Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Представник ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 07.07.2021 у розмірі 31798,56 грн та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 07.07.2021 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено договір (заяву) № TDB.2021.0804.19285 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com,та індивідуальної частини, якою є вказана заява-договір. Банк свої зобов`язання перед клієнтом за кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії на поточний рахунок клієнта у гривні і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах доступного ліміту кредитної лінії, визначеного кредитним договором.\~ 03.09.2024 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» було укладено договір про відступлення права вимоги №GL1N426240 від 09.09.2024 відповідно до якого АТ «МЕГАБАНК» відступило, а ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло права грошової допомоги за кредитним договором № TDB.2021.0804.19285. 27.12.2024 між ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір про відступлення права вимоги №1/12 від 27.12.2024, відповідно до якого ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» відступило, а ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0804.19285. Відповідач не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором № TDB.2021.0804.19285 від 07.07.2021, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 31798,86 грн, що складається із: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) 10 428,70 грн; заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) - 21 369, 86 грн.\~ На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.11.2025 дану позовну\~заяву прийнято до\~розгляду, відкрито провадження\~ та призначено судове засідання. 28.11.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, який сформований в системі «Електронний суд» 27.11.2025. Вважають, що стягнення з відповідача відсотків у розмірі 21 369,86 грн не обгрунтовані з огляду на наступне. Позивач на підтвердження розміру нарахованих процентів надав виписки по особовому рахунку відповідачки з 03.12.2022 по 03.09.2024, та з 07.07.2021 до 02.12.2022, в яких відображено рух наданих кредитних коштів, нараховані проценти за користування ними та довідки-розрахунку. Заборгованість станом на 03.09.2024 становить 31798,56 грн, що складається із: заборгованості за основним боргом 10428,70 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 21 369,86 грн. Водночас у виписках не конкретизовано порядок та розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами (відображена лише загальна сума без конкретизації строку, відсоткової ставки нарахування тощо). З виписки по рахунку також не вбачається розмір відсоткової ставки за якою нараховувались проценти за користування коштами. Отже, позивач не надав детального розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 5 заяви-договору (індивідуальна частина) №TDB.2021.0804.19285 від 7 липня 2021 року про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, визначено базову процентну ставку 56 % річних. Також даним пунктом передбачено пільговий період, який не передбачає нарахування відсотків протягом 62 днів. Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19, у якій зокрема зазначено, що «якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому, суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем». Представником відповідача проведено контррозрахунок боргу (додається до позову) за наступною формулою: Відсотки = Сума х (річна ставка) х (кількість днів) / 365. Тобто, 10428,70 грн. х 0,56/365 = 16,0001 грн. (сума відсотків за кожен день). Оскільки нарахування заборгованості відбулось починаючи з 30.09.2021 (дата початку виходу у прострочку) по 03.09.2024 (дата нарахування заборгованості згідно з наданими відомостями позивачем), тобто 1069 днів. А загалом 1069 днів х 16,00 грн. (щоденна відсоткова ставка) = 17 104,00 грн. Однак на противагу цьому позивачем нараховано відсотки у розмір 21 369,86 грн. Отже, позивачем неправомірно нараховано відсотки у розмірі 4 265,86 грн., а тому у стягнення цих відсотків позивачу слід відмовити у зв`язку з відсутності правових підстав для такого нарахування. Стосовно правничої допомоги зазначено, що послуги, надані адвокатом, є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Крім того, дана справа не входить до категорії складних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження. Також, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Однак, позивачем не надано платіжні документи про оплату правової допомоги. А тому, вважають, даний договір є фіктивним, який не породжує для сторін жодних прав то обов`язків, а є додатковим способом заробітку з боржника, а не правовою допомогою. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, а тому у стягненні витрати на правову допомогу слід відмовити На підставі вищевикладеного, просив позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково, а саме стягнути з останньої заборгованість за договором №TDB.2021.0804.19285 від 07.07.2021 у розмірі 27 532,7 грн. Також просив відмовити ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» у стягненні витрат на правничу допомогу з відповідачки. Відповідь на відзив від ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до суду не надходило. Представник позивача - адвокат Журавльов С.Г. у судове засідання не з`явився. Подав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача в судовому засідання просив позов задовольнити частково, посилаючись на свою позицію, зазначену у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 1, 3 ЦК України, ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. 07.07.2021 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено заяву-договір № ТDB.2021.0804.19285 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, за умовами якого банк відкрив відповідачу рахунок та надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з максимальним розміром кредитного ліміту в сумі 200000 грн строком на 12 місяців, процентна ставка базова\~56% річних, у пільговий період, який становить 62 дні -\~0,0001% річних. Договір набирає чинності з моменту підписання заяви-договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання цей договір вважається продовженим на той же строк на тих же умовах. Кількість пролонгацій договору є необмеженою (пункт 8 договору). В додатку до договору № ТDB.2021.0804.19285 від 07.07.2021 надано інформацію по тарифному пакету «todobank»: - загальні умови обслуговування картки; - відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки; - депозити; - страхування; - операції зарахування на рахунки, картки; - розрахункові операції за рахунками, картками; - додаткові послуги та сервіси; - умови обслуговування кредитної лінії/овердрафту. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який підписано 07.07.2021 [PERSON] , акціонерним товариством «МЕГАБАНК» вказано: - інформацію та контактні дані кредитодавця; - основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; - інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; - порядок повернення кредиту; - додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти. Сума кредиту становить 10000,00 грн, строк кредитування 12 місяців, процентна ставка базова (56%). Копією довідки про відкриття рахунків підтверджується, що 07.07.2021 відповідачу було відкрито рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] . У виписках по особовим рахункам за період з 07.07.2021 по 03.12.2022, з 03.12.2022 по 03.09.2024 відображено платежі та нарахування по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] . Зокрема з даних виписок вбачається, що станом на 02.12.2022 вихідний залишок за кредитом становив 10428,70 грн. \~Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № ТDB.2021.0804.19285 від 07.07.2021, заборгованість останньої станом на 03.09.2024 становить 31798,56 грн, з яких: 10428,70 грн - заборгованість за основним боргом; 21369,86 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.\~ 03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги,\~ за умовами якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти в сумі та в порядку, визначених цим договором. З копії витягу з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03.09.2024 слідує, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача [PERSON] за договором № ТDB.2021.0804.19285 у сумі 31798,56 грн. Також, 27.12.2024 між ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (новий кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступив новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до боржників/дебіторів за такими договорами), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру в додатку № l до цього договору. З копії витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024 слідує, що позивач набув право грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором № ТDB.2021.0804.19285 у сумі 31798,56 грн. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання з повернення коштів, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість. За п. 1 ч. 2 \~ст. 11 ЦК України, \~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 ЦК України\~передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно із ч.1\~ст.627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей\~626,\~628 Цк України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. \~638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, \~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частини першої\~статті 530 ЦК України визначено, \~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Акціонерне товариство «Мегабанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак відповідач свої зобов`язання щодо їх повернення належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за розрахунком, наданим позивачем, утворилася заборгованість у сумі 31798,56 грн, з яких: 10428,70 грн - заборгованість за основним боргом; 21369,86 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.\~ Однак, відповідач не визнає суму відсотків, визначених позивачем, та відповідно первісним кредитором, та скористалася своїм правом на проведення контррозрахунку боргу, який відображений у відзиві на позов (наявний в електронному вигляді) та розраховано за наступною формулою: Відсотки = Сума х (річна ставка) х (кількість днів) / 365 Тобто, 10428,70 грн. х 0,56/365 = 16,0001 грн. (сума відсотків за кожен день). Також, представник відповідача зазначив, оскільки нарахування заборгованості відбулось починаючи з 30.09.2021 (дата початку виходу у прострочку) по 03.09.2024 (дата нарахування заборгованості згідно з наданими відомостями позивачем), тобто 1069 днів, а загалом 1069 днів х 16,00 грн. (щоденна відсоткова ставка) = 17 104,00 грн (сума заборгованості за відсотками). Однак на противагу цьому позивачем нараховано відсотки у розмір 21 369,86 грн. Отже, відповідач/представник відповідача вважають, що позивачем неправомірно донараховано відсотки у розмірі 4 265,86 грн., а тому у стягнення цих відсотків позивачу слід відмовити у зв`язку з відсутності правових підстав для такого нарахування. Даний контррозрахунок ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не спростовано, відповідь на відзив подано не було. Таким чином, розрахунок суми відсотків, який зроблено відповідачем суд приймає до уваги, оскільки умовами договору № ТDB.2021.0804.19285 від 07.07.2021 дійсно визначена відсоткова ставка у розмірі 56 % за користування кредитними коштами. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із с.2 ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується виписками по рахунку відповідача, відкритому в АТ «МЕГАБАНК». При цьому, суд враховує, що за умовами договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців. Разом з тим, у пункті 8 договору № ТDB.2021.0804.19285 від 07.07.2021 вказано, що договір набирає чинності з моменту підписання заяви-договору та діє протягом 3 років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить рол його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк на тих же умовах. Кількість пролонгацій договору є необмеженою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~Цивільного кодексу України\~мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони визначивши строк користування кредитними коштами в указаному договорі погодили строк виконання зобов`язання. Матеріали справи не містять доказів, що саме строк кредитування продовжувався. Також, матеріали справи не містять доказів, що до вказаного договору укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем кредитними коштами. Також, у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до\~статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. З виписки по рахунку, наданої позивачем, слідує, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховані в період з 30.09.2021 до 02.09.2024, тобто після закінчення строку кредитування. З урахуванням викладеного, оскільки відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, чим порушила цивільні права та законні інтереси позивача,\~ враховуючи те, що [PERSON] визнає позов ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» у розмірі 27532,70 грн, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягненні з відповідача на користь позивача 27532,70 грн заборгованості за договором №ТDB.2021.0804.19285 від 07.07.2021, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10 428,70 грн та заборгованості по сплаті відсотків - 17 104,00 грн.\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2097,31 грн, з урахування того, що позов задоволено на 86,58%. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 11200, 00 грн, то суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 - ч. 6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Так, позивач просив стягнути судові витрати, зокрема 11200 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви долучено: договір про надання правничої допомоги від 01.07.2025 № 1/07 (з додатками), укладений між ТОВ «ФК Єврокредит» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; реєстр боржників від 21.07.2025, акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12133207 від 14.08.2025, відповідно до якого, загальна вартість послуг складає 11200 грн, з яких 1 200,00 грн проведення юридичного та фінансового аналізу, 10 000,00 грн складання позовної заяви; ордер на надання правничої допомоги від 11.08.2025, АО «Альянс ДЛС». Згідно зі ст.ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на професійну правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторони позивача, тому у суду виникають сумніви щодо надання правової допомоги згідно вказаної вартості. Суд вважає дану суму значно завищеною та неспівмірною з наданими послугами. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи, що стороною відповідача заявлено про не співмірність витрат позивача на правничу допомогу, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, вказані вище, складність та категорію справи, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача завищеним, тому до стягнення підлягають такі витрати у розмірі 3000,00 грн, що і буде становити співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial