Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивачі в особі представника [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до відповідача держави Російської Федерації, в особі Міністерства Юстиції Російської Федерації відповідно до якої позивачі просять стягнути з Держави Російської Федерації на користь позичачки [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 5393861 грн, та на користь з кожного з позивачів моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн, та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, посилаються на те, що позивачка [PERSON] та позивач [PERSON] є подружжям, зареєстровані та проживають в приватному будинку за адресою [ADDRESS] разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Житловий будинок загальною площею 215,8 кв.м. та земельна ділянка за вказаною адресою з кадастровим номером 5924782200:04:002:0579 зареєстровані на праві власності за позивачкою [PERSON] 12.01.2025 близько 19-45 військовослужбовці зс РФ, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, зі своєї території завдали удари БпЛа типу «Шахед» по території м. Суми, внаслідок чого пошкоджено домоволодіння та приміщення лазні по [ADDRESS] , та будівлі на території ОДТ «Чайка» по [ADDRESS] , а також рухоме майно. Так, 12.01.2025 перебуваючи вдома у власному житловому будинку під час повітряної тривоги, з дотриманням правил «двох стін» позивачка, разом з чоловіком та дітьми почули звук схожий на проліт дрону та невдовзі пролунав вибух, вилетіли скляні вікна, на подвір`ї зайнялась пожежа, почала горіти лазня та частина будинку. На території домоволодіння відбувся приліт ворожого «Шахеду». Внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення 13.01.2025 Сумським районним управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області внесені відомості до ЄРДР за № 12025200480000153 від 13.01.2025 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 438 КК України. 13.01.2025 Сумським районним управлінням Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області складено Акт про пожежу, відповідно до якого причиною пожежі є потрапляння боєприпасів, їх уламків внаслідок бойових дій. 14.01.2025 складений Акт № 64 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації садибного будинку (індивідуального житлового будинку) за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту, 12.01.2025 внаслідок збройної військової агресії з боку РФ відбулось пошкодження зовнішніх стін, фасадів, наскрізні отвори даху та покрівлі від уламків, незначні пошкодження перегородок, пошкоджені склопакети в металопластикових вікнах, пошкодження рами металопластикових вікон, пошкоджена покрівля тераси. Також, наявні пошкодження покрівлі басейну, зруйновано частково будинок-лазню (площа 120 кв.м.), пошкоджено скління в альтанці, пошкоджено двері в господарській споруді. Загалом, лише помешкання придатне для проживання. Таким чином, 12.01.2025 військовослужбовці зс РФ, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, завдали удари БпЛа типу «Шахед», в тому числі у домоволодіння позивачки, чим завдали шкоду та спричинили матеріальні збитки нерухомому майну на суму 3654254 грн. відповідно до висновку експерта та рухомому майну на суду 1739607 грн., що загалом становить 5393861 грн. Сім`я позивачки є багатодітною, що підтверджується посвідченням багатодітної сім`ї. Всі діти позивачки проживають разом та перебували вдома 12.01.2025, коли відбувся приліт «Шахеду», а тому чули та бачили що відбулось, що спричинило їм моральну шкоду. Внаслідок подій з приводу прильоту ворожого «Шахеду», позивач, та її малолітні та неповнолітні діти, відчули душевний біль та страждання, відчули почуття безпорадності та розчарування через неможливість безпечно проживати у власному будинку, відчули великий страх та тривожність, а тому зазнали моральних страждань. Позивач та її діти внаслідок збройної агресії рф проти України, та особливо після влучання ворожого [PERSON] в їх домоволодіння зазнали моральної шкоди, яка полягає у значних триваючих душевних стражданнях, що викликані позбавленням звичного ритму життя та налагодженого побуту, неможливістю користуватися житлом та вести повноцінне життя, пристосуванням до нових життєвих умов та відновленням прийнятого для себе рівня життя, пошуком безпечного житла та фінансів, перебуванням у пригніченому стані, зниженням життєвого тонусу і погіршенням загального самопочуття, перебування у стані емоційного стресу та тривоги за своє власне благополуччя та благополуччя дітей. Усе це призвело до відсутності повноцінного відпочинку, оскільки постійні думки про жахи війни, власну безпеку, безпеку дітей, відчуття безпорадності перед небезпекою, що виникла в результаті збройної агресії Російської Федерації, а також розчарування внаслідок тривалого порушення її прав та прав дітей, продовжують приносити значні моральні страждання. Діти бояться звуків зачинення дверей бо вважають, що це знову ворожий шахед, бояться перебувати у дворі аби не загинути через раптовий приліт ворожої ракети чи дрону, особливо враховуючи близькість розташування рідного міста Суми до кордону з країною агресором РФ. Після пережитого, постійно, особливо вночі, діти вимушені спати в укритті та більшу частину ночі корисного часу для відпочинку та відновлення сил, перебувати в підвальному приміщенні яке слугує їм укриттям. Отже, позивачі та їх діти живуть в постійному страху за життя та безпеку, що однозначно є стражданнями та моральною шкодою. Виходячи з характеру протиправних дій і їх наслідків для позивачів, оцінюючи усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових норм справедливості, розумності й добросовісності, вважаємо, що з відповідача на користь позивачів слід стягнути моральну шкоду у сумі по 1000000 (один мільйон) гривень кожному. У судове засідання представник позивачів не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника та позивачів, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно\~\~ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~\~ відповідач не подав відзив;\~\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «у випадках, коли застосування правила державного імунітету від юрисдикції обмежує здійснення права на доступ до суду, суд має встановити, чи обставини справи виправдовують таке обмеження» (SabehElLeil v. France (скарга № 34869/05), рішення від 29 червня 2011 року, § 51; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 59). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, обмеження права на справедливий суд, зокрема шляхом застосування судового імунітету держави, є таким що відповідає пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція 1950 року) лише у разі, якщо таке обмеження: 1) переслідує законну мету, 2) є пропорційне меті, яка переслідується, та 3) не порушує самої сутності права на доступ до суду (Ashingdane v theUnitedKingdom (скарга № 8225/78), рішення від 28 травня 1985 року, § 57; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 55; Fogarty v. theUnitedKingdom (скарга № 37112/97), рішення від 21 листопада 2001 року, § 33; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 23 березня 2010 року, § 55). ЄСПЛ неодноразово визнавав, що «надання імунітету державі в ході цивільного судочинства переслідує законну мету дотримання міжнародного права для сприяння ввічливості та добрих відносин між державами через повагу до суверенітету іншої держави» (Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 60; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 29 червня 2011 року, § 52; Wallishauser v. Austria, (скарга № 156/04), рішення від 17 липня 2012 року, § 60). Таким чином, у контексті наведеної практики ЄСПЛ, застосування судового імунітету Російської Федерації у справі за позовом про відшкодування шкоди повинно мати законну мету, зокрема сприяння ввічливості та добрих відносин між державами через дотримання міжнародного права. У той же час, збройна агресія проти України, здійснена Російською Федерацією в порушення основоположних принципів і норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, вчинені її збройними силами міжнародно-правові злочини в Україні виключають, з ініціативи Російської Федерації, питання ввічливості та добрих відносин між країнами. Це позбавляє застосування судового імунітету Російської Федерації, що обмежує право позивача на справедливий суд, законної мети. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, «обмеження буде несумісне з пунктом 1 статті 6 Конвенції 1950 року, якщо не існує розумної пропорції між використовуваними засобами та метою, яка переслідується». Також, при розгляді питання про доступ до суду в контексті застосування юрисдикційного імунітету держави, «необхідно переконатися, що обмеження, що застосовуються, не обмежують і не скорочують доступ, що залишився особі, таким чином або такою мірою, що порушується сама сутність права [доступу до суду]» (Ashingdane v theUnitedKingdom (скарга № 8225/78), рішення від 28 травня 1985 року, § 57; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 55). В іншому випадку, повне перешкоджання у розгляді справи, без будь-якої провини з боку позивача, буде суперечити пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року (McElhinney v. Ireland (скарга № 31253/96), рішення від 21 листопада 2001 року, Окрема думка Судді L. Лукейдіса). Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - частина третя\~статті 82 ЦПК України), що Російська Федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду, в якому би Російська Федерація не користувалася судовим імунітетом, тобто до суду Російської Федерації. Таким чином, звернення позивача до українського суду є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало би позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. При розгляді питання щодо застосування судового імунітету, Верховний Суд бере до уваги «загальні принципи, що лежать в основі прав людини та гуманітарного права та втілюють основні права, такі як право на ефективний спосіб захисту права, право на компенсацію збитків, понесених внаслідок порушень гуманітарного права, та право на захист від відмови у правосудді» (Окрема думка Судді Юсуфа до рішення Міжнародного Суду ООН (ICJ) у справі JurisdictionalImmunitiesoftheState (ФРН проти Італії) від 03 лютого 2012 року, § 30.) Виходячи із сукупності наведеного, суд вважає, що право позивача на належне та ефективне відшкодування шкоди повинно бути захищене, а судовий імунітет не повинен бути перешкодою для такого відшкодування у тих виняткових обставинах, коли немає інших механізмів відшкодування. Відповідно до обставин справи, звернення до українського суду є єдиним ефективним засобом судового захисту порушених прав та законних інтересів позивача. Наразі відсутні будь-які механізми або інші міждержавні домовленості між Україною та Російською Федерацією щодо відшкодування збитків фізичним та юридичним особам, завданих внаслідок дій військової агресії Російської Федерації на території України. За таких обставин, застосування судового імунітету Російської Федерації (зокрема, частини першої\~статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право») у даній справі не буде узгоджуватися із обов`язком України як держави і суду зокрема забезпечити реалізацію права позивача на справедливий суд. З огляду на відсутність інших ефективних засобів судового захисту порушеного права позивача, застосування судового імунітету Російської Федерації буде порушенням самої сутності права на справедливий суд. Також, зважаючи на військову агресію Російської Федерації, якою порушується державний суверенітет України, застосування судового імунітету Російської Федерації буде непропорційним до своєї мети. Судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004). Частина перша\~статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці. Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду. Відповідно до загальноприйнятої та усталеної практики міжнародних судових органів, держава може бути пов`язана положеннями міжнародного договору, навіть якщо вона не ратифікувала такий договір, якщо положення такого договору відображають звичаєве міжнародне право (Рішення Міжнародного Суду ООН у справі NorthSeaContinentalShelf (ФРН проти Нідерландів) від 20 лютого 1969 року, § 71; Cudak v. Lithuania (скарга №15869/02), рішення від 23 березня 2010 року, § 66). Зокрема, при застосуванні\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вона не може тлумачитися абстрактно, а підлягає тлумаченню у світлі правил, викладених у Віденській конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969року, у пп. (с) пункту 3 статті 31 якої вказується, що необхідно брати до уваги «будь-які відповідні норми міжнародного права, застосовні у відносинах сторін» (Loizidou v. Turkey (скарга № 15318/89), рішення від 18 грудня 1996 року, § 43). ЄСПЛ неодноразово наголошував, що суд «повинен пам`ятати про особливий характер Конвенції як договору про права людини, а також брати до уваги відповідні норми міжнародного права, зокрема ті, що стосуються надання державного імунітету» (Fogarty v. TheUnitedKingdom, (скарга № 37112/97), рішення від 21 листопада 2001, § 35; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 23 березня 2010 року, § 56; SabehElLeil v. France (скарга №34869/05), рішення від 29 червня 2011 року, § 48). Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Oleynikov v. Russia, якщо національні суди підтримують юрисдикційний імунітет держави без будь-якого аналізу застосовних принципів звичаєвого міжнародного права, такі суди порушують право заявника на доступ до суду навіть у тих випадках, коли юрисдикційний імунітет підлягає застосуванню (Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, §§ 71-73). Як зазначив ЄСПЛ у справах Cudak v. Lithuania та Oleynikov v. Russia: «застосування абсолютного державного імунітету явно розмивалося протягом багатьох років, зокрема, у зв`язку із прийняттям Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй Конвенції про юрисдикційні імунітети держав та їх власності у 2004 році» (Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/0256), рішення від 23 березня 2010 року, § 64; SabehElLeil v. France (скарга № 34869/05), рішення від 29 червня 2011 року, § 53; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 61). Таким чином, концепція судового імунітету держави зазнала обмежень з огляду на динамічний розвиток звичаєвого міжнародного права. Більше того, у рішенні ЄСПЛ у справі Oleynikov v Russia, ЄСПЛ підтвердив вищевказану позицію. ЄСПЛ встановив, що Російська Федерація не ратифікувала Конвенцію ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), але й не заперечила їй, підписавши конвенцію 01 грудня 2006 року. З огляду на вказане, вирішуючи питання порушення права заявника на доступ до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року, ЄСПЛ застосував положення Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) на основі звичаєвого міжнародного права (Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 68). Вказану правову позицію підтвердив Верховний Суд у пункті 75 постанови від 25 січня 2019 року у справі № 796/165/18 (провадження № 61-44159ав18) про визнання та надання дозволу на виконання арбітражного рішення про стягнення сум компенсації з Російської Федерації. Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що стаття 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) підлягає застосуванню відповідно до звичаєвого міжнародного права як кодифікований звід звичаєвих норм міжнародного права. Стаття 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004) відображає підставу для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну, так званий «деліктний виняток» («tortexсeption»). Умовами, необхідними для застосування «деліктного винятку», є: 1) принцип територіальності: місце дії/бездіяльності має бути на території держави суду; 2)присутність автора дії/бездіяльності на території держави суду в момент вчинення дії/бездіяльності (агента чи посадової особи іноземної держави); 3) дія/бездіяльність ймовірно може бути привласнена державі; 4) відповідальність за дії/бездіяльність передбачена положеннями законодавства держави суду; 5) завдання смерті, фізичної шкоди особі, збитків майну чи його втрата; 6) причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю і завданням смерті, фізичної шкоди особі або збитків майну чи його втратою. Отже, у питанні застосування імунітету держави від юрисдикції відповідні норми не можна тлумачити абстрактно або у відриві від встановлених фактичних обставин справи. Необхідно повністю враховувати особливості та обставини кожної справи, а також фактори, що лежать в її основі. У цьому випадку йдеться про вимоги щодо відшкодування шкоди за неправомірні дії, допущені Російською Федерацією при відсутності альтернативних засобів відшкодування збитків. Незастосування судом юрисдикційного імунітету іноземної держави щодо невиплати відшкодування за серйозні порушення прав людини під час збройного конфлікту, допущені відповідальною державою, особливо за відсутності інших засобів відшкодування збитків, не є порушенням суверенних прав іншої держави (Окрема думка Судді Юсуфа до рішення Міжнародного Суду ООН (ICJ) у справі JurisdictionalImmunitiesoftheState (ФРН проти Італії) від 03 лютого 2012 року, § 50). Навпаки, це сприяє кристалізації винятку з судового імунітету держав, заснованого на принципах, які покладені в основу прав людини і гуманітарного права, включаючи право на ефективний спосіб захисту порушеного права. Враховуючи вищенаведені обставини, а також факт відсутності інших ефективних засобів судового захисту порушеного права позивачів, суд доходить висновку, що судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на завдання збройними силами Російської Федерації шкоди позивачам, що є винятком до судового імунітету держави відповідно до звичаєвого міжнародного права. Підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом. Відповідно до частини першої статті 11 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму, ратифікованої Верховною Радою України 31 липня 2006 року, Україна вживає таких заходів, які можуть бути необхідними для ефективного, пропорційного й такого, що відраджує, покарання за злочини тероризму. Згідно зі статтею 13 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму, Україна зобов`язана вжити необхідних заходів для захисту й підтримки жертв тероризму, здійсненого на території України. Відповідно до частини четвертої статті 8 Міжнародної конвенції про боротьбу з фінансуванням тероризму ратифікованої Верховною Радою України 12 вересня 2002 року, Україна має зобов`язання щодо створення механізмів компенсації жертвам злочинів тероризму. У той же час, відсутність спеціального визначеного державою механізму компенсації (захисту порушеного права) не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими законом, у тому числі шляхом звернення до суду. Таким чином, застосування судового імунітету Російської Федерації та відмова у розгляді по суті позову у даній справі означала би порушення Україною своїх міжнародно-правових зобов`язань відповідно до вищезазначених конвенцій щодо боротьби з тероризмом. Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом. Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Подібні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21). Таким чином, концепція судового імунітету держави базується на міжнародно-правовому принципі суверенної рівності держав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.( а.с.210 зв.б.) Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Великочернеччинської старостинського округу Сумської міської ради. ( а.с.212) та відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Управління «ЦНАП у м.Суми» Сумської міської ради ( а.с.212 зв.б.) Сім`я позивачів [PERSON] та [PERSON] є багатодітною, що підтверджується посвідченням багатодітної сім`ї, виданим Управлінням соціального захисту населення Сумської райдержадміністрації серії БС № 129171 від 27.06.2017, строком дії до 21.04.2034.( а.с.22) Відповідно до Розпорядження Сумської міської військової адміністрації від 22.02.2024 «Про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів» малолітній [PERSON] , [INFO] (п. 1337), малолітньому [PERSON] , [INFO] (п. 1336), малолітній [PERSON] , [INFO] (п. 1335), неповнолітньому [PERSON] , [INFO] (п. 1338) надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.( а.с.25 зв.б.-27) Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] загальною площею 215,8 кв.м. та земельна ділянка за вказаною адресою з кадастровим номером 5924782200:04:002:0579 зареєстровані на праві власності за позивачкою [PERSON] , відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.15,16) та технічним паспортом на нерухоме майно( а.с.16 зв.б.-20). 12.01.2025 близько 19-45 військовослужбовці зс РФ, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, зі своєї території завдали удари БпЛа типу «Шахед» по території м. Суми, внаслідок чого пошкоджено домоволодіння та приміщення лазні по [ADDRESS] , та будівлі на території ОДТ «Чайка» по [ADDRESS] , а також рухоме майно. Так, 12.01.2025 перебуваючи вдома у власному житловому будинку під час повітряної тривоги, з дотриманням правил «двох стін» позивачка, разом з чоловіком та дітьми почули звук схожий на проліт дрону та невдовзі пролунав вибух, вилетіли скляні вікна, на подвір`ї зайнялась пожежа, почала горіти лазня та частина будинку. На території домоволодіння відбувся приліт ворожого «Шахеду». Внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення 13.01.2025 Сумським районним управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області внесені відомості до ЄРДР за № 12025200480000153 від 13.01.2025 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 438 КК України.( а.с.12 зв.б.) 13.01.2025 Сумським районним управлінням Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області складено Акт про пожежу, відповідно до якого причиною пожежі є потрапляння боєприпасів, їх уламків внаслідок бойових дій.( а.с.11-12) 14.01.2025 складений Акт № 64 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації садибного будинку (індивідуального житлового будинку) за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту, 12.01.2025 внаслідок збройної військової агресії з боку РФ відбулось пошкодження зовнішніх стін, фасадів, наскрізні отвори даху та покрівлі від уламків, незначні пошкодження перегородок, пошкоджені склопакети в металопластикових вікнах, пошкодження рами металопластикових вікон, пошкоджена покрівля тераси. Також, наявні пошкодження покрівлі басейну, зруйновано частково будинок-лазню (площа 120 кв.м.), пошкоджено скління в альтанці, пошкоджено двері в господарській споруді. Загалом, лише помешкання придатне для проживання.( а.с.13-14) Відповідно до висновку експертів № 1852/175 від 25.02.2025 за результатами проведення комплексної оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи по кримінальним провадженням № 1205200480000153 від 13.01.2025, величина матеріального збитку (вартості відновлення), заподіяного об`єктам в результаті проведення бойових дій, а саме пошкоджені: житловий будинок літ «А-1», альтанка літ. «Б», баня літ «Е», басейн літ «Ж», за адресою [ADDRESS] , за станом на лютий 2025 року складає: 3654254 грн. (три мільйона п`ятсот сорок дві тисячі двісті п`ятдесят чотири грн.), у тому числі: баня літ «Е» 3535000 (три мільйона п`ятсот тридцять п`ять тисяч гривень).( а.с.133-138) Окрім пошкодження нерухомого майна, руйнування та знищення зазнало і рухоме майно, належне позивачу та її родині на праві власності. Таким майном є: об`єкт № 1 джерело безперебійного живлення LogicPower LPM-PSW-1500VA 12V, об`єкт № 2 акумулятор LP LiFePO4 12V (12.8) 200 Ah (25600 Wh) (Smart BMS 100A), об`єкт № 3 котел електричний ТермІТ КЕТ-21-3М, об`єкт № 4 бойлер Bosch TR 2000, об`єкт № 5 -комплект Grohe інсталяційна система з підвісним унітазом, UA39328СB1, об`єкт № 6 змішувач на умивальник Grohe, 32856000, об`єкт № 7 - умивальник на стільницю Cersanit GSR-000023397, об`єкт № 8 прихована душова система Grohe 25288000, об`єкт № 9 відро-водопад з нержавіючої сталі 45л, ІВААТ 3Е, об`єкт № 10 мийка кухонна з нержавіючої сталі Тека 10119056, об`єкт № 11 змішувач кухонний Grohe, 30221002, об`єкт № 12 кухня з натурального дерева ручної роботи, довжиною 4 м., об`єкт № 13 стіл дубовий 220х100 см., об`єкт № 14 стільці дубові в кількості 12 шт., об`єкт № 15 світильники дерев`яні, ручної роботи в кількості 17 шт., об`єкт № 16 холодильник Bosch, KAN58A45/07, FD 9306, об`єкт № 17 пральна машина Bosch WAK24240 PL, об`єкт № 18 електрочайник Tefal КІ831Е1, об`єкт № 19 маршрутизатор Apple Air Port Extreme ME918, об`єкт № 20 телевізор LG 50 uk 6950, Об`єкт 21 телевізор Samsung 65 дюймів Smart TV, об`єкт № 22 диван 3-х місний шкіряний коричневий, Німеччина, об`єкт № 23 - диван 3-х місний шкіряний чорний, Німеччина, об`єкт № 24 - диван 2-х місний шкіряний чорний, Німеччина, об`єкт № 25 матрац ортопедичний ТМ Family sleep Memory Lux колекція GOLD 200х220, 2299548118, об`єкт № 26 сходи дерев`яні ручної роботи на другий поверх довжина 5м., об`єкт № 27 батут дитячий Махх pro 427 см, об`єкт № 28 стіл для настільного тенісу Home sport outdoog M6, об`єкт № 29 крісло-кокон Garden з техноротангу до 150 кг Графітовий СИТ00008202, об`єкт № 30 килим з довгим ворсом Shaggy Rarat Fantac 300х400 сірий МРІ 0959613, об`єкт № 31 тример АІ-Ко ВС 1200 у, 9с04-000079, об`єкт № 32 аератор AL-KO Combi Care 38 E Comfort, 112800, об`єкт № 33 газонокосарка електрична Bosch AdvancedRotak 760, 06008В9306, об`єкт № 34 граблі садові універсальні Fiskars Solid 135066, об`єкт № 35 тяпка Fiskars, 136553, об`єкт № 36 лопата штикова Fiskars, 131410, об`єкт № 37 - тяпка Fiskars, 136543, об`єкт № 38 - лопата штикова Fiskars, 131483, об`єкт № 39 сокира універсальна Fiskars, 131483, об`єкт № 39 - сокира універсальна Fiskars, Х7, 1015618, об`єкт № 40 граблі для листя Fiskars Solid 1015645, об`єкт № 41 сокира-колун [NUMBER] , об`єкт № 42 лопата з заокругленим лезом Fiskars Хаст велика, об`єкт № 43 - сокира-колун FiskarsХ17, 1015641, об`єкт № 44 компресор повітряний Hyundai HYC 2551? 1892665737, об`єкт № 45 павільйон розсувний Modern 1212,5х4,7х1,2 ТМ «Меридіан», об`єкт № 46 тепловий насос Fairland Invert, об`єкт № 47 шезлонг дерев`яний RATTWOOD, 2 шт., об`єкт № 48 шезлонг пластиковий Keter Jaipur, рафіт 2 шт., об`єкт № 49 вуличний ящик для зберігання Keter Samoa Rattan Box 247468, об`єкт № 50 шланг для полива Karcher PrimoFlex 50м, 2.645-143.0, об`єкт № 51 - шланг для полива Karcher PrimoFlex 5/8 50м, 2,645-141,0, об`єкт № 52 апарат для чищення терас Karcher PLC 4 patio cleaner, 1,644-000,0,(а.с.70-87). Відповідно до висновку експерта проведеної судової товарознавчої експертизи від 24.02.2025 № СЕ-19/119-25/1868-ТВ в обсязі наданих вихідних даних, розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] повним знищенням майно (відповідно до переліку, що додається до заяви від 29.01.2025) внаслідок збройної агресії рф станом на 12.01.2025 становив 1739607,00 грн. (один мільйон сімсот тридцять дев`ять тисяч шістсот сім гривень 00 копійок). До розміру матеріальної шкоди не враховано вартість знищених світильників дерев`яних у зв`язку із недостатністю вихідних даних для їх ідентифікації.(а.с.31-132) Таким чином, 12.01.2025 військовослужбовці зс РФ, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, завдали удари БпЛа типу «Шахед», в тому числі у домоволодіння позивачки [PERSON] , чим завдали шкоду та спричинили матеріальні збитки нерухомому майну на суму 3654254 грн. відповідно до висновку експерта та рухомому майну на суду 1739607 грн., що загалом становить 5393861 грн. (п`ять мільйонів триста дев`яносто три тисячі вісімсот шістдесят одна гривна 00 копійок). Відповідно до письмової заяви позивача [PERSON] - чоловіка позивачки [PERSON] за спільною домовленістю подружжя відшкодування шкоди має проводитись на користь дружини [PERSON] , оскільки право власності на домоволодіння належить саме їй. Все рухоме майно, яке перебувало в будівлі та якезнищене також належить дружині [PERSON] ( а.с.207) Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За п. 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 2 ЦК України\~учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1\~ст. 321 ЦК України). Положеннями ч. ч. 1, 3\~ст. 386 ЦК України, передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Отже, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації рф окремих територій Української держави, обстрілів тощо, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на державу, що здійснює окупацію (рф), а держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2\~постанови від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2019 (справа N 761/6144/15-ц, провадження N 61-18064св18). Як зазначено вище, в результаті прильоту російського БпЛа типу «Шахед», який було запущено з території РФ її збройними силами під час вторгнення Російської Федерації, домоволодіння позивачів, а також їх рухоме майно було пошкоджено та втрачено. За таких обставин, слід прийти до висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та протиправного обстрілу безпілотним літальним апаратом який призвів до руйнування та знищення майна. Таким чином, сума стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача [PERSON] становить 5393861 грн. (п`ять мільйонів триста дев`яносто три тисячі вісімсот шістдесят одна гривна 00 копійок). Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі N 686/13212/19. Відповідно до вимог "Правила суду - компенсація шкоди", які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема підпункт 15 пункту 3 цих Правил, установлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який уважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Конвенцією порушення. Позивач та її діти внаслідок збройної агресії рф проти України, та особливо після влучання ворожого Шахеду в їх домоволодіння зазнали моральної шкоди, яка полягає у значних триваючих душевних стражданнях, що викликані позбавленням звичного ритму життя та налагодженого побуту, неможливістю користуватися житлом та вести повноцінне життя, пристосуванням до нових життєвих умов та відновленням прийнятого для себе рівня життя, пошуком безпечного житла та фінансів, перебуванням у пригніченому стані, зниженням життєвого тонусу і погіршенням загального самопочуття, перебування у стані емоційного стресу та тривоги за своє власне благополуччя та благополуччя дітей. Усе це призвело до відсутності повноцінного відпочинку, оскільки постійні думки про жахи війни, власну безпеку, безпеку дітей, відчуття безпорадності перед небезпекою, що виникла в результаті збройної агресії Російської Федерації, а також розчарування внаслідок тривалого порушення її прав та прав дітей, продовжують приносити значні моральні страждання. Діти бояться звуків зачинення дверей бо вважають, що це знову ворожий шахед, бояться перебувати у дворі аби не загинути через раптовий приліт ворожої ракети чи дрону, особливо враховуючи близькість розташування рідного міста Суми до кордону з країною агресором рф. Після пережитого, постійно, особливо вночі, діти вимушені спати в укритті та більшу частину ночі корисного часу для відпочинку та відновлення сил, перебувати в підвальному приміщенні яке слугує їм укриттям. Отже, позивач та її діти живуть в постійному страху за життя та безпеку, що однозначно є стражданнями та моральною шкодою. У пункті 2\~постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 року N 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У пункті 82 рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" зазначено, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав і свобод, у якій формі вони не закріплювались в національному правопорядку. Особа на практиці повинна мати можливість скористатись ефективним засобом захисту, тобто засобами, які б запобігли вчиненню порушень чи їх продовженню або забезпечили заявнику відповідне відшкодування. За таких обставин, вважаємо, що відсутність на національному рівні ефективного юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав не може бути перешкодою у реалізації особою таких прав та свобод. Отже, враховуючи множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачів, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, є законним обраний позивачами спосіб стягнення майнової та моральної шкоди у виді одноразової суми, яка покриває передбачувані порушення, що були допущені РФ відносно них. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачам матеріальну та моральну шкоду, слід виходити із розміру задоволених вимог заявників по аналогічних спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини. Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), Турецька Республіка має сплатити позивачу компенсацію у розмірі 20000 кіпрських фунтів (станом на 01.01.98 Європейський Союз при підготовці до запровадження єдиної валюти ЄС - Євро, виходив із співвідношення 0,585274 кіпрських фунтів за 1 Євро, і таке відношення було актуальним на момент розгляду спору в Європейському суді з прав людини). Враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, заявлений розмір майнової та моральної шкоди завданої позивачами внаслідок незаконної збройної агресії РФ проти України, та порушення їх майнових і конституційних прав підлягає задоволенню та стягненню з РФ на користь позивачів сума по 1000000 (один мільйон) гривень кожному з позивачів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам неправомірними діями держави Російська Федерація. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України, згідно з положеннями якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивачка [PERSON] при розгляді даної справи понесла витрати, пов`язані отриманням висновку експерта № СЕ-19/119-25/1868-ТВ від 24.02.2025 товарознавчої експертизи за проведення якої сплачено 38203,20 грн., що підтверджується квитанцією № 233346328 від 06.02.2025 (а.с.178), висновку за результатами проведення комплексної оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи № 1852/175 від 25.02.2025 за проведення якої сплачено 5930,00 грн. відповідно до квитанції № 235104694 від 18.02.2025 (а.с.177) та 5900,00 грн. відповідно до квитанції № 235102444 від 18.02.2025(а.с.176). Таким чином, загальна сума витрат за проведення експертиз становить 50033,20 грн.та вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] . Відповідно до ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 02.06.2025 Адвокатським об`єднанням «Веріта Груп» (а.с. 29-30); ордери на надання правничої допомоги адвокатом Молібог Ю.М. Адвокатського об`єднанням «Веріта Груп» (а.с. 10, 179, 180,181). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи характер спірних правовідносин, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 50000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України\~щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 10000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями\~статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 22\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Зважаючи на те, що позивачі в силу приписів п.22 ч.1\~ст. 5 ЗУ "Про судовий збір"\~звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140 грн. На підставі вищевказаного,\~

Outcome: approved