Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 30 жовтня 2025 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 30% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2019 року. [INFO] у подружжя народилася спільна донька [PERSON] . Позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач є військовослужбовицею, однак наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим не отримує грошового забезпечення. Єдиним джерелом її доходу є соціальні виплати на дитину в розмірі 860,00 грн. Позивач стверджує, що відповідач, який є військовослужбовцем та отримує стабільний дохід, не надає добровільної матеріальної допомоги на її утримання, хоча є працездатною особою, не має інших утриманців (непрацездатних батьків чи інших дітей) та спроможний надавати таку допомогу. Позивач посилається на норми ст.ст. 75, 84 Сімейного кодексу України, зазначаючи, що право дружини на утримання виникає незалежно від її матеріального становища та працездатності, за умови спроможності чоловіка надавати таку підтримку. 11 грудня 2025 року представник відповідача, адвокат Борисова А.Г., подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила задовольнити позовні вимоги частково. Відповідач визнає свій обов`язок утримувати дружину, з якою проживає дитина до трьох років, проте заперечує проти розміру стягнення у вигляді 30% від доходу. В обґрунтування заперечень сторона відповідача зазначає, що Відповідач добровільно та систематично надавав матеріальну допомогу позивачці. За період з травня по грудень 2025 року ним було перераховано сукупно 326 515,57 грн, що в середньому становить близько 45 000 грн на місяць. Відповідач є військовослужбовцем, бере участь у бойових діях, і його дохід є мінливим. Відповідач несе значні додаткові витрати, пов`язані з проходженням служби та особистими потребами, зокрема: оплата оренди житла (м. Біла Церква, м. Павлоград), сплата кредитних зобов`язань перед банками (АТ КБ «Приватбанк», АТ «УкрСибБанк»), обслуговування автомобіля Jeep Grand Cherokee, що використовується для потреб підрозділу, та оплата послуг зв`язку Starlink. Крім того, відповідач зазначає, що у провадженні суду також перебуває справа про стягнення аліментів на дитину у розмірі 30% доходу. Задоволення позову дружини в аналогічному розмірі (30%) призведе до стягнення 60% сукупного доходу відповідача, що є надмірним тягарем та порушує його права. Відповідач пропонує визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але не менше 50% від цього показника. У відповіді на відзив, поданій 12.12.2025 року, Позивач додатково зазначила, що грошові перекази, на які посилається Відповідач, здійснювалися нерегулярно та вимагали постійних прохань з її боку, що вона вважає принизливим. Також Позивач заперечує проти врахування судом витрат відповідача на ремонт автомобіля та супутниковий зв`язок Starlink як обов`язкових витрат на потреби підрозділу, стверджуючи, що ці витрати є особистою ініціативою відповідача, а майно не перебуває на балансі військової частини. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 11.11.2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 05.12.2025 року. 04.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Борисової А.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням у відрядженні в м. Миколаєві для участі в інших слідчих діях та необхідністю підготовки відзиву. 05.12.2025 року від Позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 05.12.2025 року судове засідання було відкладено з метою забезпечення права відповідача на захист та надання доказів. Наступне засідання призначено на 12.12.2025 року (резервна дата, визначена в ухвалі про відкриття провадження). 11.12.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками. 12.12.2025 року від Позивача надійшла відповідь на відзив (заперечення). У судове засідання 12.12.2025 року Позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні 12.12.2025 року представник Відповідача адвокат Борисова А.Г. позовні вимоги визнала частково, підтримала доводи, викладені у відзиві, просила суд встановити аліменти у твердій грошовій сумі, посилаючись на надмірність вимог позивача та наявність у відповідача значних витрат та кредитного навантаження. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народилася спільна донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає разом з матір`ю, яка здійснює фактичний догляд за нею. Дана обставина сторонами не оспорюється та підтверджується актом про місце проживання від 30.10.2025. Позивач [PERSON] є військовослужбовицею, має статус учасника бойових дій (посвідчення УБД), проте на момент розгляду справи перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно з матеріалами справи, грошового забезпечення за місцем служби вона не отримує, а її дохід складається із соціальних виплат на дитину у розмірі 860,00 грн. Відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, офіцером, бере участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Згідно з довідкою про доходи від 04.12.2025, виданою ВЧ [NUMBER] , та виписками з банківських рахунків, відповідач отримує грошове забезпечення, яке є змінним, проте регулярним. За період з травня по листопад 2025 року середньомісячний сукупний дохід відповідача (включно з додатковою винагородою) складав близько 193 000 грн. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо надання утримання (аліментів) дружині, з якою проживає дитина, які регулюються положеннями ст.ст. 75, 80, 84 Сімейного кодексу України. 4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд застосовує вказані норми, виходячи з того, що право дружини на утримання у цей період є безумовним (окрім умови спроможності чоловіка платити) та спрямоване на забезпечення інтересів матері та дитини в найбільш вразливий період їхнього життя. При визначенні розміру аліментів суд керується ст. 80 СК України, яка передбачає можливість присудження аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі. Також суд застосовує за аналогією ст. 182 СК України та загальні засади регулювання сімейних відносин (ст. 7 СК України справедливість, добросовісність, розумність), враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника і одержувача аліментів, наявність інших утриманців та витрат. Позивач просила суд стягнути 30% від усіх видів доходів відповідача. Суд вважає такий розмір надмірним та необґрунтованим з огляду на наступне. В провадженні суду перебуває інша справа №521/16650/25 між тими ж сторонами про стягнення аліментів на дитину, де також заявлено вимогу у розмірі 30% від усіх видів доходів відповідача. Задоволення позову дружини у повному обсязі призвело б до ситуації, коли з відповідача стягуватиметься 60% його доходу. З урахуванням середнього доходу відповідача (~193 000 грн), стягнення 30% лише на утримання дружини становитиме близько 58 000 грн щомісяця. Така сума значно перевищує розумні потреби дорослої працездатної особи (навіть з урахуванням догляду за дитиною) та порушує баланс інтересів сторін, ставлячи платника аліментів у скрутне становище, особливо в умовах воєнного стану. Щодо заперечень відповідача та пропозиції про фіксовану суму. Відповідач просив встановити аліменти у твердій грошовій сумі (1 прожитковий мінімум). Суд відхиляє цей аргумент виходячи з наступного. Встановлення фіксованої суми (3028 грн) при доході платника у майже 200 000 грн є порушенням принципу справедливості. Це становитиме менше 1,5% від його доходу, що є очевидно непропорційним. Крім того, дохід військовослужбовця складається з окладу та додаткової винагороди ("бойових"), яка може змінюватися. Стягнення у частці від доходу дозволяє автоматично регулювати розмір аліментів: якщо відповідач не буде отримувати "бойові", сума аліментів зменшиться пропорційно, що захистить його інтереси; якщо ж дохід буде високим дружина отримає належне утримання. Крім того, суд оцінюючи витрати відповідача (оренда, авто, Starlink) виходив з наступного. Відповідач надав докази витрат на оренду житла в м. Біла Церква та м. Павлоград, ремонт автомобіля Jeep Grand Cherokee та оплату супутникового зв`язку. Позивач у відповіді на відзив просила не враховувати ці витрати, називаючи їх "особистими ініціативами відповідача" та вказуючи, що майно не перебуває на балансі ВЧ. Суд відхиляє доводи позивача про неврахування цих витрат та приймає аргументи відповідача з огляду на наступне. Специфіка несення служби в умовах воєнного стану часто вимагає від військовослужбовців використання власних ресурсів для забезпечення мобільності та зв`язку, що прямо впливає на їхню безпеку та ефективність виконання завдань. Суд визнає ці витрати такими, що об`єктивно зменшують наявний у розпорядженні відповідача дохід (реальну платоспроможність), а тому вони є "істотними обставинами" в розумінні законодавства, які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів. Щодо добровільної сплати аліментів. Суд встановив факт перерахування відповідачем значних сум коштів (понад 326 тис. грн) на користь позивача за період травень-грудень 2025 року. Суд оцінює це як доказ платоспроможності та сумлінності відповідача. Разом з тим, добровільне виконання обов`язку не позбавляє позивача права на судовий захист. Судове рішення виступає гарантією стабільності утримання на майбутнє. Тому аргумент Відповідача про відсутність спору через добровільну сплату судом відхиляється судом. Також судом відхиляються аргументи представника відповідача щодо мотивів затягування позивачем справи про розірвання шлюбу (справа №521/12041/25) та суд не бере їх до уваги, оскільки право на аліменти дружини, з якою проживає дитина до 3 років, згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, зберігається і після розірвання шлюбу. З урахуванням встановлених обставин, а саме: високого, але змінного доходу відповідача, наявності у нього обов`язкових витрат, пов`язаних із службою та погашенням кредитів, а також необхідності дотримання балансу інтересів (щоб аліменти не були надмірним тягарем, але забезпечували гідний рівень життя матері з дитиною), суд вважає за необхідне задовольнити позов частково. Справедливим розміром аліментів у даній справі є 15% (п`ятнадцять відсотків) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Це забезпечить позивачу щомісячну суму (орієнтовно 28-30 тис. грн при поточному доході), яка є достатньою для її утримання, та залишить відповідачу достатньо коштів для власних потреб та виконання обов`язку по утриманню дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial