Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №3643866, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 3300,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. 15.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем за ініціативою останнього укладено додаткову угоду до договору позики №3643866, за умовами якої суму позики збільшено на 1700,00 грн. Таким чином, загальний розмір позики становить 5000,00 грн. 21.06.2021 року згідно умов Договору факторингу №2106, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступлено право вимоги за договором позики №3643866 від 10.12.2020 року на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а відповідно ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права вимоги до відповідача. 03.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено Договір факторингу № 030423-ФК, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №3643866 від 10.12.2020 року. Всупереч умов укладеного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань та не погасив заборгованість ні на рахунок позивача, ні на рахунок попереднього кредитора, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Зважаючи на вказане, представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №3643866 в розмірі 16770,85 грн., понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 25.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник відповідача адвокат Яремчук Л.В. 24.10.2025 надала до суду письмові додаткові пояснення, в яких просила суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин у відповідності до ст. 257 ЦК України та у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву, в якій просить розгляд справи провести за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача - адвокат Яремчук Л.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав наведених у поясненнях, додатково зазначила, що позикодавцем безпідставно нараховувалися проценти поза межами 30-денного строку кредитування, передбаченого договором. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~\~На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.\~\~Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.\~\~Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 10.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №3643866 (далі Договір), що підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами Договору позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3300,00 грн. строком позики 30 днів зі сплатою процентів за користування позикою за ставкою - 1,99 відсотків (базова, фіксована). \~ \~ \~ \~За укладеною 15.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] Додатковою угодою до договору позики №3643866 від 10.12.2020 року (далі Додаткова угода) суму наданої [PERSON] позики в розмірі 3300,00 грн. збільшено на 1700,00 грн. Таким чином, загальний розмір наданої позики становить 5000,00 грн. На виконання умов укладеного Договору та Додаткової угоди до Договору, позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., платіжними операціями на суму 3300,00 грн. (10.12.2020 року) та 1700,00 грн. (15.12.2020 року) отримувачу Федорчуку Богдану ЕПЗ номер [NUMBER] , за посередництва платіжної установи - ТОВ «ФК «Фінекспрес», що діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи). Вказане підтверджується копіями довідок ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 02.05.2025 вих. №КД-00002545688/ТНПП та від 05.05.2025 за вих. №КД-000025612/ТНПП та копіями платіжних інструкцій. Із відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 09.10.2025 року №20.1.0.0.0/7- 251006/74157-БТ на запит суду слідує, що карту № [NUMBER] емітовано банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Випискою по картці № [NUMBER] \~за період\~з 10.12.2020\~по 18.12.2020\~підтверджується зарахування\~переказу на\~картку в\~сумі 3300,00\~грн.\~10.12.2020\~року та\~в сумі\~1700,00\~грн.\~15.12.2020\~року з\~подальшим рухом\~коштів.\~ \~ 21.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу №2106, згідно умов якого, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача за договором позики №3643866 від 10.12.2020 року, яка відповідно до реєстру прав вимог від 21.06.2021 року становить 17070,35 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 12070,35 грн. - сума заборгованості за відсотками. 03.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено Договір факторингу № 030423-ФК, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №3643866 від 10.12.2020 року, яка відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 року становить 17070,35 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 12070,35 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із позовної заяви слідує, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінпром маркет» по основній сумі боргу в розмірі 5000,00 грн. за договором позики №3384894 від 06.01.2021. При цьому, заборгованість за тілом позики та правильність її розрахунку відповідачем не спростована. Таким чином, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики №3643866 від 10.12.2020 року, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі\~5000,00\~грн.\~по основній\~сумі боргу. Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за договором позики, суд виходить з наступного. Відповідно до\~\~статті 536 ЦК України\~\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У наданому позивачем до суду розрахунку заборгованості зазначено, що у відповідача наявний борг на суму 16770,85 грн., що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5000,00 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 11770,85 грн., що нарахована за період з 10.12.2020 р. по 05.06.2025 р. Разом з тим, згідно з п. 2 договору строк позики становить 30 днів з датою повернення позики 09.01.2021 р. (останній день) зі встановленою базовою процентною ставкою за користування позикою - 1,99 відсотків (фіксована) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Із положень п.1 договору слідує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві надану йому у позику суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п. 3 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Таким чином, згідно умов договору позики №№3643866 від 10.12.2020 договір укладено на 30 днів, а саме по 09.01.2021 року включно. За умовами договору за користування кредитом позичальник сплачує 1,99 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тому розмір відсотків за 1 день користування кредитними коштами становить: 5000,00 грн. х 1,99 % = 99,50 грн. Строк кредитування становить - 30 днів, відтак сума відсотків становить: 30 днів х 99,50 грн. = 2985,00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача, оскільки термін кредитування для нарахування передбачених договором процентів становить до 09.01.2021 року включно, а сума нарахованих за вказаний період процентів складає 2985,00 грн., що відповідає узгодженим сторонами умовам договору позики. Щодо доводів позивача про продовження строку користування позикою (пролонгацію та/або автопролонгацію) на строк не більше 90 календарних днів на підставі п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, у редакції, що діяла на час укладення договру позики, то суд зазначає, що доказів продовження строку дії договору позики (пролонгації та/або автопролонгації), як і доказів ознайомлення відповідача з Правилами надання грошових коштів у позику на умовах повернення позики в кінці строку позики, в редакції, що діяла станом на день укладення з відповідачем договору позики, позивачем суду не надано. За таких\~обставин та\~без наданих\~підтверджень про\~конкретні запропоновані\~відповідачу Правила\~надання грошових\~коштів у\~позику в\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~станом на\~день укладення\~з відповідачем\~договору позики,\~відсутність у\~договорі позики\~домовленості сторін\~про правила\~та умови\~пролонгації та/або\~автопролонгації договору,\~такі Правила\~через їх\~мінливий характер\~не можуть\~розцінюватися як\~стандартна (типова)\~форма,\~що встановлена\~для укладеного\~із відповідачем\~договору,\~оскільки достовірно\~не підтверджують\~вказаних обставин. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20. Крім того,\~долучені до\~матеріалів справи\~Правила надання\~грошових коштів\~у позику\~на умовах\~повернення позики\~в кінці\~строку позики\~ [PERSON] \~не підписані, а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Правила не можна вважати складовою договору позики й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил. Отже, самі по собі не підписані Правила надання грошових коштів у позику, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують пролонгацію (автопролонгацію) договору позики, у будь-якому випадку не можуть бути підставою для стягнення заборгованості за відсотками поза межами строку договору. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, з огляду на положення ст.ст. 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості в частині нарахування відсотків за договором позики №3643866 від 10.12.2020 за період з 10.01.2021 р. по 05.06.2025 р., оскільки такі відсотки нараховані поза межами строку дії договору, тобто після настання терміну повернення кредиту, що суперечить положенням ст.ст. 1048, 1050 ЦК України та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за період з 10.01.2021 р. по 05.06.2025 р. задоволенню не підлягають. Отже, обґрунтованим є розмір процентів за користування кредитом, нарахованих в межах строку позики за період з 10.12.2020 року по 09.01.2021 року в розмірі 2985,00 грн., що відповідає як положенням ст. 1048 ЦК України, так і умовам договору позики №3643866 від 10.12.2020. Виходячи з\~викладеного,\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Фінпром\~маркет» \~підлягає стягненню\~заборгованість за\~договором позики\~№3643866\~від 10.12.2020\~року у\~розмірі 7985,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень заборгованість за основною сумою боргу, 2985,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Що стосується доводів представника відповідача про те, що позов не підлягає задоволенню з підстав пропуску строку позовної давності, то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введеного з 12.03.2020 Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Разом з тим, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та продовжує діяти на час розгляду справи. Враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а в подальшому воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), то загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості 23.06.2025 року за договором позики, який укладено 10.12.2020 року. За таких обставин, позивачем пред`явлено позов у межах строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково (у розмірі 47%), тому судові витрати, які понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1138,53 грн. Відповідно до частин першої-другої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 01.11.2024 року укладено Договір №01-11/24 про надання правової допомоги між ТОВ «Фінпром Маркет» та Адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна». У відповідності з витягом з Акту №14-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, що є додатком №2 до Договору №01-11/24 про надання правової допомоги, адвокат «Ткаченко Юлія Олегівна» надала послуги з правничої допомоги, зокрема, щодо складання позовної заяви по боржнику [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за договором позики у малозначній справі, на суму 3500 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Враховуючи, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, складність даної справи, а також враховуючи часткове задоволення позову (у розмірі 47%), виходячи з засад розумності та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 1700,00 грн.

Outcome: partial