Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовна заява\~мотивована тим,\~що 21\~червня 2024\~року між\~відповідачем та\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Лінеура Україна»\~(далі ТОВ «Лінеура Україна»)\~ в електронній формі був укладений договір № 4753173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «11784». Відповідно до умов договору відповідачу, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] , було надано кредитні кошти у розмірі 27 000 грн, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування ними. 31 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 31/03/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передав (відступив) ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право боргової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за договором № 4753173 від 21 червня 2024 року на загальну суму 147\~538,85 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 26\~999,99 грн, заборгованість за процентами 107\~038,86 грн, штрафні санкції 13 500 грн. Водночас позивач враховуючи вимоги прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вважає, що не підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції в розмірі 13 500 грн. Після відступлення права вимоги відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків ні на рахунки ТОВ «Лінеура Україна», ні на рахунки ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», а тому виникла заборгованість у загальному розмірі 164\~818,85 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 26\~999,99 грн, заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 107\~038,86 грн, заборгованості за процентами нарахованими позивачем - 30 780 грн. Крім того позивач просить суд, в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, ухвалити рішення щодо нарахування та стягнення з [PERSON] у порядку примусового виконання рішення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості. Також позивач просив стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Судові повістки на 22 жовтня 2025 року та 11 листопада 2025 року вручені, судові повістки на 21 листопада 2025 року та 10 грудня 2025 року повернулись із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. Вказані обставини та норми статті 223 ЦПК України вказують на наявність підстав для розгляду справи без участі сторін та ухвалення заочного рішення, про що суд 10 грудня 2025 року постановив ухвалу. Процесуальні дії у справі 26 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22 жовтня 2025 року здійснено перехід розгляду цивільної справи зі спрощеного позовного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та оголошено перерву в підготовчому засіданні. 11 листопада 2025 року оголошено перерву в підготовчому засіданні у зв`язку із ненадходженням витребовуваних судом доказів. 21 листопада 2025 року призначено розгляд справи до судового розгляду. Фактичні обставини справи, встановлені судом 21 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4753173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «11784» (21.06.2024 о 11.47), відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним та виконати обов`язки передбачені договором (п. 1.2 Договору) (арк. спр. 17-26). Сума кредиту становить 27 000 гривень (п. 1.2 Договору). Строк кредиту 360 днів. Періодичність сплати платежів зі сплати процентів кожні 20 днів (п. 1.3 Договору). Процентна ставка фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п. 1.4, 1.4.1 Договору). Знижена процентна ставка становить 0,45% за кожен день користування кредитом та застосовується якщо Клієнт до 10.07.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п.1.4.2 Договору). Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1 Договору). Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Дати надання кредиту: 21.06.2024 або 22.06.2024 (п. п. 2.1, 2.2 Договору). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту (арк. спр.28-30). Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №4753173 доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом (арк. спр. 27 на звороті). ТОВ «УПР» на підставі договору про переказ коштів (арк. спр.41-43) повідомило ТОВ «Лінеура Україна» про успішне перерахування 21 червня 2024 року о 11 год 49 хв на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 27 000 гривень (арк. спр. 44). З повідомлення АТ «УніверсалБанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну карту № [NUMBER] , на яку 21 червня 2024 року зараховано 27 000 грн (арк. спр. 135-136). 31 березня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 31/03/2025, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» прийняв належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема, право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4753173, яке станом на 31 березня 2025 року складає 147\~538,85 гривень, з яких: заборгованість основною сумою боргу 26\~999,99 грн, заборгованість за відсотками - 107\~038,86 грн, заборгованість за пенею/ штрафами 13 500 грн (арк. спр. 51-55,60 на звороті , 61, 62, 45-49). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно правонаступництва за зобов`язанням. Згідно з статтею 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~статтею 1077\~ЦК\~України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Досліджені судом докази, зокрема витяги з ЄДРЮОФОГФ, статути, свідоцтва про реєстрацію фінансових установ, підтверджують, що ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за своїми правовими статусами відносяться до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір відступлення права вимоги на підставі статті 204\~ЦК України є обов`язковими для виконання. Також наявними\~у матеріалах\~справи доказами\~ підтверджується\~та сторонами\~не оспорюється\~факт \~переходу права\~грошової вимоги відпервісного кредитора до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором № 4753173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 5, ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Суд установив, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4753173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 червня 2024 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до\~умов договору Товариство надало відповідачу кошти в сумі 27 000 грн, строком на 360 днів, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними у розмірі - 1,50 % в день за стандартною ставкою, 0,45% в день за зниженою ставкою. 21 червня 2024 року кредитні кошти були перераховані відповідачу, про що свідчать повідомлення ТОВ «УПР», АТ «Універсал Банк», виписка про рух коштів по банківській карті відповідача. Як зазначив позивач у позовній заяві відповідач 09 липня 2024 року здійснив оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 2308,51 грн, які спрямовані на оплату тіла кредиту у розмірі 0,01 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 2308,50 грн, що відображено у розрахунку заборгованості. Доказів повернення відповідачем кредитних коштів суду не надано, відтак з відповідача підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 26\~999,99 грн. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Враховуючи, що кредитний договір укладено 05 травня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому вказані норми повинні бути враховані під час укладення договору. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 25.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 - не більше 1,5%, з 21.08.2024 - не більше 1%. Таким чином умова укладеного між сторонами договору, передбачена пунктом 1.4.1, щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 1,5 % після 21 серпня 2024 року у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Згідно із складеним ТОВ\~«Лінеура Україна»розрахунком\~про стан\~заборгованості за\~договором №4753173 станом на 31 березня 2025 року, заборгованість за договором становить 147\~538,85\~гривень,\~ з\~яких:\~заборгованість за\~тілом кредиту\~ 26\~999,99\~грн,\~ заборгованість\~за відсотками\~-\~ 2\~430\~грн,які нараховані з 21 червня 2024 року з розрахунку зниженої процентної ставки 0,45% від тіла кредиту 27 000 грн, що складає 121,50 грн щоденно, та з 11 липня 2024 року з розрахунку процентної ставки 1,5% від тіла кредиту 26\~999,99 грн, що складає 404,99 грн щоденно (арк. спр.45-49). Позивачем додатково здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами за період з 01 квітня 2025 року до 15 червня 2025 року на загальну суму 30 780 грн, з розрахунку денної процентної ставки 1,5% від тіла кредиту 26\~999,99 грн, що складає 405 грн щоденно, про що свідчить розрахунок заборгованості (арк. спр.63-64). Суд вважає правильним нарахування первісним кредитором процентів за період з 21 червня 2024 року до 10 липня 2024 року у розмірі 2 430 грн, оскільки такий проведений із розрахунку\~процентної ставки\~0,45%\~від тіла\~кредиту 27\~000\~грн (121,50\~грн за\~день х\~20\~днів =\~2430),\~ та\~у період\~з 11\~липня 2024\~року до\~20\~серпня 2024\~року в\~розмірі 16\~604,59\~грн,\~виходячи із\~процентної\~ставки 1,5%\~від тіла\~кредиту 26\~999,99\~грн (404,99\~грн за\~день х\~41\~день =\~16604,59),\~що відповідає\~положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». У подальшому з 21 серпня 2024 року до 15 червня 2025 року первісним кредитором та позивачем нарахування процентів проведено із застосуванням процентної ставки у розмірі 1,5 %. Проте суд повторює, що умова кредитного договору щодо застосування процентної ставки у розмірі 1,5 % після 21 серпня 2024 року є нікчемною. Отже, проценти за користування кредитними коштами за період з 21 серпня 2024 року до 15 червня 2025 року становлять 80\~727,97 грн (26\~999,99 грн х 1 % х 299 днів). Враховуючи часткову сплату відповідачем 09 липня 2024 року процентів в розмірі 2\~308,50 грн, загальна прострочена заборгованість за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 97\~454,06 грн (80\~727,97 + 16\~604,59 + 2430-2\~308,50=97\~454,06). Вказаний розмір заборгованості проведений у межах 360-денного строку кредитування. Відповідач власних контррозрахунків, доказів належного виконання умов договору, не надав. Щодо вимог про застосування судом положень частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, суд зазначає наступне. Положеннями частини десятої, одинадцятої статті \~265\~ЦПК України визначено,\~що суд,\~приймаючи рішення\~про стягнення\~боргу,\~на який\~нараховуються відсотки\~або пеня,\~може зазначити\~в рішенні\~про нарахування\~відповідних відсотків\~або пені\~до моменту\~виконання рішення\~з урахуванням\~приписів законодавства\~України,\~що регулюють\~таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII\~цього Кодексу. Вказаній нормі кореспондуються положення частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими передбачений порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22 вказала, що положення частини десятої, одинадцятої статті \~265\~ЦПК України та частин одинадцятої, дванадцятої статті 26\~Закону «Про\~виконавче провадження» закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення відсотків та пені за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків, пені за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків (пені) поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків (пені). Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) охоплюються положеннями десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України.Натомість положення вказаної вище норми не передбачають права суду зазначити в рішенні про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Вимог про стягнення з відповідача 3% річних в порядку ч.2\~ст.625\~ЦК України позивачем у позові не заявлено. Крім того суд зауважує, що положеннями пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, передбачено: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України відсутні. Відтак суд вважає, що позов є частково обґрунтованим, позовні вимоги частково доведеними, а тому з [PERSON] підлягає стягненню прострочена заборгованість за договором у загальному розмірі 124\~454,05 гривень, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 26\~999,99 грн, заборгованість за процентами - 97\~454,06 грн. Водночас суд відхиляє надані позивачем докази: Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» (арк. спр.31-39), оскільки вони не підписані [PERSON] , у тому числі за допомогою електронного підпису. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» у розмірі 2\~422,40 грн, а всього - 12\~422,40 грн. Позивачем ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал» в особі директора Сівека С.С. 10 грудня 2024 року укладено договір про надання правової допомоги №10/12-2024 з адвокатом Столітнім М.М. Згідно умов договором факт надання послуг підтверджується актом про надання правничої допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно акту про надання правничої допомоги протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішенням суду законної сили (арк. спр. 65-66). Відповідно до акту №10554 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) (арк. спр.67) адвокат Столітній М.М. надав клієнтові ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал» послуги, пов`язані із зустріччю з клієнтом для надання первинної консультації та аналізу документів, аналізом судової практики, норм чинного законодавства для підготовки позовної заяви, оформленням додатків до позовної заяви, підготовки та направлення адвокатського запиту, підготовки та подання позовної заяви, клопотання про витребування доказів, представництво інтересів клієнта, на що витрачено 12 годин. Вартість послуг - 10\~000 гривень, про що надано рахунок на оплату замовлення від 22 вересня 2025 року (арк.спр.68). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial