Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

ТОВ "Факторинг\~партнерс"\~(далі\~-\~позивач)\~звернулося до\~Чорнобаївського районного\~суду Черкаської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~(далі\~-\~відповідач)\~про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 09.02.2021 між ТОВ "Інфінанс" та [PERSON] укладено договір позики № 0986140420. Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 3000,00 грн, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом. 22.06.2022 року ТОВ "Інфінанс" на підставі договору факторингу № 22/06-22 відступило на користь ТОВ ФК "ЄАПБ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором позики № 0986140420. 23.05.2024 року був укладений договір № 23/05/24, відповідно до якого ТОВ "ФК "ЄАПБ" відступило на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором позики № 0986140420. Сума заборгованості відповідача за вказаним договором позики становить 41902,50 грн та складається із заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 3000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 38902,50 грн, які позивач просить стягнути на свою користь, а також судові витрати, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2025 року відмовдено у задоволенні клопотання представника відпровідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2025 року задоволено клопотання про витребування доказів. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які передбачені ст.ст. 22, 25 ЗУ "Про платіжні системи та перекази коштів в Україні", які підтверджують ініціювання переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, отримання кредитних коштів за договором, а також те, що такий переказ є завершеним. Також зазначив, що в судовому засіданні повинна бути досліджена виписка за рахунком, яка може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту. Звертав увагу, що у разі зміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права та інформацію, яка є важлтвою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. В зв`язку з викладеним просив відмовити в позові. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000 грн. Дана обставина підтверджується листом ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення", відповідно до якого 09.02.2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 3000 грн на картковий рахунок [NUMBER] . Твердження відповідача про те, що вона не отримувала кредитних коштів не заслуговують на увагу. Відповідач отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. У судове засідання сторони не викликалися. Відповідач про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлена належним чином, оскільки до суду подано відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 09 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Інфінанс» із Заявкою-Анкетою на отримання кредиту, яка містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема: індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також реквізити її банківської платіжної картки. Вказана заявка-анкета підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 7z0u7g (а.с. 7). ТОВ «Інфінанс» направило [PERSON] пропозицію укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3475233 від 09 лютого 2021 року (оферта) та надання кредиту згідно Заявки-анкети №3475233 на наступних умовах: сума кредиту 3000,00 грн, строк користування кредитом 18 днів. Строк дії договору 3 роки. Процентна ставка 1,75% за один день користування кредитом за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації (а.с.8). 09 лютого 2021 року [PERSON] акцептувала вказану оферту за допомогою електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора 7z0u7g, тим самим підписавши договір позики та погодившись з його умовами, а також інформацією, яка була надана споживачу до укладення договору надання позики. Згідно з листом № 3158_250611113930 від 30.07.2025 року, відповідачу перераховані кошти 09 лютого 2021 року на суму 3000 грн маска картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 80009670, призначення платежу: зачислення 3000 грн на картку № [NUMBER] (а.с. 22). 09 грудня 2025 року судом отримано інформацію на запит від АТ КБ «Приватбанк», згідно з якою, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , по якому було зараховано кошти в сумі 3000 грн від 09.02.2021 року та направлено виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 09.02.2021 по 09.03.2021. 22 червня 2022 року було укладено договір факторингу №22/06-22 (а.с. 30-31)відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0986140420. Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 41902,50 грн, з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 38902,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 0 грн - сума заборгованості за пенею (а.с. 32-33). 23 травня 2024 року між ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "Факторинг партнерс" був укладений договір факторингу № 23/05/24, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за договором позики № 0986140420 від 09 лютого 2021 року (а.с. 34-36). Згідно з витягом реєстру боржників до договору факторингу № 23/05/24 від 23 травня 2024 року до ТОВ «Факторинг партнерс» перейшло право вимоги за договором позики № 0986140420 від 09 лютого 2021 року в сумі 41902,50 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 38902,50 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 41). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавіто-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Згідно з ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050\~ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Твердження відповідача, що позивач не надав до суду доказів отримання відповідачем кредитних коштів, суд не бере до уваги, оскільки перерахування кредитних коштів за вищевказаним договором відбувалося на рахунок відповідача [PERSON] , який вказано в заяві-анкеті на отримання кредиту. Окрім цього, факт перерахування кредитних коштів підтверджується інформацією від АТ КБ «Приватбанк», згідно з якою, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , по якому було зараховано кошти в сумі 3000 грн від 09.02.2021 року та наданою випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 09.02.2021 по 09.03.2021. Доказів про неотримання кредитних коштів, відповідач не надала. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог ТОВ "Факторинг\~партнерс" та вважає, що вони підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Що стосується судових витрат на правову допомогу у розмірі 16000 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). На підтвердження витрат на правничу правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року; витяг з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025 року, заявка про надання юридичної допомоги №177 від 01.08.2025 року. Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На думку суду, понесені ТОВ "Факторинг Партнерс" витрати на правничу допомогу у розмірі 16000 грн є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). З огляду на викладене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 3000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved