Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він познайомився з [PERSON] [INFO] і добре запам`ятав цю дату, оскільки то був день його народження та він святкував його в одному з розважальних закладів м. Івано-Франківська. Після їхнього знайомства вони сподобались один одному та почали зустрічатися. З часом вони зрозуміли що між ними виник зв`язок та особлива довіра один до одного, що переросли у любов, що їм важко один без одного та вони хочуть якнайбільше часу проводити удвох, а тому у грудня 2015 року вирішили почати жити разом однією сім`єю. Оскільки відповідачка орендувала хорошу квартиру і не хотіла нікуди переїжджати, вони вирішили, що він переїде до неї, де вони будуть проживати разом з її донькою від попереднього шлюбу. Так, з грудня 2015 року вони стали дружньо проживати однією сім`єю в однокімнатній квартирі [ADDRESS] . Оскільки вони обоє працювали та мали доходи, ними було вирішено, що витрати на спільне їхнє господарство вони будуть нести порівну. Таким чином витрати на оренду квартири, комунальні послуги, продукти харчування та інші побутові речі здійснювалися ними спільно. До них на квартиру час від часу приходили гості, які можуть підтвердити факт їхнього спільного проживання. За час їх спільного проживання однією сім`єю вони кілька разів їздили на спільний відпочинок за кордон. Зокрема, Новий 2016 рік вони зустрічали у столиці Чехії Празі, куди вони поїхали на п`ять днів удвох на його власному автомобілі. На Різдвяні свята вони поїхали до її батьків - матері [PERSON] та батька [PERSON] , які проживають у селищі Коропець Тернопільської області. Разом з ними тоді поїхали святкувати їхні друзі - [PERSON] та його дружина [PERSON] , які можуть це підтвердити. Також на свята вони разом їздили до нього додому, де він познайомив відповідачку зі своїми сестрами - [PERSON] та [PERSON] . На День Святого Валентина (14 лютого 2016 року) вони відпочивали у столиці Угорщини Будапешті, куди вони теж поїхали удвох на його власному автомобілі. Під час спільного відпочинку вони залишали дитину у батьків відповідачки. Під час їх відпочинку у Будапешті він освідчився відповідачці та запропонував вийти за нього заміж і, таким чином, узаконити їхні стосунки. На підтвердження серйозності своїх намірів він подарував відповідачці обручку з діамантом вартістю 54 000,00 грн. Оскільки вони мали намір одружитися, вони вирішили зайнятися питанням пошуку та купівлі житла для їх спільного сімейного проживання. Протягом січня 2016 року вони ходили по різних квартирах, вибираючи підходящий для них варіант. У ході пошуків вони знайшли приміщення №№ 136-150, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та нежитлові приміщення №№ 151-165, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які належали ПАТ «КБ «Хрещатик». Дані приміщення були нежитлового призначення, однак як їх запевнили, що у перспективі їх можна буде перевести у режим житлових приміщень. Маючи заощаджені власні грошові кошти у сумі 2 410 080,00 грн, отримані внаслідок підприємницької діяльності та роботи на посаді директора приватної фірми, він провів переговори із представниками ПАТ «КБ «Хрещатик» щодо придбання вказаних вище об`єктів нерухомого майна. У результаті переговорів між ним та представниками ПАТ «КБ «Хрещатик» було погоджено ціну продажу в 2 810 080,00 грн та такий порядок розрахунків: нежитлових приміщень №№ 136-150 - 1 403 480 грн, 100 % з яких в сумі 1 403 480 грн підлягали сплаті - до підписання договору купівлі-продажу; нежитлових приміщень №№ 151-165 - 1 406 600 грн, 50 % з яких у сумі 703 300,00 грн підлягали сплаті до підписання договору купівлі-продажу, а 50 % з яких в сумі 703 300,00 грн підлягали сплаті рівними платежами по 175 825,00 грн протягом чотирьох місяців з березня по червень 2016 року. При цьому вони з відповідачкою домовились, що він мав внести в рахунок оплати за приміщення 2 410 080,00 грн, які були його заощадженнями, а відповідачка [PERSON] мала внести наявні у неї на той час 400 000,00 грн. У зв`язку із наявністю на той час невиконаних боргових зобов`язань перед одним із комерційних банків, остерігаючись, що на придбане нами майно може бути накладено арешт та/або звернуто стягнення банком, будучи у довірливих відносинах із відповідачкою [PERSON] , вони дійшли домовленості про те, що договори купівлі-продажу вищезазначених об`єктів нерухомого майна, а також оформлення права власності на ці об`єкти будуть оформлені на відповідачку [PERSON] . У подальшому ним особисто було виконано всі грошові зобов`язання перед ПАТ «КБ «Хрещатик» з оплати за дані приміщення у сумі 2 410 080,00 грн (два мільйони чотириста десять тисяч гривень) і регулярно вносились у касу продавця ПАТ «КБ «Хрещатик» обумовлені необхідні суми коштів за приміщення, що може бути підтверджено показами свідків а також наявністю у нього оригіналів квитанцій про оплату. 24.02.2016 року було укладено договір купівлі-продажу № 63 від 24.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я. нежитлових приміщень №№ 136-150, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 148688226101, акт приймання передачі від 24.02.2016 року, договір купівлі-продажу № 67 від 24.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я. нежитлових приміщень №№ 151-165, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 154957626101, акт приймання передачі від 24.02.2016 року (надалі - об`єкт № 2). Оскільки вони із [PERSON] проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, повністю довіряли один одному та мали намір одружитися, на виконання їхніх попередніх домовленостей, дані об`єкти нерухомого майна 24.02.2016 року було зареєстровано за відповідачкою [PERSON] , яка наступного дня, 25.02.2016 року, видала на його ім`я нотаріально посвідчену довіреність № 71 на представництво її інтересів щодо управління і експлуатації усього її майна та передала йому оригінали вищезазначених договорів купівлі-продажу. Однак у червні 2016 року вони з відповідачкою посварилися та перестали жити разом, а доля придбаного ними нерухомого майна залишилась невизначеною. 06.09.2016 року відповідачка [PERSON] , без погодження з ним, уклала договір дарування об`єкту № 1 зі своєю матір`ю відповідачкою [PERSON] , внаслідок чого право власності на об`єкт № 1 перейшло до [PERSON] . При цьому відповідачка [PERSON] отримала дане нерухоме майно за безвідплатним договором. На даний час відповідачка [PERSON] відмовляється передати у його власність частину спільно придбаного ними нерухомого майна. Таким чином, без його згоди [PERSON] не мала права розпоряджатись даним майном, а тим більше його відчужувати. Незважаючи на те, що 2 410 080,00 грн за дані приміщення було оплачено ним особисто, на даний час [PERSON] відмовляється передати у його власність належну йому частку в об`єкті № 2 та умисно відчужила об`єкт № 1. Таким чином, відповідачка порушила їхні домовленості та його цивільні майнові права і інтереси. Зважаючи на вищезазначене, позовними вимогами позивач просить: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з грудня місяця 2015 року по червень місяць 2016 року; визнати недійсним договір дарування № 1515 від 06.09.2016 року, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] нежитлові приміщення №№ 136-150, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м. та застосувати наслідки недійсності правочину; провести розподіл майна подружжя та визнати за [PERSON] право власності з виділенням в натурі наступного майна: 1/2 нежитлових приміщень №№ 136-150, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., які придбані відповідно до договору купівлі-продажу № 63 від 24.02.2016 року, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я., за актом приймання передачі від 24 лютого 2016 року; 1/2 нежитлових приміщень №№ 151-165, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м., які придбані відповідно до договору купівлі-продажу № 63 від 24.02.2016 року, укладеного між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Кавацюк Н.Я., за актом приймання передачі від 24 лютого 2016 року. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними. Зазначає, що з позивачем вони не проживали однією сім`єю, не проживали з ним разом, позивач не ніс витрат за її житло, вони не вели спільного господарства, не несли спільних витрат та не купували разом з ним майна. Наведені у позовній заяві фати є неправдивими та не відповідають дійсності. 21.08.2015 року нею, згідно договору купівлі-продажу квартири, відчужено квартиру [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу квартири продаж квартири вчинено за суму 359 000 грн. Також її чоловік від попереднього шлюбу [PERSON] їй та їх дитині, у зв`язку зі зміною місця проживання з м. Тернопіль на м. Івано-Франківськ, надав значну матеріальну допомогу для того, щоб на новому місці проживання їхня дитина та вона були забезпечені усім необхідним. У зв`язку із тим, що вона планувала придбати житло, її батьки [PERSON] та [PERSON] надали їй значні кошти для можливості придбати житло в м. Івано-Франківську. Також у неї були свої збереження, які вона заробила під час своєї трудової діяльності. Заробітна плата, доходи у неї були досить високі, що підтверджується звіт-рахунками за період з 01.01.2013 по 01.03.2017 ОТП Банку та інформацією по банківських операціях АТКБ «Приватбанк» за 2014 - 2017 роки. Прибувши до м. Івано-Франківськ з донькою вона орендувала квартиру по [ADDRESS] згідно договору. На даний час на даній квартирі вона не проживає, у зв`язку із закінченням дії договору оренди. На орендованій квартирі проживали завжди вони з донькою. Жодна людина за час оренди даної квартири з ними не проживала, а також ніхто не ночував на даній квартирі з ними. Проживаючи в м. Івано-Франківську вона займалася пошуком комфортабельного житла для постійного проживання з донькою. Враховуючи, що у неї на руках була значна сума коштів, вона у ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» взяла у тимчасове користування індивідуальний банківський сейф, який Банк надав на підставі Договору про надання у тимчасове користування індивідуального банківського сейфу № 266ІБС-1481 від 23.11.2015 року, за який здійснювала оплату. Відповідачка зазначає, що познайомилася з позивачем 02.10.2015 року напередодні дня вчителя, коли вона зі своїми подругами святкували дане свято. Продовжуючи спілкуватися з позивачем, йому стало відомо про те, що у неї є кошти на придбання нерухомості. Позиціонуючи себе великим «бізнесменом» та маючи на меті заволодіти її коштами, а у подальшому майном, втерся до неї у довіру. 24 лютого 2016 року нею та ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим № 63, відповідно до умов якого вона придбала за ціною 1 403 480 грн нежитлові приміщення №№ 136-150 за адресою: [ADDRESS] , площею 269,9 кв.м. Згідно з пунктом 5 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення сторони підтвердили факт повного розрахунок за придбану нерухомість. З положень пункту 9 договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти, за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця. Відповідно до пунктів 13, 15 договору сторони підтвердили дійсність договорів при його укладенні, те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об`єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору. Також між нею та ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» 24 лютого 2016 року укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим № 67, відповідно до умов якого вона придбала за ціною 1 406 600 грн нежитлові приміщення 151-165, за адресою: [ADDRESS] , площею 270,5 кв.м. Відповідно до пункту 11 договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця. Відповідно до пунктів 17, 19 договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні; те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об`єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору. Нею здійснено платежі згідно з платіжних доручень № 10 та № 11 від 24.02.2016, згідно яких вона перерахувала на рахунок ПАТ «КБ «Хрещатик» за придбані приміщення 703 300 грн та 1 403 480 грн. Відповідно до копії платіжного доручення № 7 від 24.03.2016, копії квитанції № 1 від 25.04.2016, копії квитанції № 1 від 24.05.2016 вона здійснила ще три платежі на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» по 175 825 грн кожен як розрахунок за придбану нерухомість. З копії квитанції № 69114503 від 24.06.2016 вбачається, що позивач сплатив на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» 175 825 грн в якості оплати від її імені за придбані нежитлові приміщення №№ 151-165. Кошти нею було передано позивачу особисто. Тобто, належність їй коштів, використаних для купівлі вищевказаних нежитлових приміщень, підтверджується копією Договору № 266ІБС-1481 від 23 листопада 2015 року, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Хрещатик» надавав з 23.11.2015 по 22.02.2016 у тимчасове платне користування індивідуальний банківський сейф № 03/08, розміром 10/18 см, копією Договору № 26202001183687 банківського рахунку фізичної особи від 23.02.2016, довідкою ПАТ «КБ «Хрещатик», копією квитанції № 50769 від 23.02.2016 та копією квитанції № 50879 від 24.02.2016, згідно з якими вона внесла на поповнення свого рахунку відповідно 719 400 грн та 1 388 380 грн. Також відповідачка зазначає, що 24.06.2016, відповідно до квитанції № 69114503 здійснено оплату 175 825 грн [PERSON] від її імені за кошти, які передані нею [PERSON] для проведення оплати згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Так як на той час вона повністю довіряла цій людині, у неї не було можливості провести дану оплату особисто, [PERSON] запропонував свою допомогу і вона погодилася. Згідно розділу 12 копії декларації [PERSON] за 2015 рік вбачається, що у його власності на кінець 2015 перебували готівкові кошти в розмірі 15 000 доларів США, 15 000 Євро, 1 100 000 гривень та 90 000 польських злотих. Крім того, у розділі 3 декларації [PERSON] зазначено про наявність у нього права власності на дві земельні ділянки загальною площею 3 000 м.кв. та 276 кв.м. відповідно, а також відповідачем задекларовано у розділі 6 два транспортних засоби. Відповідно до поданої [PERSON] копії своєї декларації за 2016, у 2016 році його майновий стан не змінився й у власності перебували готівкові кошти у такому ж розмірі, що й у 2015. Крім того [PERSON] задекларовано отримання у 2016 році заробітної плати у розмірі 77 592 грн. Будь-які відомості про здійснення декларантом у 2016 році правочинів, предметом яких перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, у вказаній декларації відсутні. Відповідно до декларації за 2017 у [PERSON] у 2017 році його майновий стан не змінився й у власності перебували готівкові кошти у такому ж розмірі, що й у 2015 та 2016 роках, а це готівкові кошти у розмірі 15 000 доларів США, 15 000 Євро, 1 100 000 гривень та 90 000 польських злотих. Крім того, [PERSON] задекларовано отримання у 2017 році заробітної плати в розмірі 158 474 грн, дана декларація є у вільному доступі в мережі Інтернет, як і інші декларації, надані [PERSON] . Окремо необхідно зазначити, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.11.2018 року у справі № 344/17396/16-ц, в позові [PERSON] до неї та [PERSON] про визнання права власності на нежитлові приміщення, визнання договору дарування недійсним і застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності та зобов`язання передати ключі від приміщень і не чинити перешкод у користуванні - відмовлено. Івано-Франківським апеляційним судом постановою від 12.02.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. У справі № 344/17396/16-ц свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що між ним та його знайомою [PERSON] укладено усний договір комісії, відповідно до якого вона зобов`язувалась безоплатно від свого імені, але за кошти позивача, придбати у ПАТ «КБ «Хрещатик» у власність вищевказані нежитлові приміщення і в подальшому передати їх у власність позивача. На виконання зазначеного договору він особисто сплатив ПАТ «КБ «Хрещатик» кошти у сумі 2 410 080 грн, як оплату за придбані нежитлові приміщення. 24 лютого 2016 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№ 136-150 та договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№ 151-165, посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я., відповідно за реєстровими номерами № 63 та № 67. Проте після спливу обумовленого строку, а саме восени 2016 року, вона - [PERSON] відмовилась передати у його власність придбану на виконання договору комісії нерухомість, відчуживши при цьому без його згоди 06.09.2016 нежитлові приміщення №№ 136-150 за удаваним договором дарування своїй матері [PERSON] . В апеляційній скарзі від 10.12.2018 року в справі № 344/17396/16-ц [PERSON] вказує: «У результаті тривалого спілкування у нас склалися довірливі відносини. З цих підстав я запропонував, а відповідачка [PERSON] погодилася взяти участь у даному інвестиційному проекті...». Тобто, у справі № 344/17396/16-ц, де спір між тими ж сторонами, за теж саме нерухоме майно, [PERSON] жодним чином не покликається про факти, які він наводить у позовній заяві у даній справі. Покликаючись на викладені доводи у відзиві, відповідачка просить відмовити у позові [PERSON] повністю. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали у повному обсязі заявлені позовні вимоги, просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представники у судовому засіданні заперечували позовні вимоги з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як слідує з матеріалів справи: 24 лютого 2016 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим № 63, відповідно до умов якого [PERSON] придбала за ціною 1 403 480 грн нежитлові приміщення №№ 136-150, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] поверх 5, позначених у плані літерою «А», площею 269,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 148688226101 (а.с. 11-13 т. 1). Згідно п. 5 вказаного Договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за придбану нерухомість. Згідно п. 9 Договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти, за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця. Відповідно до пунктів 13, 15 Договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні; те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об`єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору. 24 лютого 2016 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим № 67, відповідно до умов якого [PERSON] придбала нежитлові приміщення №№ 151-165, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] поверх 6, позначених у плані літерою «А», площею 270,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 154957626101, за ціною 1 406 600 грн (а.с. 14-16, т. 1). Згідно п. 4 вказаного Договору, 703 300 грн сплачено покупцем до підписання договору, а іншу частину покупець зобов`язався сплатити рівними частинами протягом чотирьох місяців (до 24 червня 2016 року) з переходом права власності на придбані приміщення після остаточного розрахунку за них. Згідно п. 11 договору вбачається, що на час придбання нерухомості покупець не перебував у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах, а кошти, за які придбавається нерухомість, належали особисто покупцю на праві приватної власності, про що доведено до відома продавця. Відповідно до п.п. 17, 19 Договору сторони підтвердили дійсність намірів при його укладенні; те, що волевиявлення є вільним та відповідає внутрішній волі, а також те, що цей договір містить весь об`єм угод між сторонами по відношенню до предмету договору. Відповідно до копії довіреності, посвідченої 25 лютого 2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. за реєстровим номером 71 вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в будь-яких установах, організаціях чи підприємствах, центрі з надання адміністративних послуг, які стосуватимуться питань управління та експлуатації всього належного їй нерухомого майна без права його відчуження. Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №31989815 від 26.08.2016 року дія вказаної довіреності припинена за заявою [PERSON] 26 серпня 2016 року. [PERSON] було сплачено ПАТ «КБ «Хрещатик» за придбані приміщення 703 300 грн та 1 403 480 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень № 10, № 11 від 24.02.2016 року (а.с. 80, т.1). Відповідно до копії платіжного доручення № 7 від 24.03.2016 року, копії квитанції № 1 від 25.04.2016 року, копії квитанції № 1 від 24.05.2016 року [PERSON] здійснила ще три платежі на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» по 175 825 грн кожен як розрахунок за придбану нерухомість (а.с. 81-83, т. 1). З копії квитанції № 69114503 від 24.06.2016 року вбачається, що [PERSON] сплатив на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» 175 825 грн в якості оплати від [PERSON] за придбані нежитлові приміщення № 151-165. Відповідно до копії Договору № 266ІБС-1481 від 23 листопада 2015 року вбачається, що ПАТ «КБ «Хрещатик» надавав з 23.11.2015 року по 22.02.2016 року у тимчасове платне користування [PERSON] індивідуальний банківський сейф № 03/08, розміром 10/18 см. (а.с. 87-90, т. 1). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed