Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

11.03.2025 року позивач АТ «Сенс Банк», в інтересах якого діє представник - адвокат Проценко М.М., звернулись до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 09.03.2023 року відповідачка звернулась до позивача АТ «Сенс Банк» для отримання банківських послуг та шляхом підписання оферти ініціювала укладення Угоди про надання споживчого кредиту №500754982, яка укладена в електронній формі шляхом акцепту зазначеної оферти позивача АТ «Сенс Банк». Представник позивача вказує, що вищевказані документи, що становлять Угоду про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року, були підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором «2470», направленим на мобільний номер телефону [NUMBER] , а тому вважає, що Кредитний договір укладено належним чином. Стверджує, що позивачем АТ «Сенс Банк»було виконано свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, зокрема шляхом перерахування кредитних коштів у розмірі 263515,28 гривень на вказані у Договорі рахунки. Зазначає, що відповідачка [PERSON] , в свою чергу,порушила умови вищезазначеного Кредитного договору, припинивши належні платежі з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим у останньої утворилась заборгованість у загальному розмірі 326032,18 грн., з яких: 262218,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 51780,20 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитними коштами; 12033,95 грн. - заборгованість з комісії. На підставі викладеного, позивач АТ «Сенс Банк», в інтересах якого діє представник - адвокат Проценко М.М., просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Угодою про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2025 року в сумі 326032,18 грн., з яких: 262218,03 грн. - заборгованість за кредитом; 51780,20 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами; 12033,95 грн. - заборгованість за комісією. Крім цього, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3912,38 грн. В судове засідання, призначене на 15 грудня 2025 року представник позивача АТ «Сенс Банк» - адвокат Кізко Л.С.не з`явилась, хоча повідомлялась судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи в суді, клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, а тому суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. В попередніх судових засіданнях представник позивача АТ «Сенс Банк» - адвокат Кізко Л.С. вказала, що Кредитний договір був підписаний відповідачкою її електронним підписом. Зауважила, що належне виконання позивачем вищевказаного Кредитного договору підтверджується відповідними меморіальними ордерами та виписками з кредитного рахунку відповідачки. Вказала, що відповідачкою частково повертались вищевказані кредитні кошти. Зазначила, що вищевказаний Кредитний договір було укладено відповідачкою з метою погашення заборгованості за іншими кредитами. Вважала, що розмір заборгованості відповідачки підтверджений належними та допустимими доказами. Просила суд задовольнити позов АТ «Сенс Банк» в повному обсязі. Крім цього, згідно спрямованих до суду представником позивача додаткових письмових пояснень остання вказує, що зазначена в Кредитному договорі електронна адреса відповідачки, зокрема: [INFO] , на яку, відповідно до умов договору, Банком спрямовувався акцепт та здійснювалась комунікація щодо укладення договору, була зазначена самою ж відповідачкою в оферті на укладення угоди. Стверджує, що кредит був наданий відповідачці Банком не для підприємницької діяльності, а з метою реструктуризації заборгованості за попередніми Кредитними договорами. Вказує, що відповідачка не зверталась до правоохоронних органів із заявами про шахрайство чи підроблення підпису, а тому вважала безпідставними твердження останньої про те, що кредитні кошти були отримані третіми особами. На основі викладеного, представник позивача АТ «Сенс Банк» - адвокат Кізко Л.С. просила суд задовольнити позов АТ «Сенс Банк» в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому зсіданні вказала, що жодних кредитних договорів з позивачем вона не укладала та не надавала згоди на їх укладення. Зазначила, що вищевказаний Кредитний договір №500754982 від 09.03.2025 року не містить її електронного підпису, який б відповідав вимогам ЗУ «Про електронну комерцію», а тому вважала зазначений Договір недійсним. Вказала, що кваліфікований електронний підпис, яким було підписано вищезазначений Договір, містить відомості, які їй не належать, у тому числі щодо її електронної адреси, що, на її думку, виключає наявність її волевиявлення на укладення відповідного правочину. Ствердила, що грошові кошти надходили на рахунок, відкритий на її ім`я, однак, на її думку, у матеріалах справи відсутні докази того, що саме вона отримувала або використовувала зазначені кошти. Зазначила, що із заявами до правоохоронних органів з цього приводу не зверталась, оскільки вважає такі звернення неефективними. Вказала, що з окремим позовом про визнання вищевказаної Угоди про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2025 року вона до суду також не зверталась. Зазначила, що вона перебувала у складному матеріальному становищі, у зв`язку з чим була відрахована з університету через неможливість сплати за навчання, що, на її думку, підтверджує факт не отримання нею кредитних коштів. На основі викладеного, відповідачка [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні вимог вищевказаного позову АТ «Сенс Банк». При цьому, згідно зі спрямованими до суду відповідачкою відзивом на позов, письмовими доповненнями до відзиву на позов та письмовими поясненнями остання стверджує, що на момент укладення спірного кредиту вона ніде не працювала те не здійснювала підприємницьку діяльність, а тому вважала, що Банком - позивачем АТ «Сенс Банк» не могло бути надано їй вищевказаний кредит. Вважала, що кредитні кошти були взяті від її імені третіми особами. На основі викладеного, відповідачка [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2025 року було відкрито загальне позовне провадження у справі №727/3057/25 (провадження №2/727/956/25) за позовом АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; призначено підготовче судове засідання на 02 квітня 2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - до судового розгляду по суті на 30 червня 2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2025 року заяву відповідачки [PERSON] про відвід судді Чебан В.М. у цивільній справі за позовом АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано до канцелярії Шевченківського районного суду м. Чернівці для визначення судді для її розгляду в порядку ст.33 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2025 року було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючій судді Чебан В.М. по справі за позовом АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 09.03.2023 року між відповідачкою [PERSON] та позивачем АТ «Сенс Банк» було укладено Угоду про надання споживчого кредиту №500754982 (а.с.19 зворот - 23), шляхом акцепту пропозиції на укладення угоди, що є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої відповідачці надано споживчий кредит типу «Кредит готівкою» у розмірі 263515,28 грн., строком на 108 місяців з дати його надання, з погодженням графіків платежів (а.с.23 зворот - 25). При цьому, згідно з умовами вищевказаної Угоди, процентна ставка за користування кредитом становить 12,99 відсотків річних, тип ставки - фіксована; проценти нараховуються Банком на фактичний залишок неповернутого кредиту та підлягають сплаті позичальником щомісячно у порядку, визначеному умовами договору; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування, включаючи тіло кредиту та проценти, становить 688503,41 грн. Крім цього, вищевказаним Договором (а.с.19 зворот - 23) передбачена сплата комісії за обслуговування кредиту: з 1 по 12 місяць користування кредитом - 0,10% щомісячно; з 13 по 24 місяць користування кредитом - 0,50% щомісячно; з 25 по 108 місяць користування кредитом - 1,00 % щомісячно. Вищезазначені умови містяться й в Паспорті споживчого кредиту (а.с.19). При цьому, вищевказаний Кредитний договір №5007549821 від 09.03.2023 року (а.с.19 зворот - 23) був підписаний відповідачкою [PERSON] 09.03.2023 року з застосуванням її електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора «2470», направленого на номер мобільного телефону [NUMBER] », в порядку визначеному умовами вищевказаного Кредитного договору (а.с.221). На виконання умов вищевказаного Кредитного договору позивачем АТ «Сенс Банк» було спрямовано на зазначений в Договорі банківський рахунок [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в АТ«Сенс Банк», кредитні кошти в розмірі 263515,28 грн., що підтверджується наданими суду представником позивача банківськими виписками (а.с.27-35), меморіальним ордером (а.с.227) та розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.40). При цьому, факт укладання вищевказаної Угоди про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року та обізнаності відповідачки з його умовами та правилами підтверджується й тим, що відповідачкою були здійснені часткові платежі на виконання умов зазначеного Кредитного договору, що підтверджується спрямованими до суду представником позивача банківськими виписками (а.с.27-35), меморіальним ордером (а.с.227) та розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.40). Таким чином, позивачем АТ «Сенс Банк» належним чином було виконано свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, зокрема шляхом надання відповідачці [PERSON] кредитних коштів в розмірі 263515,28 грн., в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. Разом з тим, відповідачкою [PERSON] в порушення умов вищевказаного Кредитного договору свої зобов`язання належним чином не було виконано, зокрема не сплачено в передбачені Договором строки заборгованість по тілу кредиту, а також не сплачено відсотки за користування кредитом. Так, згідно з вищевказаними розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.40) та банківськими виписками (а.с.27-35), вбачається, що сума боргу [PERSON] по вищевказаному Кредитному договору становить 326032,18 гривень та складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 262218,03 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 51780,20 грн.; а також комісії у розмірі 12033,95 грн. Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статтей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами частково доведено наявність у відповідачки [PERSON] заборгованості за вищевказаною Угодою про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року, зокрема в розмірі 313998,23грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 262218,03грн., а також заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 51780,20грн. Разом з тим, суд не погоджується з нарахованою позивачем ТОВ «Споживчий центр» відповідачці [PERSON] заборгованістю зкомісії у розмірі 12033,95 грн. Так, суд проаналізувавши вищевказану Угоду про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року, приходить до висновку, що у вказаному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг, за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту (банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд вважає, що позовна вимога АТ «Сенс Банк» простягнення з відповідачки [PERSON] вищевказаної комісії у розмірі 12033,95 грн. суперечитиме вимогам закону, а тому не може бути задоволена судом. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року, справа № 727/5461/23, провадження № 61-17096св23. При цьому, посилання відповідачки на те, що спірний кредитний договір №500754982 від 09.03.2025 року не містить її електронного підпису, який відповідав би вимогам ЗУ «Про електронну комерцію», суд оцінює критично. Як убачається з матеріалів справи, договір укладався в електронній формі шляхом обміну офертою та акцептом із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Банку, а його підписання здійснювалося за допомогою електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора, що відповідає приписам чинного законодавства та визнається належним способом підтвердження волевиявлення сторони. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 16 грудня 2020 року в справі №561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року в справі №234/7159/20. При цьому, доводи відповідачки про те, що електронний підпис, яким було підписано вищевказаний Кредитний договір, містить відомості, які їй не належать, зокрема щодо її електронної адреси, суд також не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними належними і допустимими доказами (письмовими зверненнями до надавача електронних довірчих послуг, висновками експертизи або іншими документами, які б свідчили про втручання у роботу засобів електронної ідентифікації, компрометацію електронного підпису чи несанкціоноване використання персональних даних відповідачки під час укладення спірного кредитного договору). Водночас, сам факт використання погодженого сторонами механізму електронного підписання, який передбачає направлення одноразового ідентифікатора на визначений клієнтом канал зв`язку, зокрема на мобільний номер телефону [NUMBER] відповідачки [PERSON] , на переконання суду, свідчить про її безпосередню участь у процедурі укладення договору. За таких обставин твердження відповідачки про недійсність кредитного договору з підстав неналежності її електронного підпису суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують чинності спірного правочину. При цьому, як ствердила в судовому засіданні відповідачка [PERSON] , вона із відповідними заявами до правоохоронних органів з цього приводу, в тому числі з приводу шахрайських дій, не зверталась. Крім цього, відповідачка [PERSON] , в передбаченому законом порядку, не зверталась до суду із позовною вимогою про визнання недійсною вищевказаної Угоди про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року, а тому суд приходить до висновку, що вищевказаний правочин , у відповідності до ст. 204 ЦК України, є правомірним. Разом з тим, суд не приймає до уваги, посилання відповідачки на її складне матеріальне становище та відрахування з університету у зв`язку з неможливістю сплати за навчання, оскільки зазначені обставини самі по собі не свідчать про факт неотримання нею кредитних коштів. Також, суд вважає необґрунтованими посилання відповідачки на те, що на момент укладення спірного кредитного договору вона не перебувала у трудових відносинах та не здійснювала підприємницької діяльності, у зв`язку з чим, на її переконання, Банком не могло бути надано їй кредит, оскільки оцінка кредитоспроможності позичальника є внутрішньою процедурою банку та передує укладенню договору, а не є обставиною, що підлягає перевірці судом при вирішенні спору про стягнення заборгованості. При цьому, відповідачкою [PERSON] не було подано до суду жодних власних розрахунків чи доказів, які б спростовували наведені позивачем дані щодо нарахованої позивачем заборгованості за вищевказаним кредитом. Водночас, спрямовані до суду відповідачкою документи, зокрема: Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.84, 154), Довідка про закриття рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.86), Довідка про закриття рахунку в АТ «Альфа-Банк» (а.с.87), довідка Пенсійного фонду України форми ОК-5 (а.с.98-100, 106-108), відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а.с.101, 109), Договір про надання освітніх послуг (а.с.150-151), скріншоти переписки (а.с.152-153), Витяг з реєстру територіальної громади (а.с.155), а також інші освітні документи та квитанція про оплату освітніх послуг (а.с.215-221), взагалі не стосуються предмету спору, а тому до уваги судом не беруться. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами заборгованість відповідачки [PERSON] за вищевказаною Угодою про надання споживчого кредиту №500754982 від 09.03.2023 року в розмірі 313998,23грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 262218,03грн., а також заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 51780,20грн. Так, згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк», в інтересах якого діє представник - адвокат Проценко М.М., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором- слід задовольнити частково. Крім цього, з відповідачки [PERSON] , на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача сплачений останніми при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 3755,89 грн., виходячи з розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial