Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У жовтні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку витрат, пов`язаних виплатою страхового відшкодування. Просив стягнути з відповідача завдану майнову шкоду у порядку регресу та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що 05.02.2025 року о 16 год. 20 хвилин на трасі А/Д М-05, 66 км 980 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та Volkswagen Touran державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2025 року у справі №357/2276/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 11.02.2025 року та з заявою про виплату страхового відшкодування від 11.02.2025 року. А отже, відповідно до норм чинного законодавства, після проведення виплат потерпілій особі у МТСБУ виникло право регресної вимоги до відповідача. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові, щодо винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч про час і місце слухтання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (посановляє заочне рішення). Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.02.2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Fabia державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та Volkswagen Touran державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2025 року у справі №357/2276/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим та його вина не підлягає доказуванню. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних, транспортних засобів, що підтверджується витягом з бази МТСБУ щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних. Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий [PERSON] 11.11.2025 року, з метою отримання відшкодування, звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із відповідною заявою та повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно Звіту про оцінку автомобіля № 1668 від 28.02.2025 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ VW TOURAN реєстраційний номер [NUMBER] складає 235043,30 грн. Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В зв`язку з настанням події, передбаченої пп. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі в розмірі 141 716,48 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 16810 від 26.05.2025 року. Разом з цим, позивач здійснив оплату за експертні послуги в розмірі 2274 грн. що підтверджується платіжною інструкцією № 14787 від 13.05.2025 року, та 2270,88 грн. що підтверджується платіжною інструкцією № 21428 від 27.06.2025 року. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно до п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] , як водій транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, внаслідок чого позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 141 716,48 грн., а також понесло витрати на визначення розміру шкоди у розмірі 2274,00 грн., та 2270,80 грн. відповідач не подав заперечень проти позову, то відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач МТСБУ має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування, а тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім цього, встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3028 грн., а відтак, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати. На підставі ст. ст. 13, 15, 16, 1166, 1191, 1188 ЦК України,

Outcome: approved