Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У червні 2025 року позивачі звернувся до суду з позовом до Фортечного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання фіктивним розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що з позивачі перебували у шлюбі, а 03.05.1988 розірвали його. Зазначають, що розірвання шлюбу носило формальний характер, оскільки не відповідало дійсним намірам припинити сімейні стосунки. Також зазначають, що підставою для розірвання шлюбу було певне непорозуміння. Позивачі продовжують проживати разом як чоловік та дружина, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, опікуються один одним, проводять разом відпочинок. Вважають, що розірвання шлюбу було фіктивним, оскільки була відсутня внутрішня воля щодо такого розірвання. При цьому вони продовжували проживати разом однією сім`єю та фактично перебувати у сімейних відносинах. З урахуванням зазначеного позивачі просять визнати фіктивним розірвання шлюбу між ними та свідоцтво про розірвання шлюбу від 03.05.1998, видане Кіровським райвідділом реєстрації актів громадянського стауну міста Кіровограда ІОЛ № 005647. 04.08.2025 відповідач надав відзив, в якому вимоги не визнав, мотивуючи тим, що в архіві Відділу зберігається актовий запис про розірвання шлюбу № 324 від 03.05.1988, складений Відділом запису актів цивільного стану Кіровської районної ради народних депутатів м. Кіровограда Кіровоградської області на [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вищезазначеного актового запису розірвання шлюбу оформлено 03.05.1988 за заявою [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда про розірвання шлюбу від 11.03.1988. Актовий запис про шлюб містить підпис [PERSON] . Про розірвання шлюбу заявниці було видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] . 14.07.1998 до Відділу звернувся [PERSON] , [INFO] та доповнив свою сторону в актовому записі про розірвання шлюбу на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда про розірвання шлюбу від 11.03.1988. Актовий запис про шлюб містить підпис [PERSON] . Про розірвання шлюбу заявнику було видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] . Саме це свідоцтво і надається зараз позивачами. Відповідно до актового запису про розірвання шлюбу на момент реєстрації розірвання шлюбу подружжя мало двох неповнолітніх дітей. Розірвання шлюбу відбувалося 1988 році по діючому на той час законодавству, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю України, який не містив норми яка б передбачала можливість визнання розірвання шлюбу фіктивним. Також слід звернути увагу на те, що розірвання шлюбу між позивачами відбулося на підставі рішення суду, яке набрало чинності, а тому позивачі звертаючись до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним, фактично просить переглянути рішення суду про розірвання шлюбу, що не передбачено законодавством України. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Отже визнання розірвання шлюбу на підставі рішення суду про розірвання шлюбу не передбачено жодним нормативно-правовим актом та порушує головні принципи здійснення правосуддя: принцип правової визначеності та принцип неприпустимості зворотної дії в часі рішень та законів. Саме це нагадав нам 03 червня 2020 року Верховний суд у постанові за результатами перегляду справи № 522/17429/17. Просить відмовити у задоволенні позову. В судове засідання позивачі та представник не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача начальник Фортечного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління МЮУ (м. Дніпро) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом, з наданої позивачами копії свідоцтва про розірвання шлюбу, встановлено, що [PERSON] отримав свідоцтво про розірвання шлюбу 14.07.1998, який розірвано 03.05.1988. В період розірвання шлюбу, а саме станом на 03.05.1988 сімейні відносини були врегульовані Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР 1970 року, який не містив норм щодо можливості визнання шлюбу фіктивним. Відповідачем зазначено, що шлюб розірваний рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.03.1988, оскільки подружжя мало неповнолітніх дітей. Зазначені факти позивачами не зазначені та докази на підтвердження цього не надані. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України (254к/96-ВР ) норми Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК ( 2947-14 ) застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Крім того, розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем відбулося на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.03.1988, яке набрало чинності та в подальшому скасовано не було. Фактично позивачі своїм позовом намагаються переглянути результати вищенаведеного судового рішення. Визнання фіктивним розірвання шлюбу, проведеного судом, не припускається. У цьому разі зацікавлена особа може домогтися захисту своїх інтересів лише за допомогою перегляду рішення суду про розірвання шлюбу за нововиявленими обставинами. Зазначене є практикою ВС, викладеної у постанові № 522/17429/17. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Як зазначено в Доповіді щодо верховенства права Європейської Комісії «За демократію ЄСПЛ зазначав, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, зважаючи на те, що визнання фіктивними розірвання шлюбу, що було розірвано за рішенням суду не передбачено законодавством України, у зв`язку з тим, що позивач фактично просить переглянути рішення суду про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про визнання розірвання шлюбу фіктивним слід відмовити.

Outcome: dismissed