення, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представниця третьої особи КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Сміянова О.Є. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, відзив не подала, про місце та час розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, була повідомлена належним чином. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є відповідачка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). У період з 04 січня 2024 року по 08 листопада 2024 року неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , неодноразово вилучали у відповідачки та направляли до КНП «МЛ № 9» КМР та КЗ "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" у зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків і бродяжництвом неповнолітнього [PERSON] 21 квітня 2025 року до служби у справах дітей Кам`янської міської ради з заявою звернувся неповнолітній [PERSON] , [INFO] , щодо влаштування його до КНП «МЛ № 9» КМР у зв`язку з тим, що відповідачка не приділяє йому уваги та не годує, часто піднімає на нього руку, у зв`язку з чим він не бажає повертатися проживати до матері, бо вона та вітчим зловживають спиртними напоями. Відповідачка 21 квітня 2025 року надала заяву до служби у справах дітей Кам`янської міської ради щодо влаштування її сина [PERSON] , [INFO] , до КНП «МЛ № 9» КМР з подальшим переведенням його до КЗ «ЦСПРД», оскільки вона не працює та не може утримувати сина. 21 квітня 2025 року неповнолітнього [PERSON] було направлено до лікарні КНП «МЛ № 9» КМР та 28 квітня 2025 року його влаштовано до КЗ «ЦСПРД», де він і перебуває на теперішній час. За час перебування дитини в закладі відповідачка не відвідувала сина, не цікавилась його здоров`ям та до служби у справах дітей з питання повернення дитини в сім`ю не зверталася. Відповідачку було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків за ст. 184 КУпАП. Ці обставини підтверджуються листом КЗО "СП "Мрія" ДОР" за вих. № 34 від 01 лютого 2024 року, письмовими поясненнями [PERSON] , листами служби у справах дітей КМР, листами ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській обл. за вих. № 44.1/13-190 від 05 січня 2024 року, № 44.1/13-5084 від 12 червня 2024 року, № 44.1/13-6843 від 24 липня 2024 року, № 44.1/13-8004 від 12 вересня 2024 року, заявою [PERSON] , листом КЗ «ЦСПРД», заявою [PERSON] (а.с. 14-26, 28-31). Тобто судом встановлено, що відповідачка участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, не надає матеріальної допомоги на дитину, зловживає алкогольними напоями. Судом не встановлено, вчинення будь-якою особою будь-яких перешкод відповідачці у виконанні нею своїх батьківських обов`язків та наявність її звернень до Служби у справах дітей з цього приводу. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 8вих-20/428 від 09 червня 2025 року (а.с. 8-10), позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що відповідачка самоусунулася від виховання свого неповнолітнього сина, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не надає синові доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] підлягають задоволенню. Оскільки батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини теж підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved