Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] 16.09.2025 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до Захарівського районного суду Одеської області. Ухвалою судді Захарівського райронного суду Одеської області від 22.09.2025 року справу направлено за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13.10.2025 року обрано головуючого суддю у справі - Ганошенка С.А. Ухвалою від 14.10.2025 року відкрито провадження у справі у загальному позовному порядку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є сином відповідачки - [PERSON] , [INFO] . Родинні відносини між ними підтверджуються актовим записом № 147 від 18 вересня 2010 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.02.2016 року, де в графі мати зазначена [PERSON] , а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00053273098 від 27.08.2025 р. Зазначив, що відповідачка з 2013 року залишила його постійно проживати з батьком [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] , [INFO] , позивач залишився проживати з бабусею, [PERSON] . Через певний період перейшов жити до тітки [PERSON] , потім до [PERSON] , пізніше знову до [PERSON] . Відповідачка з 2013 року і до теперішнього дня не бачиться і не спілкується із позивачем, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо нього та морально його не підтримує, не цікавиться життям сина, його здоров`ям та навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Про обставини, які заважають відповідачці виконувати свої батьківські обов`язки, службу у справах дітей не повідомляє та на неодноразові звернення відмовляється надавати будь-які пояснення. Враховуючи, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позивач змушений звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Позивач та її представник в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечували. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом надсиланням судових повісток за місцем реєстрації та шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади, відзиву на позовну заяву не надала, клопотань та заяв до суду не надходило.. Представник органу опіки та піклування Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області в судовому засіданні не заперечувала щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 19.11.2025 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є сином відповідачки - [PERSON] , [INFO] . Родинні відносини між ними підтверджуються актовим записом № 147 від 18 вересня 2010 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.02.2016 року, де в графі мати зазначена [PERSON] , а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00053273098 від 27.08.2025 р. [PERSON] з 2013 року залишила позивача постійно проживати з батьком [PERSON] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , актовий запис № 7438 від 19.07.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 19.07.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після смерті батька позивач залишився з бабусею, [PERSON] . Через певний період перейшов жити до тітки [PERSON] , потім до [PERSON] , пізніше знову до [PERSON] . Відповідачка з 2013 року і до сьогоднішнього дня не бачиться і не спілкується із сином, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо позивача, зловживає спиртними напоями, матеріально та морально не підтримує, не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, не бачаться з ним, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє жодного інтересу до його світогляду. В судовому засіданні був опитаний неповнолітній [PERSON] , у присутності органу опіки та піклування Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області, який пояснив, що не спілкується з мамою з 2013 року та проживає разом із своєю тіткою [PERSON] , яка забезпечує його повсякденні потреби й навчання. Коли [PERSON] виповнилося 14 років і потрібно було оформлювати паспорт, мати не захотіла допомогти у вирішенні цього. Тому, паспорт був оформлений завдяки службі у справах дітей Затишанської селищої ради Роздільнянського району Одеської області. На сьогоднішній день також неповнолітній не може зареєструвати місце свого проживання без згоди матері. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що мати [PERSON] з 2013 року не проживає разом з сином. Відповідачка з тих пір і до сьогоднішнього дня злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною упродовж багатьох років не спілкується, не бере участі у вихованні свого сина, не піклується про його стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не проявляє материнської турботи. На телефонні дзвінки мама не відповідає. Відповідно до довідки-характеристики від 12.08.2025 року № 388, що видана Затишанською селищною радою Роздільнянського району Одеської області вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] , дійсно до 2013 року проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . За час проживання в с-щі Затишшя [PERSON] характеризувалася негативно. Офіційно не працювала, вела аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями. З 2013 року [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до м. Одеса. Свого сина [PERSON] залишила на батька [PERSON] , який помер [INFO] . З 2013 року мати не цікавилась життям та не брала участі у вихованні дитини. [PERSON] з 2022 року проживає в сім`ї [PERSON] на повному матеріальному забезпеченні. [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 27.08.2025 року № 03/353 [PERSON] не приймала участі у медичних обстеженнях та лікуванні сина. Згідно із письмовим свідченням від 19.08.2025 року [PERSON] підтверджується те, що позивач довгий час проживав з бабусею [PERSON] . Матір з дитиною не проживала і участі у житті і вихованні не брала. Згідно акту обстеження умов проживання від 19.06.2025 року проведеного начальником ССД [PERSON] та головним спеціалістом ССД [PERSON] обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з трьох кімнат. Умови проживання на момент обстеження задовільні. Меблі, продукти харчування, одяг, взуття є у повній мірі. Для виховання та розвитку дитини створені умови належним чином. Стосунки в сім`ї добрі, щирі. [PERSON] готова прийняти на виховання та тимчасове влаштування племінника [PERSON] . Відповідно до характеристики позивача, що видана 18.08.2025 року директоркою Затишанського ліцею вбачається, що [PERSON] навчається в Затишанському ліцеї Роздільнянського району Одеської області. Мати [PERSON] за період навчання дитини в Затишанському ліцеї жодного разу не відвідала навчальний заклад. Не брала участі у його навчанні та вихованні. Тітка [PERSON] приділяє належну увагу вихованню та навчанню. Завжди підтримує тісний контакт із класною керівницею, цікавиться успішністю дитини. Органом опіки та піклування Затишанської селищної ради прийнято рішення № 1216 від 19.08.2025 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] ». Як вбачається, з висновку органу опіки та піклування Затишанської селищної ради від 19.08.2025 року громадянка [PERSON] , [INFO] є біологічною матір`ю [PERSON] . З 2013 року [PERSON] залишила [PERSON] на тата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після смерті батька [PERSON] залишився з бабусею, [PERSON] . Через певний період перейшов жити до тітки [PERSON] , потім до [PERSON] , пізніше знову до [PERSON] . Матір [PERSON] з тих пір і до сьогоднішнього дня злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною упродовж багатьох років не спілкується, не бере участі у вихованні свого сина, не піклується про його стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не проявляє материнської турботи. На телефонні дзвінки мама не відповідає, на засідання комісії з прав захисту дітей не з`являлася. Розглянувши пакет документів, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини та обставини, в яких опинився [PERSON] , орган опіки та піклування Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК) та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про стан її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Це визначено також ст. 18 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Декларація прав дитини, прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 1386 (XIV) від 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, яка є частиною національного законодавства України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно із ч. ч. 2 - 4 ст. 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправомірною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у ч. 1 ст. 170 СК, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 у справі № 766/18182/17. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Так, під час розгляду аналогічних справ Верховний Суд у постановах від 15.04.2019 у справі № 522/811/16 (провадження № 61-32253св18), від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зробив наступний правовий висновок: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Відповідно до п. п. 7, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами) факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків, оскільки ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Оскільки відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина, а також не з`явилася в судове засідання, що свідчить про те, що вона фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а тому, захищаючи права та інтереси дитини, суд вважає за можливе позбавити її батьківських прав щодо [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці про її право, передбачене ст. 169 СК України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved