Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі «Відповідач 1»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (надалі «Відповідач 2»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №90115 від 31.10.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь Позивача грошові кошти в сумі 2652,26 грн., як безпідставно набуті кошти. Позовні вимоги мотивовано тим, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не переконався належним чином у безспірності розміру суми заборгованості, не виконав вимоги чинного законодавства щодо вчинення виконавчих написів. Представником Позивача\~ подано заяву\~ про\~ розгляд справи у її відсутності, просила\~ позовні вимоги задовольнити в\~ повному обсязі. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на адресу суду направлено Відзив на позов, у якому його представник заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача зіслався на загальні положення законодавства та практику Верховного Суду щодо вимог чинного законодавства, які визначено при вчиненні виконавчих написів нотаріусами. Покликався на відсутність доказів виконання Позивачем кредитних зобов`язань за кредитним договором з АТ «Укрсиббанк». Крім того, у відзиві на позов представник Відповідача 1 покликався на відсутність підстав для стягнення з товариства коштів в сумі 2652,26 грн., як безпідставно набутих коштів, оскільки такої суми, як і жодних інших сум, на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» не надходило. Також представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Представником Відповідача подано до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вимоги ухвали про витребування доказів Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» не виконано, письмовою заявою повідомлено про відсутність документів, які стали підставою для видачі виконавчого напису у товариства, оскільки їх було надано приватному нотаріусу. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» явку уповноваженого представника до суду не забезпечило, про причини неявки Суду не сповістило, про дату та час судового засідання повідомлене належним чином. Відзиву на позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до суду не надходило. Треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна\~ явку уповноважених представників до суду не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Вимоги ухвали суду про витребування доказів третіми особами не виконано. Так, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.06.2025 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», [PERSON] , приватного виконавця Малкової\~ Марії\~ Вікторівни\~ належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для винесення виконавчого напису №90115\~ від\~ 31.10.2020 року. Вказану ухвалу суду направлялося на адресу її отримувачів, однак вимоги суду про витребування доказів залишилися не виконаними. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, викладені у Відзиві на позов пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~\~ Предметом позову у даній цивільній справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі «ЦК України») кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено Виконавчий напис №90115 про звернення стягнення з громадянина [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла зак Кредитним договором 11346929000 від 16.05.2008 року, який укладений з ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] . Строк платежу по Кредитному договору 11346929000 від 16.05.2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.04.2012 року по 11.03.2020 року. Сума заборгованості складає 85 930,93 грн., в т.ч.: Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 62 456,95 грн. Сума заборгованості за відсотками становить 23 473,98 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто 650,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 86 580,93 грн. Посилаючись на незаконність вищевказаного виконавчого напису №90115 від 31 жовтня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі «Порядок вчинення нотаріальних дій», «Порядок»). Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі «Перелік»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. \~ Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до підпункту 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Згідно із приписами підпунктів 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Як встановлено Судом, 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено Виконавчий напис №90115 про звернення стягнення з громадянина [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла зак Кредитним договором 11346929000 від 16.05.2008 року, який укладений з ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] . Строк платежу по Кредитному договору 11346929000 від 16.05.2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.04.2012 року по 11.03.2020 року. Сума заборгованості складає 85 930,93 грн., в т.ч.: Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 62 456,95 грн. Сума заборгованості за відсотками становить 23 473,98 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто 650,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 86 580,93 грн. На вимогу суду про витребування документів ні приватним нотаріусом Горай О.С., яким вчинявся оскаржуваний виконавчий напис, ані ТОВ «Вердикт Капітал» (стягувач за виконавчим написом; особами, за заявою якої вчинено виконавчий напис) не було надано суду належним чином завірених копій документів, на підставі яких вчинювався оскаржуваний виконавчий напис. Відтак, в матеріалах справи відсутні копія Кредитного договору 11346929000 від 16.05.2008 року, який укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] , як і інші документи, які б підтверджували, зокрема, дотримання стягувачем строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису за кредитним договором №11346929000 від 16.05.2008 року. Відповідачем разом з відзивом на позов таких документів надано не було, як і не було їх надано на вимогу ухвали суду про витребування доказів. Натомість, зі змісту загальнодоступної інформації з Єдиного державого реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області\~ від 28.09.2020 року у справі № 219/ 6974 /20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91815812), яке набрало законної сили 29.10.2020 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ: 36799749, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, заборгованість за трьома відсотками річних, нарахованих на суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11346929000 від 16 травня 2008 року за період 05 червня 2019 року по 05 червня 2020 року у сумі 18807,63 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот сім грн. 63 коп.). Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ: 36799749, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б,судовий збір в розмірі 516,25 грн. (п`ятсот шістнадцять грн. 25 коп.) та витрати на правову допомогу у розмірі 4912,00 (чотири тисячі дев`ятсот дванадцять грн. 00 коп.). У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відмовлено. Відтак, Судом встановлено, що спір про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11346929000 від 16 травня 2008 року за період з 05 червня 2019 року по 05 червня 2020 року вирішено судом. Отже, в матеріалах справи не міститься копій документів, які подавалися приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. для вчинення виконавчого напису, не міститься належного документу, що підтверджує безспірність заборгованості боржника та встановлює прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом. Зазначені у відзиві на позов посилання на положення законодавства у сфері вчинення виконавчих написів таких доводів Позивача також не спростовують. Отже, Судом не встановлено, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса Горай О.С. містився належний документ, що підтверджує безспірність заборгованості боржника та встановлює прострочення виконання зобов`язання. При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Статтею 89 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, а не з 01.11.2017 як зазначено приватним нотаріусом. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, яка набрала законної сили з моменту проголошення, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), який суд застосовує до даних спірних правовідносин. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 23.06.2020 у справі N 645/1979/15-ц). На спростування викладено стороною Відповідача не надано суду докази того, що виконавчий напис №90115 від 31 жовтня 2020 року було вчинено на підставі оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. Отже, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис №90115\~ від 31.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла зак Кредитним договором 11346929000 від 16.05.2008 року, який укладений з ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] в сумі 86 580,93 грн., вчинено з порушенням вимог закону, оскільки Суду не надано доказів на підтвердження того, що для його видачі були достатні правові підстави, у зв`язку з чим Суд знаходить підстави для визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Щодо вимог про стягнення коштів в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України. Як встановлено Судом з матеріалів справи, на примусове виконання вищевказаного виконавчого напису №90115 від 31 жовтня 2020 року Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. про відкриття виконавчого провадження ВП №63656134 від 18.11.2020 року було відкрито виконавче провадження. В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем Малковою М.В. з [PERSON] було стягнуто грошові кошти в сумі 2652,26 грн., з яких: 1802,96 грн. борг за виконавчим документом, 180,30 грн. основна винагорода приватного виконавця, 669,00 грн. витрати виконавчого провадження. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутих з нього сум заборгованості за виконавчим написом, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матеріалів справи, приватним виконавцем з [PERSON] було стягнуто 1802,96\~ грн. заборгованості за виконавчим написом на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та витрати на виконавче провадження ()669,00 грн. і винагороди приватному виконавцю (180,30 грн.). За висновком Суду, виконавчий напис від 31.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено без достатніх правових підстав. Тому, враховуючи вказане, Суд вважає, що порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь Позивача стягнутої з нього у порядку виконавчого провадження на виконання оскаржуваного виконавчого напису заборгованості у розмірі 1802,96 грн., яку стягнуто приватним виконавцем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на виконання виконавчого напису нотаріуса, який визнається таким, що не підлягає виконанню. Посилання представника Відповідача 1 у відзиві на позов на факт неотримання ТОВ «Вердикт Капітал» будь-яких коштів в погашення заборгованості у даному виконавчому провадженні не приймаються судом, оскільки на підтвердження таких доводів стороною Відповідача 1 не надано належних доказів, а позиція одного лише заперечення такої обставини є застосуванням концепції негативного доказу, що суперечить принципу змагальності у цивільному судочинстві. В той же час, витрати на проведення виконавчих дій у 669,00 грн. та основна винагорода приватного виконавця у 180,30 грн. не підлягають стягненню на користь Позивача з Відповідача 1, оскільки такі кошти не вважаються безпідставно набутим майном. Відповідно до ст. 81\~\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Докази, які б спростовували доводи Позивача в матеріалах справи відсутні, і відповідачами не спростовані. Отже, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис №90115\~ від 31.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла зак Кредитним договором 11346929000 від 16.05.2008 року, який укладений з ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] в сумі 86 580,93 грн., вчинено з порушенням вимог закону, оскільки Суду не надано доказів на підтвердження того, що для його видачі були достатні правові підстави, у зв`язку з чим Суд знаходить підстави для визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання. Крім того, стягненню з Відповідача 1 підлягають кошти в сумі 1802,96 грн., які стягнуто за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса. В задоволенні решти вимог про стягнення коштів слід відмовити. Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, з Відповідача 1 на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2000,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 10000 гривень витрат на правову допомогу в рамках договору про надання правничої допомоги, які і заявив до стягнення з Відповідача 1. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги Позивач надав відповідні докази. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial