Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

22 жовтня\~ 2025 року\~ Кузьменко\~\~ М.В.,\~\~\~ який на\~\~ підставі\~\~ довіреності діє в\~ інтересах\~ ТОВ\~ « Споживчий\~\~ центр »,\~\~ звернувся до суду з\~ позовом\~\~ про\~\~ стягнення\~ з\~\~\~ відповідача\~ [PERSON] \~ заборгованість за\~ кредитним\~\~ договором\~ № 01.02.2025-100000593\~ від 01 лютого\~ 2025 року у\~ розмірі\~ 19 920\~\~ грн. 00 коп., а також\~\~ судовий\~ збір у\~\~ розмірі\~ 2 422\~ грн. 40 коп. Позов\~\~ мотивовано тим, що\~ 01 лютого\~ 2025\~ року\~ між ТОВ «Споживчий центр» і\~ [PERSON] \~ укладено Кредитний договір № 01.02.2025-100000593. Відповідно до умов Договору [PERSON] \~ надано кредит в розмірі 6 000 грн. 00\~ коп.,\~ строком на 217 днів.\~ [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого допустив заборгованість, яка становить 19 920 грн. 00 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000 грн. 00 коп., по процентам в розмірі 9\~ 300 грн. 00 коп., комісії у розмірі 1620 грн. 00 коп., неустойки у розмірі 3 000 грн. 00 коп., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Тому, позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду\~ від 23 жовтня\~\~ 2025 року\~ позовну\~ заяву\~ ТОВ « Споживчий\~\~ центр »\~ до [PERSON] \~\~ про\~ стягнення заборгованості за\~\~ кредитним\~ договором\~\~ прийнято до розгляду,\~ провадження у\~ справі\~\~ відкрито,\~\~ її\~\~ розгляд\~\~ ухвалено проводити у\~ порядку\~ спрощеного позовного провадження\~\~\~ без\~ виклику\~ сторін,\~ до відому\~ яких\~ доведено,\~ що\~\~ розгляд\~\~ справи\~ відбудеться у\~\~ письмовому\~\~ провадженні\~ о\~\~ 08\~ год. 30\~ хв. 20 листопада\~\~ 2025 року\~ (\~ а.с. 33\~\~ ). Ухвалою суду\~ від\~\~ 20\~ листопада\~ 2025 року\~\~ розгляд\~\~ справи відкладено до 09 год. 30\~ хв.\~\~ 12 грудня\~\~ 2025 року\~\~ (\~\~ а.с. 38\~ ). Сторони\~ належним\~ чином\~ повідомлені\~ про\~ місце, дату та час розгляду\~ справи (\~ а.с. 35-37, 40 - 43\~ ). Відповідач\~\~ відзив на позов не\~ надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Судом встановлено, що 01 лютого 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] \~ укладено кредитний договір № 01.02.2025-100000593, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 6 000 грн. 00 коп., строком на 217 днів, дата повернення кредиту 05 вересня 2025 року, з процентною ставкою 1 % за 1 день користування кредитом на строк дії кредиту, денна процентна ставка 0,84%, комісії у розмірі 540 грн. 00 коп., неустойка\~ у\~ розмірі\~\~ 90\~\~ грн.\~ 00 коп.,\~ що нараховується\~\~ за кожен\~ день\~ невиконання\~\~ чи неналежного\~\~ виконання\~ кожного\~\~ окремого\~\~ зобов`язання\~\~ незалежно від суми\~\~ невиконання/\~ неналежного виконання\~ зобов`язання. Згідно п. 3.1. договору, За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. договору встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1 договору, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-3038 (\~ а.с. 20 - 27 ). Згідно з положеннями частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що кредитний договір № 01.02.2025-100000593\~ від 01 лютого\~ 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (оферти). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3Закону України «Про електронну комерцію » електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір № 01.02.2025-100000593\~ від 01 лютого 2025 року підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим останній\~ акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті ТОВ «Споживчий центр», який отримав на свій мобільний телефон. Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Доказів повного визнання кредитного договору недійсними суду не надано, як і не надано доказів на спростування факту його підписання відповідачем. Так, відповідно до пропозиції укладання кредитного договору від 01\~\~ лютого\~ 2025 кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: загальна сума кредиту: 6 000 грн. 00 коп., строком на 217 днів. [PERSON] \~ не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання внаслідок чого допустив заборгованість, яка становить 19 920 грн. 00 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000 грн. 00 коп., по процентам в розмірі 9 300 грн. 00 коп.,\~\~ комісії\~ за\~ надання\~\~ кредиту у розмірі\~ 540\~ грн. 00 коп., комісії\~\~ (\~ за обслуговування\~\~ кредитної\~\~ заборгованості\~ ) в розмірі\~ 1 080 грн. 00 коп.,\~ неустойки у розмірі 3 000\~ грн. 00 коп.\~\~ ( а.с.\~ 12\~\~ ). Позивач ТОВ «Споживчий центр» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі обумовленій Договором, що\~\~\~ підтверджується\~\~ інформацією\~ ТОВ « Універсальні\~\~ платіжні рішення »\~ від 15 жовтня\~\~ 2025 року\~\~ (\~ а.с.\~\~ 11\~ ). Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Що стосується стягнення неустойки у розмірі 3 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновизнаним є факт, що Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи. Таким чином, оскільки кредитний договір № 01.02.2025-100000593 був укладений сторонами 01 лютого 2025 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то нарахована позивачем неустойка у розмірі 3 000 грн. 00 коп. не може бути стягнута із відповідача, оскільки відповідач нормою закону звільнений від обов`язку такої сплати. Нарахована неустойка підлягає списанню позивачем. Що стосується стягнення комісії у загальному\~ розмірі 1 620 грн. 00 коп.,\~ суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування`та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування » розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі № 01.02.2025-100000593 від 01 лютого 2025 року, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, також ТОВ «Споживчий центр» не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 000 грн. 00 коп. і процентам в розмірі 9 300 грн. 00\~ коп., що разом складає 15 300 грн. 00 коп. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у\~\~ розмірі 15 300\~ грн. 00 коп., а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у\~ розмірі 1 860 грн. 65 коп., виходячи з наступного розрахунку ( 15300х100:19920=76,81%, 76,81х2422,40:100 = 1 860 грн. 65\~ коп.)

Outcome: partial