Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Перший заступник керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - визнати незаконним та скасувати рішення тридцять сьомої сесії Житомирської міської ради п`ятого скликання №1206 від 02.03.2010 "Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам" в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0451 га за кадастровим номером 1810136600:04:001:0054, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним державний акт серії ЯИ №584802 на право власності на земельну ділянку площею 0,0451 га за кадастровим номером 1810136600:04:001:0054, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який 27.07.2010 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011023000155 та його державну реєстрацію. В обґрунтування позову зазначає, що рішенням тридцять сьомої сесії Житомирської міської ради п`ятого скликання №1206 від 02.03.2010 "Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам", [PERSON] у власність було передано земельну ділянку площею 0,0451 га, по [ADDRESS] , без права нової забудови (п.110.1 додатку № 1 до рішення). Цим же рішенням за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 0,0928 га, по [ADDRESS] (п.110 додатку № 1 до рішення). На підставі вказаного рішення [PERSON] отримано державний акт серії ЯИ №584802 на право власності на земельну ділянку площею 0,0451 га за кадастровим номером 1810136600:04:001:0054, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який 27.07.2010 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011023000155. З листа Житомирської міської ради № 25/в.8012-2 від 22.09.2016 встановлено, що оспорюване рішення прийнято на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розробленої в 2009 році комунальним підприємством «Житомирський міський центр земельних відносин». Разом з тим, згідно із ст.118 Земельного кодексу України, підставою для прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність є проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Крім того, рішення про надання дозволу на виготовлення землевпорядної документації стосовно спірної земельної ділянки міською радою не виносилося, що суперечить ст.123 ЗК України. Матеріали технічної документації із землеустрою, в порушення вимог ст.56 Закону України «Про землеустрій», п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 43 від 04.05.1999, не містять: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, рішення суду, журналу польових вимірювань, збірного кадастрового плану суміжних землевласників і землекористувачів, відомостей обчислення площі земельної ділянки, відомостей обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, експлікації земельних угідь згідно з формою 6-зем. Також, в ході проведення перевірки за зверненням гр. [PERSON] , при порівнянні планів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , конфігурація та межі земельних ділянок не співпадають, а до державного акту [PERSON] включено частину земельної ділянки площею 0,018 га, яка не відноситься до домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та яка фактично використовувалася [PERSON] , як співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] . Отже, рішення №1206 від 02.03.2010 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки підлягає скасуванню, державний акт серії ЯИ №584802 та його державна реєстрація - визнанню недійсними. Обгрунтовуючи наявність правових підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді та звернення із вказаним позовом до суду, прокурор зазначає наступне: звернення спрямовано на відновлення законності при вирішенні суспільно значущого питання про повернення земельної ділянки законному володільцеві, яка вилучена та передана у користування незаконно; порушення порядку надання у власність земельної ділянки порушує інтереси держави та територіальної громади міста Житомира у сфері контролю за використанням та охороною земель, оскільки свідчить про неоднакове застосування норм права у аналогічних випадках, чим порушується авторитет держави та інституцій місцевого самоврядування; передача земельної ділянки здійснена за рахунок земель суміжного домоволодіння, що викликає суспільне занепокоєння, проявом чого є численні скарги до прокуратури; фактично відсутній орган, уповноважений реалізовувати державну політику у сфері контролю за дотриманням земельного законодавства на території м.Житомира; для відповідного органу державної влади повноважень на здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, на законодавчому рівні не закріплено. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2016 року відкрито провадження у цивільній справі №296/9411/16-ц. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2017 року закрито провадження цивільній справі №296/9411/16-ц на підставі пункту 1 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави задоволено, ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2017 року скасовано та направлено цивільну справу №296/9411/16-ц до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Корольовського районного суду від 13 липня 2017 року прийнято цивільну справу №296/9411/16-ц для продовження розгляду. 02.04.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] адвоката Вернидуба Д.В., у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що прокурором не обгрунтовано його право втручатись в діяльність Житомирської міської ради при винесенні рішення №1206 від 02.03.2010. Питання стосується земельної ділянки, яка є суміжною земельною ділянкою, на якій розташована прокуратура Житомирської області, натомість останньою було погоджено та підписано протокол узгодження меж спірної земельної ділянки ще 19.09.2006, жодних зауважень зі сторони прокуратури щодо передачі [PERSON] земельної ділянки не виникало. Також позивачем не вказано поважних причин пропуску строку позовної давності, адже прокуратурі стало відомо про розробку саме технічної документації на земельну ділянку ще в 2006 році. 03.04.2018 від прокуратури надійшла відповідь на відзив, яка є аналогічною позову у частині наявності підстав для звернення прокуратури до суду із цим позовом. Додатково зауважує, що той факт, що прокуратурою в 2006 році погоджено та підписано протокол узгодження меж спірної земельної ділянки не свідчить про те, що на той час перевірялась технічна документація на земельну ділянку на предмет її законності. Дане підтверджується і тим, що спірне рішення міською радою прийнято тільки в 2010 році. Ухвалою судді Корольовського районного суду Галасюка Р.А. від 20 червня 2018 року цивільну справу №296/9411/16-ц прийнято до продовження розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Корольовського районного суду Рожкової О.С. від 07 жовтня 2019 року цивільну справу №296/9411/16-ц прийнято до продовження розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2020 року закрито провадження цивільній справі №296/9411/16-ц на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року). Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу Житомирської місцевої прокуратури задоволено, ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2020 року скасовано та направлено цивільну справу №296/9411/16-ц для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Петровської М.В. цивільну справу №296/9411/16-ц прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 02.12.2021, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, замінено позивача з Першого заступника Житомирської місцевої прокуратури на Першого заступника керівника Житомирської окружної прокуратури. 11.02.2022 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Гайдащука О.С. надійшла заява, у якій просив застосувати строк позовної давності, оскільки станом на серпень 2013 року прокуратурі було відомо про можливе порушення інтересів територіальної громади внаслідок приватизації земельної ділянки [PERSON] . Наведений висновок слідує з того, що згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 30.09.2013 № 02/4176, у серпні 2013 року до Житомирської окружної прокуратури зверталася депутат Корольовської районної ради Лагоміна Т.П. в інтересах гр. [PERSON] з приводу незаконності приватизації [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20.06.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гайдащука О.С. про закриття провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 20.06.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.08.2022 від прокуратури надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в яких зазначає, що лист від 30.09.2013 № 02/4176 адресований лише [PERSON] та депутату Корольовської районної ради м.Житомира, а отже органом прокуратури його не було отримано і не було відомо про порушення інтересів держави у зв`язку із приватизацією земельної ділянки. Водночас про таке порушення прокуратурі стало відомо з листа Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 12.05.2014 № 01/2146 за результатами звернення гр. [PERSON] . Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 11.10.2022 зупинено провадження у цивільній справі № 296/9411/16-ц до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 24.06.2024 поновлено провадження у цивільній справі №296/9411/16-ц. 09.09.2024 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Мелешка Максима Андрійовича надійшли пояснення по справі. Згідно вказаних пояснень вказує, що між [PERSON] та, на той час власницею квартири [ADDRESS] , [PERSON] , власником квартири [ADDRESS] [PERSON] , була укладена угода «Про порядок використання розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] ». 30 травня 2008 року приватним нотаріусом Товянським С.Я. було засвідчено заяву [PERSON] та [PERSON] про те, що між останніми досягнуто згоди про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . В подальшому на замовлення відповідача розроблено технічну документацію на підставі якої було прийнято рішення Житомирською міською радою про передачу земельної ділянки у власність. Також зазначає наступне: - посилання прокурора про невизначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не знаходять свого підтвердження, оскільки протоколом Комунального підприємства «Житомирський міський центр земельних відносин» від 19.08.2006 проведено встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; - прокурором обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, оскільки ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим, а оспорювання акту відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним. Даний спір не породжує жодних наслідків для Держави, інших громадян (зацікавлених осіб), окрім як [PERSON] , адже не стосується витребування земельної ділянки (частини земельної ділянки) власника з незаконного володіння, а тому такий спосіб захисту невстановленого кола осіб не є ефективним способом захисту в розумінні сталої практики Верховного Суду; - представництво інтересів держави прокурором не доведено. Відсутність зацікавленої особи у вирішенні даного спору вказує на фактичну відсутність порушеного права оскаржуваними рішеннями, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову; - відсутні правові підстави для втручання прокурором у право власності [PERSON] ; - прокурором не обгрунтовано суттєве пропущення строків на звернення до суду з позовною заявою. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 584802 від 27.12.2010, момент виникнення права власності та строк на подання позовної заяви розпочинається з моменту прийняття рішення Житомирської міської ради та реалізації акту індивідуальної дії. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 21.05.2025 витребувано у Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради оригінал інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] , - для її огляду в судовому засіданні. 10.07.2025 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Мелешка Максима Андрійовича надійшли додаткові пояснення по справі за результатами ознайомлення з матеріалами інвентаризаційної справи. Так, на сторінці 148 (матеріали інвентаризаційної справи) міститься запит Першого заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури В. Толочко щодо заяви [PERSON] з приводу незаконного використання [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] , а отже Житомирською місцевою прокуратурою проводилась перевірка в порядку ЗУ «Про звернення громадян», проте матеріали перевірки не долучено до позовної заяви. Як вбачається з пункту 110 додатку № 1 до рішення Житомирської міської ради № 12.03.2010, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 714 м.кв зазнала змін в частині збільшення площі земельної ділянки до 928 м.кв. Разом з тим, прокуратурою жодним чином не оскаржується рішення Житомирської міської ради від 12.03.2010 в частині пункту 110 Додатку 1, яким і було змінено загальну площу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи не міститься жодних відомостей, що стало підставою для прийняття такого рішення Житомирської міською радою, але прокурор впевнено стверджує, що проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею (0,0928 га), не існує. Звертає увагу, що, земельна ділянка [PERSON] із земель домоволодіння будинку [ADDRESS] , площею 0,0451 га, передана у власність як частина земельної ділянки, що знаходиться під будинком і яка необхідна для його обслуговування. Жодних скарг, конфліктів, позовних заяв від інших власників квартир в будинку за [ADDRESS] не надходило. Більше того, в матеріалах справи містяться відомості щодо погоджень меж земельної ділянки із сусідніми землекористувача, в тому числі й Житомирською обласною прокуратурою. На сторінці 167 міститься кадастровий план земельної ділянки, що передається у власність 1810136600:04:001 і план затверджено відповідальними особами та скріплено печаткою КП «Житомирський міський центр земельних відносин» в серпні 2007 року. Права сусідніх землекористувачів спірним рішенням не порушуються і навіть якщо б і скасувати таке рішення, то скасуванням реєстрації права власності жодні права не відновлюються, адже у інших осіб не має права на отримання земельної ділянки, яка перебуває у власності [PERSON] . Зауважує, що в даному випадку підлягає застосуванню прецедентний висновок Європейського Суду з прав людини у справі Рисовський проти України. В судових засіданнях прокурор просив позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мелешко М.А. просили відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у заявах по суті справи, письмових поясненнях. Представник відповідача Житомирської міської ради в судовому засіданні 03.04.2025 просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що міська рада при прийнятті рішення № 1206 від 02.03.2010 діяла у межах наданих законодавством повноважень. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05.04.2006 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір про поділ в натурі часток житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 687, згідно умов якого [PERSON] володіє 47/100 частинами, [PERSON] володіє 35/100 частинами, [PERSON] володіє 18/100 частинами житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу р.№ 5460 від 19.04.2006, є власником квартири [ADDRESS] , яку придбав у [PERSON] (35/100 частин) (інформаційна довідка з Реєстру № 70701120 від 18.10.2016). Згідно інформаційної довідки № 4456119911 від 30.09.2025, 18/100 часток будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтв про право на спадщину від 26.07.2010. Вказана квартира (47/100 часток) успадкована після смерті [PERSON] . За замовленням [PERSON] (договір № 1910 від 20.11.2007) в 2009 році Комунальним підприємством «Житомирський міський центр земельних відносин» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,0451 га, за адресою: [ADDRESS] , з цільовим використанням ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Присвоєно кадастровий номер 1810136600:04:001:0054. Протоколом погодження меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , від 19.09.2006, проведено встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки, суміжними землекористувачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представником прокуратури Толочко А.П. протокол підписано та претензій не заявлено. У відповідності до довідки № 5-А-240 від 16.11.2007, виданої комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, ідеальні частки співвласників на земельну ділянку житлового будинку [ADDRESS] , згідно первинної реєстрації права власності складають: [PERSON] 35/100 ід.ч., [PERSON] 18/100 ід.ч., [PERSON] 47/100 ід.ч. Земельна ділянка зареєстрована площею 695 кв.м згідно рішення виконкому Житомирської міської ради народних депутатів від 23.02.1954 № 137. Фактична площа земельної ділянки 714 кв.м. У відповідності до кадастрового плану земельної ділянки 1810136600 04 001, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складеного в серпні 2007 року, а також плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку за вказаною адресою від 27.03.2008 (матеріали інвентаризаційної справи № 240), загальна площа вказаної земельної ділянки під домоволодінням складає 928 м.кв. Заявою, зареєстрованою нотаріусом, підписаною 30.05.2008 [PERSON] , [PERSON] , між вказаними особами досягнуто згоди про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 09.02.2010, останній, як власник земельної ділянки на підставі державного акту серії ЖТ №043989, надав [PERSON] згоду на приватизацію суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Пунктами 1 та 2 рішення тридцять сьомої сесії Житомирської міської ради п`ятого скликання №1206 від 02.03.2010 "Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам": затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; безоплатно передано у власність та надано в оренду земельні ділянки згідно з додатками 1-3. Пунктом 110 додатку 1 до вказаного рішення «Список громадян, яким надаються безоплатно у власність та оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» визначено, що розмір земельної ділянки по матеріалах інвентаризації для будівництва та обслуговування жилих будинків та господарських будівель, розташованої за адресою: [ADDRESS] , для громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] складає 0,0928 га. Пунктом 110.1 додатку 1 до вказаного рішення «Список громадян, яким надаються безоплатно у власність та оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» визначено, що [PERSON] передається у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків та господарських будівель земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 0,0451 га. Підстава для надання земельної ділянки: рішення міськвиконкому від 16.10.1998 № 495. На підставі рішення №1206 від 02.03.2010 [PERSON] видано державний акт серії ЯН №584802 (у позові вказано помилково серію акту) на право власності на земельну ділянку площею 0,0451 га, кадастровий номер 1810136600:04:001:0054, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Вказана земельна ділянка межує, зокрема, із землями садиби [ADDRESS] та садиби [ADDRESS] . Державний акт серії ЯН №584802 зареєстровано 27.07.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011023000155. Згідно державного акту серії ЖТ №043989 на право приватної власності на землю, земельна ділянка площею 0,0136 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради народних депутатів від 16.10.1998 № 495. Вказана земельна ділянка межує, зокрема, із землями Житомирської обласної прокуратури та садиби № 15. Згідно пункту 57 та 57.1 додатку № 1 «Список власників домоволодінь, за якими закріплюються земельні ділянки, надаються в постійне та тимчасове користування та передаються в приватну власність для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель, ведення городництва та особистого підсобного господарства» до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 495 від 16.10.1998 «Про закріплення за власниками домоволодінь земельних ділянок, надання їх в користування та передачу в приватну власність» [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,0136 га за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа земельної ділянки по інвентаризаційним даним 0,0756 га, 0,0136 га. Підстава для надання земельної ділянки: рішення міськвиконкому від 23.02.1954 № 137. Листом Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 30.09.2013 № 02/4176, [PERSON] та депутата Корольовської районної ради Лагоміну Т.П. повідомлено про розгляд звернення гр. [PERSON] , яке надійшло з прокуратури м.Житомира, щодо незаконного використання земельної ділянки [PERSON] (наявна перша сторінка листа, т.2 а.с.125). Листом Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 12.05.2014 № 01/2146, [PERSON] та прокуратуру Житомирської області повідомлено про виконання доручення прокуратури щодо незаконного використання земельної ділянки [PERSON] . Зазначено, що при порівнянні планів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , конфігурація та межі земельних ділянок не співпадають, а до державного акту [PERSON] включено частину земельної ділянки площею 0,018 га, яка не відноситься до домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , згідно раніше виготовленого акту гр. [PERSON] . Управлінням контролю за використанням та охороною земель спрямовано клопотання від 12.12.2013 № 01/5258 до прокуратури Житомирської області для вжиття заходів щодо усунення порушень земельного законодавства. Листом Житомирської міської ради № 25/в.8012-2 від 22.09.2016 Житомирську місцеву прокуратуру повідомлено, що звернення [PERSON] щодо незаконного використання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] розглянуто. Встановлено, що рішення Житомирської міської ради №1206 від 02.03.2010 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки [PERSON] прийнято на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розробленої в 2009 році комунальним підприємством «Житомирський міський центр земельних відносин». У цій справі прокурор стверджує, що наявне порушення інтересів держави внаслідок неправомірного набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1-ч.3 ст.116 Земельного кодексу України (ЗК України; тут і надалі всі нормативно правові акти в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч.1 та ч.2 статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (ч.6 ст.118). Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (ч.7 ст.118 ЗК України). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (ч.10 ст.118 ЗК України). Частиною 1 статті 125 ЗК України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 та ч.2 ст.202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. У відповідності до ч.1, ч.2, ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За змістом ст.50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 677 , проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли: - земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; - земельна ділянка набувається у власність шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення; - земельна ділянка придбана на конкурентних засадах (за результатами земельних торгів). Проект відведення земельної ділянки може не розроблятися також в інших випадках, передбачених законом. У відповідності до ст.55 Закону України «Про землеустрій» (технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об`єднання земельних ділянок, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; е) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; є) кадастровий план земельної ділянки; ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути (ст.56 Закону України «Про землеустрій»). За змістом п.2 та п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. Установити, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння. Як встановлено судом у цій справі, за адресою: [ADDRESS] , наявне домоволодіння, співвласниками якого станом на 2010 рік були: [PERSON] (35/100 частин будинку/квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (18/100 частин будинку/квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (померла та [INFO] її частку 47/100 будинку/квартири [ADDRESS] успадкували [PERSON] та [PERSON] ). Земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , станом на 2010 рік мала загальну площу 928 кв.м. (0,0928 га), що підтверджено матеріалами інвентаризаційної справи № 240. При цьому, частина вказаної земельної ділянки площею 0,0136 га була передана у власність співвласнику домоволодіння [PERSON] на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради народних депутатів від 16.10.1998 № 495, що підтверджено державним актом серії ЖТ №043989 на право приватної власності на землю. Межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , погоджено протоколом від 19.09.2006 між суміжними землекористувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представником прокуратури Толочко А.П. 30.05.2008 [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , а згідно нотаріально посвідченої заяви від 09.02.2010, а інший співвласник домоволодіння [PERSON] надав [PERSON] згоду на приватизацію суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Отже, в даному випадку, з урахуванням приписів ст.120 ЗК України, п.2 та п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про землеустрій», оскільки: земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , знаходилась у користуванні співвласників домоволодіння, зовнішні межі земельної ділянки були погоджені протоколом від 19.09.2006, частина такої земельної ділянки була передана у власність одному із співвласників домоволодіння [PERSON] , користування земельною ділянкою було погоджено між [PERSON] та [PERSON] , як співвласниками будинку, які не приватизували земельну ділянку відповідно до своїх часток у домоволодінні, - то відповідно право власності на частину такої земельної ділянки, частина якої вже була сформованою (земельна ділянка [PERSON] ), правомірно оформлена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за заявою користувача земельної ділянки комунальної власності [PERSON] . За наведених висновків суду, помилковим є твердження прокурора про необхідність розроблення проекту відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , для отримання її у власність [PERSON] у 2010 році, як співвласником частини будинку, розташованого за вказаною адресою. Щодо посилання прокурора на те, що матеріали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, площею 0,0451 га, за адресою: [ADDRESS] , в порушення вимог ст.56 Закону України «Про землеустрій», п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 43 від 04.05.1999, не містять: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, рішення суду, журналу польових вимірювань, збірного кадастрового плану суміжних землевласників і землекористувачів, відомостей обчислення площі земельної ділянки, відомостей обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки, експлікації земельних угідь згідно з формою 6-зем., то такі не знайшли свого підтвердження в ході дослідження технічної документації. Так, в пояснювальній записці, наявній в технічній документації, чітко зазначено, що: геодезична прив`язка кутів повороту меж земельної ділянки виконувались полярним методом з точок геодезичної мережі, методом лінійних засічок з незалежним контролем геодезичного визначення; вимірювання кутів на точках геодезичної мережі виконувалось теодолітом 3Т-5КП № 37253, лінії вимірювалися 50-метровою стальною стрічкою; виконання польових робіт здійснено в 2008 році. Дані вимірювань вказано на кадастровому плані земельної ділянки, що передається у власність, де також зазначено план зовнішніх меж землекористування. В складі документації наявна експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. (додаток № 1). Окремо слід зазначити про встановлену судом відсутність порушеного права держави внаслідок оформлення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0451 га, кадастровий номер 1810136600:04:001:0054, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Як вже раніше зазначалось, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності та користуванні співвласників будинку, між якими відсутні спірні питання з приводу користування земельною ділянкою. Вказана земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови. Скасування рішення Житомирської міської ради п`ятого скликання №1206 від 02.03.2010 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0451 га за кадастровим номером 1810136600:04:001:0054, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та визнання недійсним державного акту на вказану земельну ділянку, не може відновити порушене право держави, на яке вказує прокурор, адже жодного законного інтересу щодо такої земельної ділянки у держави не існує, оскільки відповідач, як співвласник частки будинку має законне право користуватись такою земельною ділянкою відповідно до своєї частки та отримати її у власність у відповідності до ст.120 ЗК України. В позові прокурором вказується про порушення права фізичної особи [PERSON] внаслідок набуття у власність [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , що в подальшому стало однією з підстав для звернення до суду із цим позовом. Натомість, [PERSON] , як фізична особа, наділена самостійним правом на звернення до суду із відповідним позовом у разі порушення її прав чи інтересів діями [PERSON] . На відсутність порушеного права/інтересу держави вказує також той факт, що наразі в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває цивільна справа № 296/7709/16-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Житомирської міської ради, у якій позивачі просять: визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської міської ради №1206 від 02.03.2010 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, виданої на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та передачі зазначеної земельної ділянки йому у власність; визнати недійсним державний акт серії ЯН №584802 на право власності на земельну ділянку, виданий на земельну ділянку площею 0,0451 га кадастровий номер 1810136600:04:001:0054, за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 27.07.2010 №011023000155. Тобто спір з приводу земельної ділянки площею 0,0451 га, кадастровий номер 1810136600:04:001:0054, за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] існує між фізичними особами [PERSON] , [PERSON] , які вважають порушеними свої права, та [PERSON] як відповідачем. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. В цій справі втручання держави в право власності [PERSON] не є виправданим, оскільки не здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, та не є пропорційним, оскільки встановлено відсутність інтересу держави у цій справі. Враховуючи наведене у сукупності, позов Житомирської окружної прокуратури є безпідставним, а тому у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі. Щодо поданої представником відповідача Музичука В.Л. заяви від 11.02.2022 про застосування строків позовної давності, cуд зазначає, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Наведена позиція узгоджується із викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18). Оскільки позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, тому подана відповідачем заява про застосування строків позовної давності судом не вирішується.

Outcome: dismissed