Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить поділити майно що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку по [ADDRESS] 1988 року побудови загальною площею 81.0 кв.м, житловою 47.9 кв.м., допоміжна 27.10 кв.м., площа літніх приміщень 6.0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: прибудова, літня кухня-гараж, убиральня, сарай, ганок, колодязь питний, ворота з хвірткою, огорожа, також право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0.1000 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із кадастровим номером 3220610100:01:011:0086 та право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER] . Також просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було спільно придбано вище вказане майно, яке на даний час є спільним сумісним майном подружжя. Після розірвання шлюбу, відповідач відмовився добровільно поділити спільно набуте майно, що стало підставою звернення до суду з даним позовом для захисту її прав. У подальшому представник позивачки адвокат Орло Ю.В. змінила предмет позову та просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку по [ADDRESS] 1988 року побудови загальною площею 81.0 кв.м, житловою 47.9 кв.м., допоміжна 27.10 кв.м., площа літніх приміщень 6.0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: прибудова, літня кухня-гараж, убиральня, сарай, ганок, колодязь питний, ворота з хвірткою, огорожа та виділити її частку в натурі. Визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1000 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із кадастровим номером 3220610100:01:011:0086 та виділити її в натурі. Визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER] , стягнути на її користь судові витрати і призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Ящук Л.А. подав до суду відзив, у якому вказав, що позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на автомобіль є безпідставними, так як даний автомобіль на праві власності належить іншій особі - [PERSON] і перебуває лише у користуванні відповідача. Також зазначив, що позивач не вказала усе нерухоме майно, набуте подружжям під час шлюбу та спільного проживання однією сім`єю, а саме: житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] і придбаний [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON] ) у період перебування у шлюбі із відповідачем [PERSON] ; земельна ділянка площею 0,068 га. з кадастровим номером 3220610100:01:012:0298, розташована в [ADDRESS] і придбана позивачкою у період шлюбу із відповідачем; квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , і придбана [PERSON] після розірвання шлюбу, але в період спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю. У подальшому представник відповідача за первісним позовом адвокат Ящук Л.А. подав до суду зустрічний позов, в якому просить визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з такими технічними характеристиками: житловий будинок 1955 року побудови, житлова площа - 52,90 кв.м., загальна площа - 81,50 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: погріб з шийкою - Д/пг, прибудова-а, тамбур- аі, прибудова -а3, сарай-прибудова-б, сарай-Б, сарай-прибудова-б1, гараж-В, літня кухня-Г, убиральня-Е-1, ганок-а2, ганок-а4, огорожа - №1, хвіртка -№3; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,068 га, кадастровий номер 3220610100:01:012:0298, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд- (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири загальною площею 31 кв.м. та житловою площею 16,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати. Згодом представник відповідача за первісним позовом адвокат Ящук Л.А. збільшив розмір позовних вимог та просив встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з 08.02.2016 по 15.11.2019 та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,068 га, з кадастровим номером 3220610100:01:012:0298, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати квартиру загальною площею 31 кв.м. та житловою площею 16.3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності з визнанням за [PERSON] права спільної часткової власності на 1/2 частину даної квартири, і стягнути із [PERSON] судові витрати. Пізніше подав заяву про уточнення позовних вимог, та просив встановити, зокрема, факт проживання сторін однією сім`єю у період з 15.04.2016 по 15.11.2019, оскільки [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу ще проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] у період з 01.05.2016 по 15.08.2019, та за адресою: [ADDRESS] у період з 15.08.2019 по 15.11.2019, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Орло Ю.В. подала до суду відзив на зустрічний позов, у якому зазначила, що [PERSON] не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] . Однак у частині визнання права власності на квартиру в м. Сміла Черкаської області позовні вимоги не визнає. В обгрунтування своїх заперечень зазначила, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області від 08.02.2016, квартиру у [ADDRESS] позивачкою було придбано 8 липня 2019 року, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. Згідно договору, покупець довів той факт, що вона не перебуває у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах, і грошові кошти витрачаються на купівлю квартири, не є спільною сумісною власністю, а є її особистою власністю. Посилання [PERSON] на те, що вони із [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 15 листопада 2019 року не відповідає дійсності і спростовується наданими до суду доказами. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 31 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 6 липня 2020 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 6 серпня 2020 року у справі призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, та зупинено провадження. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 25 вересня 2020 року провадження у справі поновлено. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] визнали частково. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] свій позов підтримали та просили його задовольнити, позовні вимоги [PERSON] визнали частково. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17-ц. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 18 січня 1986 року виконавчим комітетом Дмитренківської сільської ради Богуславського району Київської області. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 08.02.2016 року у справі №358/11/16-ц, яке набрало законної сили 19.02.2016, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (т. 1 а.с.8). Тобто сторони перебували в офіційному шлюбі у період з 18.01.1986 по 19.02.2016. Позивачка [PERSON] , згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою виконавчим комітетом Богуславської міської ради Київської області від 26.06.2019 № 852, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.12.1989 року по теперішній час (т.1 а.с.6 зі з/б). Відповідно до довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» від 28.02.2020 № 1289 право власності на будинок [ADDRESS] з 01.01.2013 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1-3603 від 16.07.2008, посвідченого Богуславською державною нотаріальною конторою. Станом на останню дату технічної інвентаризації 19.05.2008 загальна площа житлового будинку становить 81,0 кв.м., житлова площа становить 47,90 кв.м. Також за вказаною адресою знаходяться такі господарські будівлі та споруди: літ. «Б» - літня - кухня - гараж, літ. «В» - убиральня, літ. «Г» - сарай, 2,3 - огорожа, №1 - колодязь (т. 1 а.с.9). Згідно довідки КП БМР «Богуславблагоустрій» про склад сім`ї від 04.08.2021 №1647 у будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] із дружиною [PERSON] , (т. 2 а.с. 66); Згідно з технічним паспортом на вказаний будинок, виготовленого 19.02.2008, загальна площа будинку становить 81,0 кв.м., житлова 49,7 кв.м., допоміжна 27,1 кв.м., площа літніх приміщень 6,00 кв.м. (т. 1 а.с.10-11). Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 24.02.2020 № 29-10-0.223-2959/2-20, згідно рішення Богуславської міської ради від 09.06.2009 № 682-47-V «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельних ділянок безоплатно у приватну власність, [PERSON] передано у власність земельну ділянку із кадастровим номером 3220610100:01:011:0086, площею 0,1000 га., призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.12). Право власності на зазначену земельну ділянку [PERSON] підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а.с.16-18). Також згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Білик М.В., позивачкою [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON] ) було куплено житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] . Житловий будинок 1955 року побудови, загальною площею 81,50 кв.м, житловою площею 52,90 кв.м., до будинку прилягають відповідно до технічного паспорта, виданого 31.08.2009: погріб з шийкою - Д/пг, прибудова - а, тамбур - а1, прибудова - а3, сарай - прибудова - б, сарай - Б, сарай-прибудова - б1, гараж - В, літня кухня - Г, убиральня - Е-1, ганок - а2, ганок - а4, огорожа №1, хвіртка - №3. Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,068 га., з кадастровим номером 3220610100:01:012:0298. Договір, згідно з п. 6, було укладено за згодою чоловіка [PERSON] (т. 1 а.с.88-92). Того ж дня, 27.09.2013, [PERSON] придбано земельну ділянку загальною площею 0,068 га., з кадастровим номером 3220610100:01:012:0298, розташовану за адресою: [ADDRESS] , призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), у тому числі за земельними угіддями: капітальна - 0,0099 га., прибудинкова територія - 0,0581 га., цільове призначення: 02.01, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3201410382013 від 26.09.2013. Вказаний договір підписано, згідно п. 8, зі згоди чоловіка [PERSON] (т. 1 а.с.93). Право власності на житловий будинок та земельну ділянку позивачкою зареєстровано у встановленому законом порядку (т. 1 а.с.94-95). Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою з кадастровим номером 3220610100:01:011:0086; житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою з кадастровим номером 3220610100:01:012:0298 є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки були придбані у період перебування в зареєстрованому шлюбі з 18.01.1986 по 19.02.2016, а тому первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] в частині визнання вищевказаного майна спільною сумісною власністю подружжя підлягає задоволенню. Крім того, позивачкою заявлено, що у період шлюбу із відповідачем ними було придбано автомобіль ВАЗ 2107, н.з. [NUMBER] , який є їх спільною власністю, а тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля, однак згідно з довідкою Територіального сервісного центру №3242 Регіонального сервісного центру МВС у Київській області, відповідно до Єдиного державного реєстру автомобіль ВАЗ 2107 2000 року випуску, н.з. [NUMBER] білого кольору кузов № [NUMBER] об`єм двигуна 1451 см3 від 23.05.2008 належить [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 66). Факт належності автомобіля [PERSON] також підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т. 1 а.с. 73). А тому, враховуючи, що спірний автомобіль на праві власності належить третій особі і не може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності сторін та бути поділеним між ними, позовні вимоги [PERSON] у цій частині суд залишає без задоволення. Також судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 16.06.2020, позивачці [PERSON] на праві власності згідно договору купівлі - продажу належить квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано 08.07.2019 (т. 1 а.с.96). Як вбачається із копії договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., [PERSON] у [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 17 цього договору покупцем доведено до відома продавця, що покупець у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває, і грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання квартири, не є спільною сумісною власністю , та є її особистою приватною власністю (т. 1 а.с.121-122). Щодо вимог позивача [PERSON] по зустрічному позову про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю у період з 15.04.2016 по 15.11.2019, суд враховує наступне. Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Саме лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без вирішення питання виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено. Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц звернуто увагу на те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити який обсяг спільного нажитого майна і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті 3, 74 СК України). При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20, від 30.06.2022 у справі № 694/1540/20). У постанові Верховного Суду від 17.04.2023 у справі № 463/11211/19 зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Також у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 383/821/22 зазначено, що предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту також доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.». На підтвердження факту спільного проживання із [PERSON] однією сім`єю, відповідач надав суду такі докази: - акт від 24.06.2020 про те, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 15.08.2019 по 15.11.2019 (т. 1 а.с.97); - довідку Асоціації власників жилих будинків «Едельвейс» від 24.06.2020 №52 про те, що [PERSON] з 15.08.2019 по 15.11.2019 проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 98); - довідку КП «Смілакомунтеплоенерго» Смілянської міської ради від 24.06.2020 №965 про те, що він дійсно працював у КП «Смілакомунтеплоенерго» електрозварником V розряду з 07.10.2019 по 18.11.2019 (т. 1 а.с.99); - акт, складений 19.06.2020 за участі депутата Богуславської міської ради [PERSON] про те, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сім`єю у [ADDRESS] та були пов`язані спільним побутом (т. 1 а.с.100); На спростування аргументів [PERSON] , [PERSON] надала суду договір оренди від 08.01.2016, укладений між нею та [PERSON] , відповідно до якого вбачається, що у період з січня 2016 року по червень 2016 року [PERSON] проживала по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 120). У період із березня 2019 року по травень 2019 року позивачка була орендарем житлового приміщення по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 01.03.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 119). Із копії трудової книжки позивачки вбачається, що у період з 01.09.2019 вона була призначена на посаду вчителя початкових класів НВК ЗОШ І-ІІІ ст. №3 колегіуму СМР Черкаської області (т. 1 а.с.127-132). Крім того, судом було допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , покази яких суд оцінював у сукупності з іншими доказами. Зі змісту наданих показів вбачається, що свідки повідомляли про спільне проживання сторін, однак ці відомості мають загальний характер, грунтуються переважно на припущеннях та особистих враженнях, жодним чином не підтверджують факту ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та усталених сімейних відносин у період з 15.04.2016 по 15.11.2019. Зазначені свідками відомості не спростовують аргументів та доказів, наданих [PERSON] . Проаналізувавши викладене, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не надано достатніх, належних та допустимих доказів того, що він та [PERSON] проживали однією сім`єю, оскільки обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є доведення факту ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При цьому сам факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, не може свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Так як судом не встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у період з 15.04.2016-15.11.2019, суд робить висновок, що квартира [ADDRESS] , є приватною власністю [PERSON] та не може бути визнана спільною сумісною власністю сторін і бути між ними поділена, а відтак позовні вимоги [PERSON] у цій частині не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки [PERSON] виділення у натурі 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією адресою загальною площею 0,1000 га, суд враховує наступне. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. З положень ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦК України вбачається, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо) (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 601/180/16). З огляду на те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 725/602/18). Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом №55 від 18 червня 2007 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. В пункті 8 Постанови №7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Отже, виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Так, [PERSON] заявлено вимогу виділити їй у натурі 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою. Як вбачається із висновку експерта №СЕ-1201-1-1179.20 від 30.04.2021, за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, здійснити поділ домоволодіння [ADDRESS] , відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва з технічної точки зору можливо, однак із певним відступом від ідеальних часток, оскільки технічної можливості поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в точній відповідності до ідеальних часток без нанесення шкоди їх господарському призначенню не існує. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, є такою, що призначена для його обслуговування, а право на користування та володіння нею є похідним від права власності на будинок. За відсутності можливості виділу часток у праві власності на житловий будинок у натурі, відсутні правові та фактичні підстави для виділу часток земельної ділянки у натурі між співвласниками, оскільки такий виділ можливий лише у разі визначення конкретних, самостійних частин нерухомого майна, що підлягають обслуговуванню відповідними частинами земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності слід залишити без задоволення, оскільки згідно запропонованих експертом варіантів поділу не існує такого, який не порушуватиме прав сторін. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання, як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що позивачкою за первісним позовом [PERSON] було понесено витрати, пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у розмірі 18 305 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, що підтверджується матеріалами справи, тому ці витрати слід стягнути на її користь із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1/2. Також відповідачем за первісним позовом [PERSON] було понесено витрати на сплату судового збору у розмірі 1188,50 грн, та на професійну правничу допомогу у розмірі 20700 грн., що підтверджується матеріалами справи, тому ці витрати слід стягнути на його користь із [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1/2. На підставі викладеного,

Outcome: partial