Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

11 серпня 2025 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позову, позивач зазначає що приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. 28.11.2018 р. було вчинено виконавчий напис №2476 про стягнення з позивача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 46117,21 грн. 09.04.2024 у виконавчому провадженні замінено первісного стягувача на ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням ст.ст. 80, 87, 89 Закону України «Про нотаріат», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки його було вчинено не на оригіналі кредитного договору, при його вчиненні нотаріусом не було перевірено безспірність нарахованої заборгованості та не перевірено наявності доказів укладання кредитного договору; направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень; нотаріус не повідомив боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису. 12 серпня 2025 року ухвалою судді Підволочиського районного суду в порядку забезпечення позову зупинено стягнення у виконавчому провадженні №58010878 за виконавчим написом №2476 від 28.11.2018 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 46117,21 грн. Підволочиським районним судом Тернопільської області 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Позивач та представник позивача у судове засідання не прибули, подали заяву, в якій просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив справу розглянути без їх участі та відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з необґрунтованістю вимог, а також пропуском строків позовної давності, оскільки строк звернення до суду сплив у січні 2022 року, а позов подано у серпні 2025 року. Від головного державного виконавця Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар О.П. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі №419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Представник позивача - адвокат Дембіцький О.В. звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а саме виконавчого напису від 28.11.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Гуревічовим О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2476. Судом встановлено, що державним виконавцем Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар О.П. проводяться дії в рамках виконавчого провадження №58010878 з примусового виконання виконавчого напису №2476 від 28.11.2018 року щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 4117,21 грн. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу стягувача відповідно до ухвали Підволочиського районного суду від 09 квітня 2024 року про заміну стягувача АТ «Ідея Банк». Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст.\~627\~ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості, іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.99\~р.\~№1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір №Р07.981.77023 від 23.12.2016 р., укладений між позивачем [PERSON] та АТ «Ідея Банк» (правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»). Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 р. Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету\~Міністрів України\~за №662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму\~Вищого адміністративного\~суду України №7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму\~Вищого адміністративного\~суду України №7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~р.\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001 р., тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку на час вчинення виконавчого напису передбачалося, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що АТ «Ідея Банк», всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів, на які АТ «Ідея Банк» посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2). З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акту, а також при його вчиненні не переконався у безспірності вимог стягувача, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи вищевказане, суд вважає, що надані представником відповідача пояснення щодо правомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса є безпідставними та не доведеними. Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з вказаним позовом, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова Кабінету Міністрів України №2 1236 від 09.12.2020 р, якою продовжено карантин до 30.06.2023). А впровадження карантину в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. 30 березня 2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-ІХ). відповідно до якого прикінцеві та\~перехідні положення\~ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України\~від 30.03.2020\~№ 540-ІХ набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, пунктом 19 Прикінцевих і перехідних положень\~ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії. Таким чином строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257\~ЦК України було продовжено на строк дії воєнного стану. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, який не скасовано станом на день розгляду справи у суді. З огляду на вищевказане, позивачем строк позовної давності не було пропущено. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн за подання до суду вказаного позову, а також 605,60 грн за подання заяви про забезпечення позову, що разом становить 1816,80 гривень. Окрім цього, у позовній заяві представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача в користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7316,30 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно з\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~із розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів.\~Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представником позивача, адвокатом Дембіцьким О.В. долучено витяг з договору про надання правової допомоги №02/07-2025 від 04 липня 2025 року, ордер на надання правничої допомоги Пайтелю Б.Т., свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, квитанцію до прибуткового касового ордера №02/07-25 від 07.08.2025 на суму 7316,80 грн. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7316,80 гривень, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1816,80 гривень. Положеннями ч. 7 ст.\~158\~ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З огляду на вказане, заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали суду від 12.08.2025 у вигляді зупинення стягнення у виконавчому провадженні №58010878 за виконавчим написом №2476 від 28.11.2018 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 46117,21 грн, втрачають свою дію після спливу дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved