Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Макарівської селищної ради (далі-відповідач) про визнання права власності на житловий будинок та визнання права на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, в якому просив: визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право власності на житловий будинок, загальною площею 75,2 кв.м., житловою площею 40,0 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 3222755100:01:050:0004. Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право на надання компенсації відповідно до Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженого постановою КМ України від 30.05.2023 р. №600, за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а саме, за знищений житловий будинок, загальною площею 75,2 кв. м., житловою площею 40,0 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 3222755100:01:050:0004, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 21.10.1992 р. №65 «Про виділення земельної ділянки у власність та надання дозволу на побудову будинку» йому надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарські споруди в смт Макарів в районі цегельного заводу (так зазначено у рішенні). Цим же рішенням за позивачем закріплено земельну ділянку розміром 1500 м. кв. в довічне користування. На підставі вказаного рішення виконавчого комітету позивач розпочав будівництво житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 17.12.1996 р. №110 позивачу передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. В подальшому позивачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку, бланк серія ЯА №947381, зареєстрований за №497 від 01.09.2005 р., яким посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3222755100:01:050:0004, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Будівництво зазначеного житлового будинку завершено у 1993 році. Однак станом на дату звернення до суду з позовом у даній справі право власності на зазначений житловий будинок за позивачем не зареєстровано. 25.05.2025 р. під час бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок ракетного обстрілу, зазначений вище житловий будинок було знищено. В жовтні 2025 р. позивач звернувсь до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Макарівської селищної ради (далі за текстом Комісія) щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката. Під час оформлення заяви про надання компенсації адміністратор центру надання адміністративних послуг повідомив позивачу про те, що в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на знищений житловий будинок, у зв`язку з чим відсутня можливість оформити заяву на надання компенсації. Також позивачу повідомили, що на разі відсутній порядок надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва. У зв`язку з чим позивачу в усній формі рекомендували звернутися до суду. Ухвалою суду від 03.11.2025 р. позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.12.2025 р., встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 10.12.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні в цей же день. У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Від представника позивача адвоката Ганенка Р.А. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та про підтримання позовних вимог. Відповідач подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, рішення просив прийняти за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 21.10.1992 р. №65 «Про виділення земельної ділянки у власність та надання дозволу на побудову будинку» позивачу надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарські споруди в смт Макарів в районі цегельного заводу (так зазначено у рішенні). Цим же рішенням за позивачем закріплено земельну ділянку розміром 1500 м.кв. для будівництва житлового будинку (а.с. 15). На підставі вказаного рішення виконавчого комітету позивач розпочав будівництво житлового будинку. 02.07.1993 р. підписано Акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 16). Також позивачу видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби (а.с. 17). Рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 17.12.1996 р. №110 позивачу передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (а.с. 18). В подальшому позивачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку, бланк серія ЯА №947381, зареєстрований за №497 від 01.09.2005 р., яким посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,150 га, розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3222755100:01:050:0004, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 19). Будівництво зазначеного житлового будинку завершено у 1993 році, що підтверджується записами в технічному паспорті на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеному 24.08.2015 р. (а.с. 38-42). Однак станом на дату звернення до суду з позовом у даній справі право власності на зазначений житловий будинок за позивачем не зареєстровано. 25.05.2025 р. під час бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок ракетного обстрілу, зазначений вище житловий будинок було знищено. Вказані обставини підтверджуються актом №18 від 17.10.2025 р. обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади , а також звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій №2008-25-ТО від 25.08.2025 р. (а.с. 20-29). В жовтні 2025 р. позивач звернувсь до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Макарівської селищної ради щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката. Під час оформлення заяви про надання компенсації адміністратор центру надання адміністративних послуг повідомив позивачу про те, що в Державному реєстрі речових прав відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на знищений житловий будинок, у зв`язку з чим відсутня можливість оформити заяву на надання компенсації. Також позивачу повідомили, що на разі відсутній порядок надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва. Вирішуючи вимоги за даним позовом суд керується також наступним. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Тобто набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Законом визначено особливий порядок набуття права власності на новостворені об`єкти нерухомого майна. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Таким чином чинне законодавство передбачає прийняття до експлуатації закінчених будівництвом житлових будинків. Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 р. № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація). Відповідно до п. 9 зазначеного Порядку житлові будинки, побудовані за кошти юридичних і фізичних осіб, можуть прийматися в експлуатацію без виконання внутрішніх опоряджувальних робіт у квартирах та вбудовано-прибудованих приміщеннях, які не впливають на експлуатацію будинків, якщо це обумовлено договором, за умови відповідності їх санітарним, протипожежним і технічним вимогам. Перелік внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, визначається Мінінфраструктури. Відповідно до Переліку внутрішніх опоряджувальних робіт, без виконання яких можливе прийняття в експлуатацію житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 11.01.2014 №2, прийняття в експлуатацію житлових будинків можливе без виконання наступних видів будівельних робіт: 1. Опорядження та покривання стін, перегородок та стель житлових приміщень, коридорів у квартирах, кухонь, ванних кімнат та туалетів, інших підсобних приміщень, а також вбудовано-прибудованих приміщень клейовими та іншими видами фарб, шпалерами, декоративними плитами, панелями, іншими оздоблювальними матеріалами та виробами. 2. Покривання підлог житлових кімнат, коридорів, кухонь, ванних кімнат, туалетів та інших підсобних приміщень, а також вбудовано-прибудованих приміщень паркетом, лінолеумом, облицювальною плиткою, іншими оздоблювальними матеріалами і виробами. 3. Установлення внутрішніх дверних полотен з коробками, елементів вбудованих шаф та антресолей у приміщеннях квартир та вбудовано-прибудованих приміщеннях. 4. Установлення сантехнічного обладнання та приладів (мийка, умивальник, унітаз, біде, ванна), сантехнічної арматури (водорозбірні крани, змішувачі), крім запірних кранів на відгалуженнях від стояків у місцях підключення зазначених приладів, а також засобів обліку води в квартирах та вбудовано-прибудованих приміщеннях. 5. Установлення електро- та газових плит, світильників, радіо-, телевізійних та телефонних розеток за умови забезпечення нормативних вимог з електробезпеки, пожежної безпеки та техніки безпеки у будівництві. 6. Влаштування внутрішніх перегородок у вбудовано-прибудованих приміщеннях. 7. Штукатурення внутрішніх поверхонь стін та стель вбудовано-прибудованих приміщень, крім заповнення швів. 8. Влаштування внутрішніх систем електрообладнання та газопостачання вбудовано-прибудованих приміщень. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, акту №18 від 17.10.2025 р. обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади, а також звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій №2008-25-ТО від 25.08.2025 р., станом на дату обстеження житловий будинок був одноповерховий, мав влаштовані стіни, підлогове покриття, перекриття, покрівлю, інженерні системи (опалення, водопостачання, електро- та газопостачання, освітлення). Таким чином житловий будинок позивача на момент його знищення відповідав вимогам, визначеним п. 9 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 р. № 461 та міг бути прийнятим в експлуатацію. Водночас відповідно до згаданого експертного звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій №2008-25-ТО від 25.08.2025 р. житловий будинок позивача визнано непридатним до експлуатації через отримані пошкодження та рекомендовано виконання невідкладних робіт щодо демонтажу (ліквідації) об`єкта, а тому на даний час прийняття об`єкта в експлуатацію за процедурою, яка визначена постановою КМ України від 13.04.2011 №461 не можливе. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Чинне законодавство в певних випадках дозволяє визнання права власності на новозбудовані об`єкти нерухомого майна, яке не прийняте в експлуатацію. Так, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Також відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В цьому разі прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомості здійснюється вже після визнання права власності на нього, що також вбачається зі змісту п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 р. № 461, відповідно до якого у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Чинне законодавство України, що регулює питання будівництва, прийняття в експлуатацію та порядок державної реєстрації на новостворені об`єкти нерухомого майна прийнято з метою його застування в умовах мирного часу та не враховує ті об`єктивні перешкоди, з якими стикаються власники у період війни. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Причини порушення права власності під час війни лежать за межами цивільних відносин, а тому найважливіше місце в механізмі захисту прав власників знищеного або пошкодженого майна посідає держава. В рішеннях ЄСПЛ у справі «Саргасян проти Азербайджану» (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/Sargsyan_v_Azerb.pdf) та «Чигаров та інші проти Вірменії» (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/Chiragov_v_Vurm.pdf) Суд вказав на те, що держава зобов`язана запровадити відповідні механізми компенсації вартості майна, житла, землі у випадку неспроможності забезпечення можливості повернення до нього або його знищення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Жодна із наведених норм Закону №2923-IX не надає Комісії права відмовляти у наданні компенсації у випадку, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна було зареєстровано після знищення такого об`єкту внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Порядок надання компенсації за знищене майно визначено постановою КМ України від 30.05.2023 р. №600 «Про затвердження Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна» (далі за текстом Порядок №600). Відповідно до п. 2 зазначеної постанови КМ України подання заяв про надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна здійснюється в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), з 15 липня 2023 року. Відповідно до п. 2-1 Порядку №600 подання особою, яка є власником знищеного об`єкта нерухомого майна, заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, визначеного згідно з підпунктом а пункту 4 частини першої статті 1 Закону, в електронній формі здійснюється з використанням засобів Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема мобільного додатка Порталу Дія (Дія), за умови, що право власності такої особи на зазначений знищений об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та підтверджено відповідними відомостями з нього. Інші норми Порядку №600 вказують на те, що подальша реєстрація заяви про надання компенсації, фіксування результатів її розгляду, формування житлового сертифікату здійснюється програмними засобами веб-порталу «Дія». Отримання компенсації можливе виключно за наявності в Державному реєстрі речових прав записів про державну реєстрацію права власності отримувача компенсації на знищене майно. З огляду на встановлені обставини, суд вбачає наявність підстав визнати за позивачем право власності на збудований ним житловий будинок, який до його знищення набув ознак закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна. В цьому разі позивач зможе скористатися правовим механізмом компенсації знищеного майна, який передбачений Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». Тож позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовано, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги щодо визнання права на надання компенсації, суд зазначає також наступне. Відповідно до преамбули Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі за текстом Закон №2923-IX) цей Закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до п. 1, пп. «а» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2923-IX житлові будинки відносяться до знищених об`єктів нерухомого майна, за які законом передбачено право на отримання компенсації. Відповідно до пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2923-IX до знищених об`єктів нерухомого майна в розумінні Закону також відносяться об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент знищення були зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2923-IX отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна (далі - отримувачі компенсації) є, зокрема, фізичні особи - громадяни України, які є власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна. Вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна визначений ч. 6 ст. 6 Закону №2923-IX. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року) Суд виклав основні ознаки принципу «належного урядування», відповідно до якого державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Відсутність механізму надання компенсації за знищені об`єкти незавершеного будівництва не є підставою для позбавлення позивача на надання компенсації за знищене майно у випадку, коли таке право гарантоване законом. Відмова в наданні компенсації з формальних міркувань, зокрема, через прогалини в Законі №2923-IX, поставить позивача в нерівне положення поряд із іншими суб`єктами спірних правовідносин та призведе до порушення норм статті 1 Першого протоколу до Конвенції. А тому суд вважає, що позивач має право на надання йому компенсації за знищене майно. Враховуючи викладене та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати за клопотанням позивача з відповідача не стягуються.

Outcome: approved