Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом про визначення порядку користування квартирою. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що сторони у справі є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 28 січня 1999 року між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї доньки [PERSON] , яка на той час була неповнолітньою, з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Вісімнадцятою київською державною нотаріальною конторою, відповідно до умов якого [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї доньки [PERSON] , купила в рівних долях кожному квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 31.08.2018 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 15.11.2022 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] . 14 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Смірновою А.С., згідно з умовами якого сторони даного договору домовились порівну розділити належну [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири, у зв"язку з чим [PERSON] стала власником 1/4 частини квартири, а [PERSON] набув у власність відповідно - 1/4 частину квартири. 28 листопада 2023 року [PERSON] належну їй 1/4 частину квартири подарувала доньці [PERSON] , що підтверджується договором дарування частки квартири від 28 листопада 2023 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. Зазначає, що в квартирі проживає відповідач, який використовує для свого проживання всі кімнати квартири, чим фактично унеможливлює користування квартирою позивачу, у зв"язку з чим між сторонами існує спір, який відповідач вирішувати в позасудовому порядку відмовляється та ухиляється від вирішення даного спору. 12 листопада 2024 року [PERSON] подарував своїй дружині - [PERSON] належну йому 1/4 частку вказаної квартири, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Майоровою А.В. Станом на липень 2025 року 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (доньці [PERSON] ) на підставі договору дарування, посвідченого 15.11.2024 року приватним нотаріусом КМНО Майоровою А.В., що підтверджуться Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2025 року. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу - 68,9 кв.метрів, житлову площу - 41,1 кв.метрів, складається з трьох житлових кімнат, площею 18,3 кв.метрів, 9,8 кв.метрів та 13,0 кв.метрів з лоджією, площею 4,2 кв.метри, кухні, площею 8,6 кв. метрів, ванної кімнати, площею 2,8 кв. метрів, вбиральні, площею 1,0 кв. метрів, коридору, площею 9,7 кв.метрів, вбудованої шафи, площею 1,5 кв.метрів. З урахуванням пропорції часток у праві власності на квартиру, [PERSON] просить визначити наступний порядок користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , - виділивши в користування позивачу кімнату, житловою площею 18,3 кв.метрів, кімнату, житловою площею 13,0 кв.метрів, лоджію, площею 4,2 кв.метрів, - а відповідачу - кімнату, житловою площею 9,8 кв.метрів, - у загальному користуванні сторін залишити - кухню, площею 8,6 кв.метрів, ванну кімнату, площею 2,8 кв.метрів, вбиральню, площею 1,0 кв.метрів, коридор, площею 9,7 кв.метрів та вбудовану шафу, площею 1,5 кв.метрів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року відповідача [PERSON] у даній справі замінено на [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року відповідача [PERSON] у даній справі замінено на [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 січня 1999 року між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї доньки [PERSON] , яка на той час була неповнолітньою, з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Вісімнадцятою київською державною нотаріальною конторою, відповідно до умов якого [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї доньки [PERSON] , купила в рівних долях кожному квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13) Право власності на вказану квартиру було зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 02 лютого 1999 року, про що внесено запис в реєстрову книгу за реєстром №8120, що підтверджується реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації від 02 лютого 1999 року. (а.с. 14) 31.08.2018 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.(а.с. 15) 15.11.2022 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 травня 2022 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15 листопада 2022 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданим 13.01.2023 року. (а.с. 17) 14 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Смірновою А.С., згідно з умовами якого сторони даного договору домовились порівну розділити належну [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири, у зв"язку з чим [PERSON] стала власником 1/4 частини квартири, а [PERSON] набув у власність відповідно - 1/4 частину квартири. (а.с. 18) 28 листопада 2023 року [PERSON] належну їй 1/4 частину квартири подарувала доньці [PERSON] , що підтверджується договором дарування частки квартири від 28 листопада 2023 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В.(а.с. 20) 12 листопада 2024 року [PERSON] подарував своїй дружині - [PERSON] належну йому 1/4 частку вказаної квартири, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Майоровою А.В. Станом на липень 2025 року 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (доньці [PERSON] ) на підставі договору дарування, посвідченого 15.11.2024 року приватним нотаріусом КМНО Майоровою А.В., що підтверджуться Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.07.2025 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до нового співвласника квартири - [PERSON] з заявою про врегулювання спору щодо порядку користування квартирою. 22 липня 2025 року [PERSON] направила [PERSON] заяву, посвідчену 22.07.2025 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Тернюк Є.В., в якій позивач, зокрема запропонувала відповідачу врегулювати порядок окристування квартирою шляхом укладення між ними в письмовій, нотаріальній формі договору про встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до технічного паспорту квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу - 68,9 кв.метрів, житлову площу - 41,1 кв.метрів, складається з трьох житлових кімнат, площею 18,3 кв.метрів, 9,8 кв.метрів та 13,0 кв.метрів з лоджією, площею 4,2 кв.метри, кухні, площею 8,6 кв. метрів, ванної кімнати, площею 2,8 кв. метрів, вбиральні, площею 1,0 кв. метрів, коридору, площею 9,7 кв.метрів, вбудованої шафи, площею 1,5 кв.метрів. (а.с. 30) Позивач зазначає, що сторони не можуть домовитись про порядок користування спірною квартирою, тому вона звернулася в суд з позовом. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідач заперечує проти заявлених вимог позивача, оскільки вважає, що спірна квартира є її особистою власністю. Зазначає про те, що в судовому порядку оспорюється належність спірної квартири до спільного сумісного майна подружжя. Разом з тим, станом на день ухвалення рішення квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільною частковою власністю сторін. Правовий висновок про застосування ч. 3 ст. 358 ЦК України під час розгляду справ про спори між співвласниками про визначення порядку користування житлом зробив Верховний Суд України в постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс15. У випадку коли добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками неможливо, такий порядок встановлює суд. При цьому слід враховувати, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна, співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення у обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна в натурі для припинення права спільної сумісної власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників, якщо встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного із співвласників. З матеріалів справи вбачається, що загальна площа квартири, що належить сторонам, складає 68,9 кв.метрів, житлова - 41,1 кв.метрів. Позивач просить виділити собі у користування житлову кімнату, площею 18,3 кв.метрів, кімнату, житловою площею 13,0 кв.метрів, лоджію, площею 4,2 кв.метрів, а відповідачу - кімнату, житловою площею 9,8 кв.метрів. У загальному користуванні сторін залишити - кухню, площею 8,6 кв.метрів, ванну кімнату, площею 2,8 кв.метрів, вбиральню, площею 1,0 кв.метрів, коридор, площею 9,7 кв.метрів та вбудовану шафу, площею 1,5 кв.метрів. Суд вважає, що виділення сторонам цих кімнат відповідає вимогам закону, частці у спільному майні, не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири, оскільки встановлення такого порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. У такому випадку, баланс інтересів співвласників при користуванні квартирою не порушить права відповідача. За таких обставин, вимога позивача про виділ йому житлової кімнати, площею 18,3 кв.метрів, та кімнати, житловою площею 13,0 кв.метрів, з лоджією, площею 4,2 кв.метрів відповідає вимогам закону. Суд вважає, що не є підставою для відмови в задоволенні позову посилання сторони відповідача на перепланування приміщень квартири. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 211 гривень 20 копійок судового збору.

Outcome: approved