Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

01.07.2025 року представник АТ\~«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ\~МІЖНАРОДНИЙ БАНК»звернувся до\~суду з\~цивільним позовом\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість на загальну суму 94809,22 грн. за кредитними договорами: 1)\~№\~2001592532401 від 14.05.2020 року у розмірі 34319,29 грн., яка складається з наступного: 20778,39 грн. заборгованість за кредитом, 13540,90 грн. заборгованість за відсотками; 2)\~№\~1010581936 від 27.09.2022 року у розмірі 31804,90 грн., яка складається з наступного: 21046,22 грн. заборгованість за кредитом, 2,29 грн. заборгованість за відсотками, 10756,39 грн. заборгованість за комісією; 3)\~№\~1010581922 від 27.09.2022 року у розмірі 28685,03 грн., яка складається з наступного: 18967,13 грн. заборгованість за кредитом, 2,03 грн. заборгованість за відсотками, 9715,87 грн. заборгованість за комісією; 4)\~а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 01.07.2025 року справу передано судді Тимчуку Р.І. 02.07.2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 01.08.2025 року постановлено здійснити перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та цивільну справу за позовом АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, вказавши в позові, що просить проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву (повернуті поштові повідомлення з місця реєстрації та місця проживання, смс-повістка). Крім того, відповідач повідомлена про розгляд справи згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.05.2020 року між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір № 2001592532401. Також 27.09.2022 року між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір № 1010581936. Також 27.09.2022 року між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір № 1010581922. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними договорами та відсотками відповідно до умов договорів, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитними договорами відповідач має заборгованість за кредитними договорами: 1)\~№\~2001592532401 від 14.05.2020 року у розмірі 34319,29 грн., яка складається з наступного: 20778,39 грн. заборгованість за кредитом, 13540,90 грн. заборгованість за відсотками; 2)\~№\~1010581936 від 27.09.2022 року у розмірі 31804,90 грн., яка складається з наступного: 21046,22 грн. заборгованість за кредитом, 2,29 грн. заборгованість за відсотками, 10756,39 грн. заборгованість за комісією; 3)\~№\~1010581922 від 27.09.2022 року у розмірі 28685,03 грн., яка складається з наступного: 18967,13 грн. заборгованість за кредитом, 2,03 грн. заборгованість за відсотками, 9715,87 грн. заборгованість за комісією. Тому представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами на загальну суму 94809,22 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення у частині стягнення заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 74336,96 грн.: 1)\~№\~2001592532401 від 14.05.2020 року у розмірі 34319,29 грн., яка складається з наступного: 20778,39 грн. заборгованість за кредитом, 13540,90 грн. заборгованість за відсотками; 2)\~№\~1010581936 від 27.09.2022 року у розмірі 21048,51 грн., яка складається з наступного: 21046,22 грн. заборгованість за кредитом, 2,29 грн. заборгованість за відсотками; 3)\~№\~1010581922 від 27.09.2022 року у розмірі 18969,16 грн., яка складається з наступного: 18967,13 грн. заборгованість за кредитом, 2,03 грн. заборгованість за відсотками. Щодо вимог про стягнення комісій у сумі 10756,39 грн. за кредитним договором №\~1010581936 від 27.09.2022 року та у сумі 9715,87 грн. за кредитним договором №\~1010581922 від 27.09.2022 року суд зазначає наступне. Надані відповідачу кредити є споживчими, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відтак, спірними кредитними договорами позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту у виді комісії. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови). Суд звертає увагу, що за умовами спірних кредитних договорів встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що умови спірних кредитних договорів щодо встановлення комісій за надання кредитів, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемною. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не погасила, чим порушила вимоги договору і цивільне право позивача підлягає судовому захисту. При цьому, доказів погашення заборгованості суду не надано. Правильність розрахунку щодо основного тіла кредиту та відсотків банком доведена, така ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд зазначає, що відповідач відзив на позов не подала, будь-яких доказів на спростування вимог позивача не надала. Розрахунок суми заборгованості, наданий до позовної заяви, відповідачем не спростований. Власного розрахунку відповідач до суду не надала. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 74336,96 грн. за кредитними договорами: 1)\~№\~2001592532401 від 14.05.2020 року у розмірі 34319,29 грн., яка складається з наступного: 20778,39 грн. заборгованість за кредитом, 13540,90 грн. заборгованість за відсотками; 2)\~№\~1010581936 від 27.09.2022 року у розмірі 21048,51 грн., яка складається з наступного: 21046,22 грн. заборгованість за кредитом, 2,29 грн. заборгованість за відсотками; 3)\~№\~1010581922 від 27.09.2022 року у розмірі 18969,16 грн., яка складається з наступного: 18967,13 грн. заборгованість за кредитом, 2,03 грн. заборгованість за відсотками. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1899,32 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог (74336,96 ? 2422,40 : 94809,22).

Outcome: partial