Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

05 вересня 2025 року між [PERSON] (боржник) та [PERSON] (кредитор) укладено договір позики на суму 568 487 грн 00 коп., що підтверджується оригіналом розписки від 05.09.2025. Відповідно до умов договору позики від 05.09.2025 [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути борг [PERSON] у сумі 568 487,00 грн до 05.10.2025. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року (провадження №\~6-63цс13) від 02 липня 2014 року у справі №\~6-79цс14, від 11 листопада 2015 року (провадження №\~6-1967цс15) та від 13 грудня 2017 року у справі №\~6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження №\~61-175сво21). Зміст власноручно написаної [PERSON] розписки про отримання грошових коштів від [PERSON] свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у нього зобов`язання їх повернути. Текст вказаної розписки містить однозначні відомості про те, що [PERSON] позичає, тобто бере у позику із зобов`язанням повернення, а не отримує на іншій підставі, гроші у [PERSON] у визначеній сумі. З такого ж тлумачення змісту розписки виходив Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №\~518/1647/15\~(провадження №\~61-4576св18). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини саме на підставі договору позики, та відхиляє доводи відповідача про те, що боргова розписка була складена ним під тиском і насправді грошові коши він у [PERSON] у борг не брав, а вони були викрадені у нього коли він працював виконавчим директором ТОВ «Фабрика дверей Верто», і [PERSON] був фактично його керівником, а він матеріально відповідальною особою, і повинен був видати ці гроші як заробітну плату, але вони були викрадені зі службового автомобілю, оскільки суду не надано доказів перебування [PERSON] у трудових відносинах з [PERSON] ; передання йому як відповідальній особі грошових коштів у сумі 568 487,00 грн з каси підприємства для виплати заробітної плати; звернення до поліції з заявою про крадіжку грошових коштів зі службового автомобілю. Доказів щодо наявності у [PERSON] заборгованості перед [PERSON] по заробітній платі у сумі 134 000,00 грн суду також не надано. Крім того, суд відхиляє, як доказ, нотаріальні заяви свідків [PERSON] , [PERSON] , оскільки, відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тобто, показання свідків є неналежним доказом у справах про стягнення боргу за договором позики. Таким чином, на день подання позову, тобто на 15.10.2025, як і на день ухвалення рішення по справі, суду не надано доказів, що [PERSON] свої боргові зобов`язання перед [PERSON] за договором позики виконав, у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заперечень представника відповідача проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження суд зазначає. Частиною 2 статті 19\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Вид провадження визначається ухвалою суду про відкриття провадження (ст. 277 ЦПК України). Згідно ч.\~4\~ст.\~19\~ЦПК України\~спрощене позовне\~провадження призначене\~для розгляду:\~1)\~малозначних справ; 2)\~справ,\~що виникають\~з трудових\~відносин; \~3)\~справ про\~надання судом\~дозволу на\~тимчасовий виїзд\~дитини за\~межі України\~тому з\~батьків,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~у якого\~відсутня заборгованість\~зі сплати\~аліментів та\~якому відмовлено\~другим із\~батьків у\~наданні нотаріально\~посвідченої згоди\~на такий\~виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. (ч.2 ст.274 ЦПК України) Частиною 6 статті 19\~ЦПК України визначено,\~що малозначними\~справами є: 1)\~справи,\~у яких\~ціна позову\~не перевищує\~ста розмірів\~прожиткового мінімуму\~для працездатних\~осіб; 2)\~справи незначної\~складності,\~визнані судом\~малозначними,\~крім справ,\~які підлягають\~розгляду лише\~за правилами\~загального позовного\~провадження,\~та справ,\~ціна позову\~в яких\~перевищує двісті\~п`ятдесят розмірів\~прожиткового мінімуму\~для працездатних\~осіб […]. При вирішенні\~питання про\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного або\~загального позовного\~провадження суд\~враховує: 1)\~ціну позову; 2)\~значення справи\~для сторін; 3)\~обраний позивачем\~спосіб захисту; 4)\~категорію та\~складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6)\~кількість сторін\~та інших\~учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8)\~думку сторін\~щодо необхідності\~розгляду справи\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження.\~ (ч.3 ст.274 ЦПК України) Відповідно до п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 277 ЦПК України, у випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Предметом даної справи є стягнення боргу у сумі 568 487,00 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (250*3028=757 000,00 грн), справа відноситься до категорії нескладних, є малозначною, у ній нема необхідності збирати велику кількість доказів, призначати експертизу, її розгляд не становить значний суспільний інтерес. Відповідач не позбавлений права заперечувати проти задоволення позову та подавати суду докази. А відтак, судом не було встановлено підстав для доцільності розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає, що згідно квитанції від 15.10.2025 за звернення до суду з зазначеним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 4 547 грн 89 коп., а відтак, враховуючи приписи ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 547 грн. 89 коп.

Outcome: approved