Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

В липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», в інтересах якого діє представник - адвокат Пархомчук Сергій Валерійович, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №1203748 від 01.11.2020 в сумі 9632,50 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн, простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 997,50 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5135,00 грн., також стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 01.11.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №1203748 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3500 гривень; дата надання кредиту: 01.11.2020; строк кредиту: 15 днів; стандартна процентна ставка - 1,90 % в день. Згідно з кредитним договором кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку позичальника, зазначену ним в особистому кабінеті, що має наступні реквізити [NUMBER] або іншої платіжної картки позичальника, реквізити якої надані ним кредитодавцю з метою отримання кредиту. На підтвердження виконання кредитодавцем умов кредитного договору, позивач надав інформаційну довідку, відповідно до якої 01.11.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3500,00 грн за реквізитами платіжної картки [NUMBER]. Між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» 28.04.2021 укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором №1203748 від 01.11.2020 від 01.11.2020 укладеним з [PERSON] ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» 28.04.2021, як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-28/04/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №1203748 від 01.11.2020 укладеним з ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» , ТОВ «ФК АЙКОНС», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до [PERSON] . Первісний кредитор взяті відповідно до угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлені договором кредитні кошти. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості станом на 11.07.2025 у розмірі 9632,50 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн, прострочена заборгованість за комісіями і відсотками в розмірі 997,50 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5135,00 грн. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.07.2025 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвалою суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилалася відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ) рекомендоване повідомлення повернулося з відміткою про вручення 09.08.2025. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що 01.11.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №1203748, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3500 гривень; кредит надається строком на 15 днів, тобто до 01.11.2020; за користування кредитом клієнт сплачує 693,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,9% на добу, тип процентної ставки - фіксована. Згідно Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №1203748 від 01.11.2020 встановлено Графік розрахунків та орієнтовна вартість кредиту. Договір укладений в електронному вигляді та підписаний [PERSON] 01.11.2020 в інформаційно телекомунікаційній системі https://credit7.ua/ за одноразовим ідентифікатором H651, який отриманий ним на номер телефону [NUMBER] , у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що підтверджується довідкою про ідентифікацію, наданою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Згідно з кредитним договором кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку позичальника, зазначену ним в особистому кабінеті, що має наступні реквізити [NUMBER], реквізити якої надані ним кредитодавцю з метою отримання кредиту. На підтвердження виконання кредитодавцем умов кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надано інформаційну довідку вих. №2643_250521092906 від 21.05.2025, відповідно до якої 01.11.2020 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3500 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER]; ідентифікатор банківської транзакції - № [NUMBER] . Між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» 28.04.2021 укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-28/04/2021 від 28.04.2021 ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №1203748 від 01.11.2020 в сумі 9632,50 грн, з яких 3500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 997,50 грн - залишок по відсоткам, 5135,00- прострочені відсотки. 28.04.2021 ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-28/04/2021, відступив ТОВ «ФК АЙКОНС» право вимоги за кредитними договорами, зазначеними в Додатку №1 до Договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №1-28/04/2021 від 28.04.2021 ТОВ «ФК АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №1203748 від 01.11.2020 в сумі 9632,50 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн, прострочена заборгованість за комісіями і відсотками в розмірі 997,50 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5135,00 грн. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 21.03.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором №1203748 від 01.11.2020 становить 9632,50 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн, прострочена заборгованість за комісіями і відсотками в розмірі 997,50 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5135,00 грн. ТОВ «ФК АЙКОНС» 28.03.2025 направило відповідачу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, яка залишена нею без виконання. Між сторонами виник спір з приводу повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними. Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» в редакції на дату договору якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа №2-1383/2010) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір №1203748 від 01.11.2020, укладений між відповідачем [PERSON] та первісним кредитором, договір факторингу (відступлення права вимоги), укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК АЙКОНС» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. Таким чином, ТОВ «ФК АЙКОНС» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору №1203748 від 01.11.2020. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 01.11.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №1203748, який підписаний сторонами із застосуванням електронного підпису. Факт зарахування коштів позичальнику первісним кредитором підтверджено платіжною інструкцією № 2643_250521092906 від 21.05.2025 про успішне зарахування коштів на платіжну карту клієнта № [NUMBER] 01.11.2020 о 08:55:04. Відповідно до виписки з особового рахунку про стан заборгованості [PERSON] за Договором №1203748 про надання кредиту за 01.11.2020 по 21.03.2025, загальна заборгованість за договором: 9632,50 гривень, заборгованість за сумою кредиту - 3500,00 гривень, заборгованість по відсотках - 5135,00 гривень, строкова заборгованість по процентам - 997,50 гривень. Окрім того, судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 01.11.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №1203748, який підписаний сторонами із застосуванням електронного підпису. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору відповідачем взято на себе зобов`язання використовувати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту, здійснювати погашення кредиту щомісячними платежами, однак вказані зобов`язання не виконано в повному обсязі, що призвело до виникнення боргу на загальну суму 9632,50 гривень, з якої: заборгованість за сумою кредиту - 3500,00 гривень, заборгованість по відсотках - 5135,00 гривень, строкова заборгованість по процентам - 997,50 гривень. З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідач своїм правом надати відзив на позов і спростувати доводи позивача не скористався, суд, виходячи із наданого розрахунку позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань. Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 422,40 грн. понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору. Щодо витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10 500,00 грн суд зазначає наступне. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 22.08.2025 - інші клопотанн, заяви до суду - складають 3000 тис грн. Водночас у вказаній, крім позовної заяви, справі відсутні інші клопотання та заяви, у зв`язку із чим вказану суму щодо надання правової допомоги суд визнає недоведеною, а тому задовольняє клопотання про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 7 500 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved