Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 15.03.2024 року відповідач [PERSON] отримав у нього в борг 250 000,00 гривень. про що власноручно написав розписку. Термін повернення боргу згідно розписки 16.04.2024 року. Незважаючи на неодноразові його звернення до відповідача (за телефоном та особисто) з вимогами про повернення грошових коштів наданих за договором позики, що підтверджується розпискою, відповідач ігнорував дані звернення та не вжив жодних дій для того, аби виконати свої зобов`язання належним чином. Поведінка відповідача свідчить про систематичне ухилення від повернення боргу, а обставини, за яких сталося отримання відповідачем грошових коштів, свідчать про завідомо спланований умисний характер дій останнього, а тому просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 250 000,00 гривень. 09.04.2025 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за його необґрунтованістю та такому, що не відповідає дійсності. Зазначає, що громадянина [PERSON] він ніколи особисто не бачив, оскільки він проживає в м. Рівному, а позивач проживає в м. Київ. Вказує, що жодних коштів від нього не отримував, а тим більше 250 000,00 гривень. Щодо наявності розписки повідомив, що у листопаді 2023 року почав працювати водієм в компанії Gcar, яка надавала послуги «таксі». 15 березня 2024 року він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (ДТП), яка сталася приблизно о 7:00 ранку. Протокол ДТП був складений поліцією на місці події (копія протоколу долучена до матеріалів справи разом з відзивом). Зазначив, що під час даної пригоди він отримав різного роду тілесні ушкодження, а саме забої голови, грудної клітки, а також перебував в шоковому стані. Після складання протоколу на місце ДТП прибув співробітник компанії Gcar, [PERSON] , який після цього примусив його поїхати з ним в офіс компанії для того, щоб "щось написати". Прибувши в офіс компанії, на нього здійснювався психологічний тиск і йому було наказано написати розписку. Вказує, що він перебував у стані стресу. Написання розписки відбулося приблизно через півгодини після ДТП, коли він зовсім не усвідомлював своїх дій, перебував в шоковому стані, однак незважаючи на це, працівники компанії навіть не викликали швидку та повідомили, що в разі не написання розписки його будуть тримати в офісі доти поки він її не напише, і оскільки він почувався погано та хотів якнайшвидше покинути офіс компанії, під постійним примусом погроз він написав те, що йому було продиктовано. Зазначає, що процес написання розписки проходив під диктовку [PERSON] та інших співробітників компанії. На той момент він не розумів змісту та був не в змозі чітко усвідомлювати, що пише. В результаті розписки виявилось, що він взяв в борг у невідомого чоловіка велику суму грошей, хоча цього чоловіка він ніколи особисто не бачив. Водночас зазначив, що ніколи не отримував від позивача жодних коштів та не мав з ним жодних угод, відомості зазначені в розписці не відповідають обставинам, які в ній викладені, а також його волевиявленню, оскільки розписка була написана під психологічним примусом. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, подав на електронну пошту Рівненського міського суду Рівненської області 21.02.2025 року заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що розписка була написана ним під примусом після ДТП, яка сталася 15 березня 2024 року за його участю, де він отримав різного роду тілесні ушкодження, а саме забої голови, грудної клітки, а також перебував в шоковому стані. Після складання протоколу на місце ДТП прибув співробітник компанії «Gcar», де він працював водієм «таксі», який примусив його поїхати з ним в офіс компанії для того, щоб "щось написати". В офісі компанії, його під психологічним тиском заставили написати розписку, незважаючи на те, що він перебував в поганому фізичному стані стресу після потрапляння в ДТП, коли він зовсім не усвідомлював своїх дій. Відповідач також зазначив, що процес написання розписки проходив під диктовку одного зі співробітників компанії. На той момент він не розумів змісту та був не в змозі чітко усвідомлювати, що від нього вимагають. В результаті виявилось, що він написав розписку про те, що нібито він взяв в борг у невідомого чоловіка велику суму грошей, хоча цього чоловіка ніколи особисто не бачив. Водночас зазначив, що ніколи не отримував від позивача жодних коштів та не мав з ним жодних угод, відомості зазначені в розписці, не відповідають обставинам, які в ній викладені, а також його волевиявленню, оскільки розписка була написана під психологічним примусом. Представник відповідача - адвокат Байда І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити, зазначивши, що дана розписка не містить даних де вона була складена, а саме де та яким чином відбувався факт передачі коштів, оскільки позивач зареєстрований та проживає в м. Києві, а відповідач в м. Рівному. Хто був свідками даної події, а також хто може підтвердити саме факт передачі грошових коштів відповідачу, а саме конкретну суму, кількість грошових купюр та їх номінал. Таких відомостей розписка не містить. Крім того, сам позивач не з`явився у судове засідання для дачі пояснень по даному факту, не пояснивши звідки він знає відповідача, причину чому саме до нього звернувся відповідач з вимогою позичити грошові кошти в борг, та яким чином відбувся факт передачі грошових коштів. Вказує, що дійсно в день написання розписки відповідач потрапив в ДТП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 614521 від 15.03.2024 року, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] о 07 год. 20 хв. в м. Рівному по вул. Соборній, 4 а, керуючи автомобілем «Hyndai Accent" д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження зазначені в схемі місця ДТП. Таким чином, написання розписки, як зазначив відповідач у своїх поясненнях дійсно відбулось після вчинення ДТП за участю [PERSON] , якого примусили написати розписку, що він ніби взяв в борг у директора компанії грошові кошти в сумі 250 000,00 гривень за ремонт автомобіля, який в результаті ДТП отримав значні механічні пошкодження. Зазначає, що автомобіль «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] , на якому відповідач [PERSON] працював водієм служби таксі в компанії «Gcar» належить ТОВ «УЛФ ФІНАНС», яка знаходиться в м. Київ, у зв`язку з чим ним, як адвокатом до даної компанії було скеровано адвокатський запит, щодо надання наступної інформації: 1) чи працював в ТОВ «УЛФ ФІНАНС» відповідач [PERSON] ; 2) Чи був застрахований автомобіль «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ «УЛФ ФІНАНС»; 3) Чи відомо ТОВ «УЛФ ФІНАНС» про ДТП за участю [PERSON] , який керував автомобілем «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] ; 4) Чи надавався вказаний автомобіль в лізинг. В травні 2025 року ТОВ «УЛФ ФІНАНС» надано відповідь на адвокатський запит, в якій зазначено, що 11 вересня 2023 року транспортний засіб «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] переданий у власність ТОВ «ДГ Інтернешнл груп» на підставі цивільно-правового договору. Трудових відносин з відповідачем [PERSON] не було. Крім того, зазначив, що він як адвокат звертався з адвокатським запитом до компанії ТОВ «ДЖИ КАР Україна», який скеровувався на електронну адресу компанії E-mail-info@g-car.com.ua з метою отримання інформації наступного змісту : 1) Чи працював в Рівненській філії ТОВ «ДЖИ КАР Україна» [PERSON] ; 2) Чи був застрахований автомобіль «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] , який був наданий [PERSON] ; 3) Чи відомо ТОВ «ДЖИ КАР Україна» про ДТП за участю [PERSON] , який керував автомобіль «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] ; 4) Чи оформлювався за наслідками ДТП страховий випадок ТОВ «ДЖИ КАР Україна» та чи відшкодувались страховиком кошти за наслідками ДТП на ремонт автомобіля «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] . Однак, відповідь на даний адвокатський запит не отримано та повністю проігноровано компанією ТОВ «ДЖИ КАР Україна». З відкритих джерел, зокрема з сайту YOUR CONTROL встановлено, що позивач [PERSON] є фізичною особою підприємцем з 04.06.2019 року. Основним видом діяльності якого є : Консультування з питань комерційної діяльності й керування (КВЕД 70.22). Іншими видами діяльності є: Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, КВЕД 77.39, а також інші виді діяльності за КВЕД: ?81.10 Комплексне обслуговування об`єктів ?81.21 Загальне прибирання будинків ?81.22 Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів ?81.29 Інші види діяльності із прибирання ?49.32 Надання послуг таксі ?49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у. ?62.02 Консультування з питань інформатизації ?62.03 Діяльність із керування комп`ютерним устаткованням ?62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем ?63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність ?63.12 Веб-портали ?68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна ?77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів ?45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів ?53.20 Інша поштова та кур`єрська діяльність ?96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси ?73.11 Рекламні агентства ?45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів ?45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів Таким чином, представник відповідача адвокат Байда І.В. зазначив, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON] , оскільки зазначені у борговій розписці дані не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не підтверджені іншими належними та допустимими доказами. В зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку відповідача та його представника - адвоката Байди І.В., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України). Як зазначив позивач в позові, 15 березня 2024 року відповідач [PERSON] отримав у [PERSON] в борг 250 000,00 гривень про що написав розписку. З розписки вбачається, що визначено строк повернення боргу 16.04.2024 року. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно ст.ст. 525, 526, 527, 530, 624 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. В інакшому випадку позичальник несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачену ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (тобто із зобов`язанням повернення). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику. Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2017 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц, у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року справі № 524/4946/16, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно правової позиції ВС/КЦС по справі № 390/1875/16-ц від 03.10.2018 року, право нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача зазначені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідач та його представник - адвокат Байда І.В. в судовому засіданні заперечили факт отримання від позивача [PERSON] коштів в розмірі 250 000,00 гривень, вказавши, що розписку написано під примусом після вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Сама по собі розписка не містить місця її складання, а також даних про факт передачі грошових коштів відповідачу. Судом встановлено, що дійсно матеріали справи містять копію протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії ААД № 614521 за ст. 124 КУпАП від 15.03.2025 року, згідно якого відповідач [PERSON] допустив порушення Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з іншим автомобілем. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/6100/24 від 07.06.2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки, такий висновок зробив ВСУ 18.09.2013 року у справі № 6-13цс13, від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 року у справі № 6-487цс17, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, також, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зважаючи на позицію ВС, яка викладена в постанові від 04.03.2020 року у справі № 632/2209/16, щодо ототожнення понять "повернути" - "отдать", за тим же принципом, в даному випадку суд звертає увагу на слова розписки "взял", яке також не є тотожним зі словом "отримав". Суд, вважає за необхідне врахувати при винесенні рішення факту написання розписки в день коли відповідач потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом про вчинення адміністративного правопорушення та схемою до нього, а також відсутності факту передачі коштів відповідачу, оскільки це не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики (ВС/КЦС у справі № 632/2209/16 від 04.03.2020 року). Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду. Хоча відповідач і не заперечив факт власноручного написання зазначеної розписки 15.03.2024 року, але факт передачі коштів не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду та суд приходить до висновку, що розписка була написана відповідачем під примусом за обставин, які ним зазначені під час дачі показань в ході судового розгляду. Крім того, суд прийшов до висновку та судом встановлено під час судового розгляду, що складання такої боргової розписки від 15.03.2024 року відповідачем відбулося без передачі грошових коштів та розписка складена не за наслідками отримання грошей, а під впливом інших обставин, які виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, позивачем не було доведено того, що у відповідача виникли перед позивачем будь-які зобов`язання грошового характеру на підставі боргової розписки від 15.03.2024 року, отже сторона позивача не довела належними та допустимими доказами факту передачі та отримання відповідачем у борг грошових коштів в сумі 250 000,00 гривень, а тому оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтвердженні належними доказами у справі, та відсутні правові підстави для їх задоволення, зазначені позивачем в обґрунтування позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як суд прийшов до висновку про відмову у позовних вимогах, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed