Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з указаним позовом, який обґрунтовує тим, що 31 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір № 31.05.2024-100003175, у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, за умовами якого позивач надав йому кредит у розмірі 13000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, але всупереч укладеному договору відповідач порушила строки погашення кредиту та процентів, в зв`язку з чим має заборгованість в розмірі 39520 грн., в т.ч.: 13000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 19110 грн.- заборгованості за відсотками, 910 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту, 6500 грн. заборгованості по неустойці. Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 39520 грн. та понесені судові витрати. Відповідач надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила зменшити розмір заборгованості, стягнути лише суму фактично отриманого кредиту, посилаючись на ст.ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідач просила розстрочити виконання рішення суду, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою разом із малолітньою дитиною, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, фактично самостійно утримує дитину, її дохід не дає можливості погасити заборгованість відразу (а.с.39-41). Представник позивача надав суду відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначив, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця. Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконати. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договори про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань (а.с.52-56). Представник позивача в судове засідання не з`явився, при подачі позову клопотав про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, при подачі відзиву клопотала про розгляд справи у її відсутність (а.с.41). Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як встановлено судом, 31 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 31.05.2024-100003175, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 13000 грн. на строк 98 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, комісії у розмірі 910 грн., 130 грн. неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання (а.с.10зв.-16). Відповідач прострочила виконання свого зобов`язання, оскільки порушила строки повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 39520 грн., в т.ч.: 13000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 19110 грн.- заборгованості за відсотками, 910 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту, 6500 грн. заборгованості по неустойці, що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 31.05.2024-100003175 від 31 травня 2024 року (а.с.19). У\~статті 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію»\~(далі\~Закон 675-VIII) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч.1 ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування. Позивач та відповідач уклали кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін, із запропонованими умовами якого відповідач ознайомився та погодився, йому були перераховані кредитні кошти. Таким чином, оскільки відповідач порушила свої зобов`язання, передбачені договором, позовні вимоги у цій частині стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача неустойку в розмірі 6500 грн мотивуючи тим, що\~Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~(далі - Закон № 3498-IX) пункт 6-1\~розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~виключено, а пункт 6 цього розділу викладено в новій редакції: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою\~статті 3 цього Закону. На підставі змін, за договорами, укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Нормами\~ЦК України\~врегульоване загальне питання про звільнення від сплати неустойки позивальника при отриманні кредиту (позики), а Закон України "Про споживче кредитування є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових організаційних засад споживчого кредитування. Водночас у стягненні з відповідача неустойки необхідно відмовити, оскільки така вимога також не підлягає задоволенню, враховуючи положення п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. На момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Відповідно до п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У\~Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012\~вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального\~закону\~положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». У постанові Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22. Указом Президента України №\~64/2022\~від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Таким чином,\~вимога про\~стягнення неустойки\~у розмірі\~6500\~грн.\~задоволенню не\~підлягає,\~тому з\~відповідача на\~користь позивача\~слід стягнути\~33020\~грн.\~00\~коп. (39520 6500 = 33020). При подачі відзиву на позовну заяву відповідач просила суд розстрочити їй сплату заборгованості перед позивачем строком на дванадцять місяців, оскільки з огляду на її матеріальне становище вона не матиме можливості відразу погасити вказану заборгованість. Відповідно до частини 1 статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Як передбачено пунктом 2 частини 7 статті 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно з частиною 4 статті 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. З урахуванням наданих відповідачем доказів щодо наявності у неї на утриманні малолітньої дитини, даних про її матеріальний стан, наявність у позивача статусу внутрішньо переміщенної особи, суд вважає можливим розстрочити виконання рішення суду строком на десять місяців з дня ухвалення даного рішення. У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2023 грн. 98 коп. витрат по сплаті судового збору при подачі позову, пропорційно розміру задоволених вимог ((33020х2422,40)/39520 =2023,98). Виходячи з наведеного,

Outcome: partial