Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі ТОВ «Бізнес позика») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту за №44470-КС-001 від 24 січня 2022 року в розмірі 20 734,46 грн, з яких: 7983,28 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 12 376,30 грн сума прострочених платежів по процентах та 374,88 грн - сума прострочених платежів за комісією. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 24 січня 2022 року ТОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір за №44470-КС-001 про надання кредиту. 24 січня 2022 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №44470-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, який боржником було введено/відправлено. Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Бізнес позика» надало відповідачу кредит у сумі 8000 грн шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача за № [NUMBER] . Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за кожен день користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим заборгованість [PERSON] за кредитним договором за №44470-КС-001 становить 20 734,46 грн, з яких: 7983,28 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 12 376,30 грн сума прострочених платежів по процентах та 374,88 грн - сума прострочених платежів за комісією. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2025 року витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: 1) письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); 2) письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 24 січня 2022 року (дата видачі кредиту) по 11 липня 2022 року (дата закінчення терміну кредитування). У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за останнім відомим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Судової влади України. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 24 січня 2022 року позивач направив [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір за №444070-КС-001 про надання кредиту та останній акцептував оферту щодо укладення вказаного договору про надання кредиту на умовах, визначених офертою. 24 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту за №444070-КС-001. Згідно п. 1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 8000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та Правилами надання споживчих кредитів та договором про надання кредиту. Відповідно до умов кредитного договору, строк кредиту становить 24 тижні, процента ставка за кредитом 1,08398920% в день, комісія за надання кредиту 1200 грн, загальний розмір наданого кредиту 8000 грн, термін дії договору до 11 липня 2022 року, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 20 040 грн, орієнтовна річна процентна ставка 7407,48%. У п.3. кредитного договору сторони погодили графік здійснення позичальником чергових платежів за кредитом. 24 січня 2022 року сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови такі як в кредитному договорі. Згідно анкети клієнт, відповідач при зверненні до позивача з метою надання кредиту вказав номер банківської картки для перерахування коштів - [NUMBER] . Як слідує з підтвердження, виданого «ТАС Pay», 24 січня 2022 року було проведено транзакцію з переказу коштів в розмірі 8000 грн, на платіжну картку: [NUMBER] призначення платежу: перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] згідно кредитного договору №444070-КС-001 від 24 січня 2022 року без ПДВ. Як вбачається з відповіді АТ КБ «Приват Банк» №20.1.0.0.0/7- 251009/29866-БТ від 12 жовтня 2025 року, банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] . Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] від 24 січня 2022 року по 11 липня 2022 року встановлено, що на банківську картку № [NUMBER] 24 січня 2022 року зараховано кошти в розмірі 8000 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом у гривні та довідки про стан заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитним договором за №444070-КС-001 від 24 січня 2022 року станом на 08 серпня 2025 року становить 20 734,46 грн, з яких: 7983,28 грн сума заборгованості по тілу кредиту, 12 376,30 грн сума заборгованості по процентах та 374,88 грн заборгованість по комісії. Проценти нараховані в межах строку кредитування. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом у гривні встановлено, що [PERSON] 07 лютого 2022 року сплатив 1670 грн, 21 лютого 2022 року сплатив 1000 грн та 24 лютого 2022 року сплатив 600 грн на погашення заборгованості. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] 24 січня 2022 року підписав договір про надання споживчого кредиту за №444070-КС-001, шляхом підписання вказаних документів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором G-9826. В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронний договір про надання споживчого кредиту за №444070-КС-001 від 24 січня 2022 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З матеріалів справи встановлено, що 24 січня 2022 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір за №444070-КС-001, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на його платіжну картку, що підтверджується, відповіддю АТ КБ «Приват Банк» № 20.1.0.0.0/7-251009/29866-БТ від 12 жовтня 2025 року, випискою по рахунку відповідача та підтвердженням щодо здійснення переказу коштів. Крім того, відповідач здійснив часткове погашення заборгованості на суму 3270 грн. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків є обґрунтовані та їх слід задовольнити. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 374,88 грн, слід зазначити наступне. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до вимог ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналіз умов договору про надання кредиту №444070-КС-001 від 24 січня 2022 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту, встановлена в п. 1. Договору. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 374,88 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту 1036,55 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за договором про надання кредиту №44070-КС-001 від 24 січня 2022 року у розмірі 20 359,58 грн, з яких: 7983,28 грн заборгованість за тілом кредиту та 12 376,30 грн заборгованість за відсотками. Окрім того, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2378,60 грн (20 734,46 * 2422,40 / 20734,46), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial