Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з 06.05.2021 року, між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №559. 11.07.2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції )м. Одеса) було повторно виданого свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 11.07.2025 року. Подружні відносини між сторонами припинені. Сторони не ведуть спільне господарство та проживають та проживають окремо. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , взаєморозуміння і довіри, постійні конфлікти та недомовленості. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , це підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 12.08.2025 року, видане Хаджибейським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис №3. [PERSON] свої зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] видане 11.02.2022 року Великоомелянською сільською радою, запис №3, яка проживає зі мню. Також звертає увагу, що відповідач не виконує батьківських обов`язків по вихованню та спілкуванню з дитиною, оскільки з 17.02.2022 року перебуває за кордоном, а саме [PERSON] . І вважає, що так як Відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини, визначити судовим рішенням місце проживання дитини зі мною. Вона являється Физичною особою підприємцем 2 групи на спрощеній системі оподаткування, Витяг про підприємницьку діяльність надає. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17 жовтня 2025 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 14 жовтня 2025 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача відповідача та його представника, позовні вимоги підтримують в повнму обсязі. Вимоги відповідача щодо визначення місця проживання дитини визнають та підтримують позовні вимоги. Відповідач позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримує та зустрічну позовну заяву підтримує, просить задоволити. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 06 травня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом №559 між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане повторно 11 липня 2025 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Від шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане повторно 12 серпня 2025 року Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначаютьсторони у позовах, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, вони не бажають зберегти шлюб, тому шлюб між ними має бути розірваний. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Сторони скористались даним правом та звернулись до суду з позовами, наполягають на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають намір зберігати шлюб з відповідачем. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи. Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14- 327цс18) У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Відповідно до заяви позивача відповідача про визнання зустрічного позову, та того, щоб дитина проживала з матір`ю не заперечував, підтримав позовні вимоги відповідача-позивача, таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини з нею підлягають до задоволення. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] за первісним та зустрічним позовом [PERSON] визнали позовні вимоги, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved