Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

03.09.2025 року АТ «СЕНС БАНК» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» (нині АТ «СЕНС БАНК») та [PERSON] було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «RED»; мета кредиту для особистих потреб; максимальний ліміт кредиту 200 000,00 грн.; сума встановленої кредитної лінії 88 300,00 грн.; процентна ставка 35,99 % річних за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Угодою, надавши відповідачці [PERSON] кредитні кошти у встановленому порядку. Водночас, відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в розмірі 252 495,46 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» затверджено рішення про зміну найменування на АТ «СЕНС БАНК», запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь зазначену суму заборгованості, а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 08.09.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 31.10.2025 року до суду від представника відповідачки Ковалишкіна В.В. надійшов відзив на позовну заяву, якому позов було визнано частково. У відзиві зазначено, що відповідачка визнає факт користування кредитними коштами, однак не погоджується з порядком нарахування позивачем процентів та комісій за договором, їх капіталізацією у тіло кредиту, а також із розміром судових витрат, заявлених позивачем до стягнення. Так, відповідно до паспорта споживчого кредиту строк кредитування становить 12 місяців із можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору. Згідно з пунктом 3.4.2 Публічної пропозиції АТ «СЕНС БАНК» строк користування лімітом кредитної лінії становить 365 днів із можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії за умови прийняття банком відповідного рішення. Враховуючи те, що відповідачка не дотримується умов договору з березня 2022 року, договір діяв до 10.10.2023 року, у зв`язку з чим нарахування процентів після зазначеної дати є неправомірним. Як убачається з наданого позивачем розрахунку, останнім було нараховано відповідачці комісію за розрахунково-касове обслуговування. Водночас розділом 4 паспорта споживчого кредиту не передбачено сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування, а також така комісія не включалася позивачем до загальної вартості кредиту для споживача. Крім того, у разі укладення договору після 10.06.2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», наявність у договорі умов щодо сплати позичальником комісій за дії банку, які є його обов`язком або здійснюються в інтересах банку, є підставою для нікчемності таких умов договору. Відповідачка користувалася кредитними коштами виключно у період з 22.10.2021 року по 16.02.2022 року на загальну суму 23 498,98 грн. з урахуванням здійснених платежів за кредитом. Усі інші списання з рахунку є наслідком дій позивача, який здійснював капіталізацію нарахованих процентів та комісій у тіло кредиту. Таким чином, банк без згоди позичальниці фактично збільшував розмір тіла кредиту, що призвело до штучного завищення суми заборгованості майже у десять разів. Представник відповідачки вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може бути належним та допустимим доказом наявності заборгованості за кредитним договором №631792927, у зв`язку з чим до відзиву було додано контррозрахунок. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, сторона відповідача з ними не погоджується, оскільки позивачем не доведено факт надання правничої допомоги, наявність договору про її надання, умови оплати, а також реальність сплати коштів або виникнення обов`язку їх сплати. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 15 000,00 грн. Ухвалою суду від 11.11.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідачки Ковалишкін В.В. у судовому засіданні частково визнав позов з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представник АТ «СЕНС БАНК» Цимбал В.І. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в прохальній частині позову просив розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] до зали судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала. На проголошення судового рішення сторони до зали судового засідання не з`явилися. Вислухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09.09.2021 року [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, у зв`язку з чим за допомогою одноразового ідентифікатора «0350» підписала паспорт споживчого кредиту. Згідно з паспортом споживчого кредиту сума/ліміт кредиту 88 300,00 грн., строк кредитування 12 з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; максимальна сума кредиту 200 000,00 грн.; процентна ставка, відсотків річних 35,99% для торгових операцій та операцій зняття готівки. Також паспорт про споживчий кредит містить застереження: умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Ця інформація надана 09.09.2021 року, зберігає чинність та є актуальною до 09.10.2021 року. В матеріалах справи міститься Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної ліній, підписаної представником АТ «Альфа-Банк», з якої вбачається, що банк прийняв пропозицію відповідачки на наступних умовах: тип кредиту-кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту - «RED»; мета кредиту - для особистих потреб; опис послуги - надання банком послуг клієнту з обслуговування кредитної картки, а також надання клієнту кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого клієнту кредиту або його частини, банк здійснює подальше кредитування клієнта у межах її ліміту шляхом надання траншів; сума встановленої кредитної лінії 88 300,00 грн.; максимальний ліміт кредиту 200,00 грн.; процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття готівки пропонує встановити у розмірі 35,99%. Примірний графік та розрахунок сукупної вартості наведені в тарифах, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку. Відповідно до виписки з рахунка [PERSON] за період з 09.09.2021 року по 04.06.2025 року, відповідачка здійснювала переказ коштів через додаток, розраховувалася кредитною карткою за товари, знімала грошові кошти за допомогою банкомату, поповнювала карту. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» затверджено рішенням про зміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Згідно з наданим АТ «СЕНС БАНК» розрахунком заборгованість відповідачки за кредитним договором № 631792927 від 09.09.2021 року станом на 04.06.2025 року становить 252 495,46 грн., яка складається з: простроченого тіла кредиту в розмірі 157 198,19 грн.; відсотків за користування кредитом в розмірі 95 297,27 грн. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних правта обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Щодо укладення кредитного договору Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Нормами частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). В силу пункту 6 частини першої статті 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Матеріали справи не містять пропозиції (оферти) [PERSON] про укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 09.09.2021 року з погодженням усіх істотних умов, зокрема, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитом, строку кредитування, тощо. Водночас із виписки з рахунка відповідачки за період з 09.09.2021 року по 04.06.2025 року вбачається, що [PERSON] отримала кредитну картку та фактично користувалася кредитними коштами. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні не заперечував факт укладення 09.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] відповідних договірних відносин. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами кредитного договору. Щодо вимог АТ «СЕНС БАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 252 495,46 грн., яка складається з: простроченого тіла кредиту в розмірі 157 198,19 грн.; відсотків за користування кредитом в розмірі 95 297,27 грн. Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.09.2021 року, посилався на акцепт про укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та паспорт споживчого кредиту. Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідачки, у зв`язку з чим сам по собі не підтверджує факту погодження сторонами в письмовій формі істотних умов договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту». За таких обставин Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не може вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 09.09.2021 року, зокрема в частині визначення базової процентної ставки за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався також на паспорт споживчого кредиту від 09.09.2021 року. Разом з тим, паспорт споживчого кредиту не може вважатись складовою кредитного договору, оскільки форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. Більше того, у вказаному вище паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, а наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 09.10.2021 року. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Отже, з урахуванням установлених судом обставин та правових позицій Верховного Суду, позивач не довів належними і допустимими доказами факту погодження сторонами у письмовій формі істотних умов кредитного договору в частині визначення розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками. Водночас, відповідно до вимог частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту. Перевіряючи доводи представника відповідачки, судом на підставі матеріалів, наданих АТ «СЕНС БАНК», встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором визначений позивачем із включенням сум процентів та комісій, нарахованих відповідно до умов обслуговування рахунків фізичних осіб. За таких обставин поданий банком розрахунок не може вважатися належним доказом ані фактичного розміру коштів, отриманих позичальницею, ані реального розміру її заборгованості за тілом кредиту. З виписки про рух коштів за картковим рахунком відповідачки, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що банк здійснював автоматичне списання щомісячних платежів, при цьому суми нарахованих процентів та комісій відносив у рахунок тіла кредиту, чим безпідставно збільшував його розмір. Як убачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом становить 157 198,19 грн. Водночас, зазначена сума не є заборгованістю виключно за тілом кредиту, оскільки банк, усупереч вимогам закону та без належного оформлення договірних відносин, здійснював списання процентів і комісії за розрахунково-касове обслуговування, внаслідок чого відбувалося штучне збільшення кредитного ліміту, а відтак і тіла кредиту. Оскільки в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано належних та допустимих доказів досягнення сторонами домовленості щодо розміру та порядку нарахування процентів і комісії, нарахування банком відповідних сум та їх зарахування до заборгованості за тілом кредиту є безпідставним. Згідно з випискою з карткового рахунка відповідачки, у період з 14.10.2021 року по 22.02.2022 року останньою здійснено: операції з використанням карткового рахунка (покупки, перекази з картки на картку) на загальну суму 119 847,41 грн.; внесення грошових коштів на рахунок на загальну суму 41 006,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову АТ «СЕНС БАНК» та стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 78 841,40 грн. (119 847,40 грн. 41 006,00 грн.), яка складається із заборгованості за тілом кредиту, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Контррозрахунок, поданий представником відповідача, є необґрунтованим, оскільки при його складанні в рахунок заборгованості були взяті суми, зазначені як «погашення кредиту», а не фактично використані відповідачкою грошові кошти, що підтверджується даними виписки з карткового рахунка (сторінки 710 вказаної виписки). Тому суд не вбачає підстав для врахування зазначеного контррозрахунку при вирішенні спору по суті. Розглянувши вимоги АТ «СЕНС БАНК» про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 420,89 грн., суд дійшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 420,89 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано копію договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року, укладеного між АТ «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «СМАРТЛЕКС», відповідно до якого замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Судом встановлено, що позовна заява складена та подана до суду представником позивача -адвокатом Цимбал В.І., який діє на підставі довіреності № 024539/25 від 22.07.2025 року, виданої позивачем. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що представник позивача - адвокат Цимбал В.І. є членом адвокатського об`єднання «СМАРТЛЕКС», з яким позивач уклав Договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року. Крім того, відсутні належні та допустимі докази того, що адвокатське об`єднання «СМАРТЛЕКС» надавало позивачу професійну правничу допомогу саме у межах цієї справи. Зокрема, у договорі про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року не міститься конкретизація щодо предмету правової допомоги, яка б дозволила однозначно ідентифікувати справу, у якій надавалися послуги (у договорі відсутні: номер судової справи; персональні дані відповідачки; інші відомості, які б дозволили пов`язати цей договір із даним судовим провадженням). Таким чином, наданий договір не може вважатися достатнім підтвердженням факту надання адвокатським об`єднанням «СМАРТЛЕКС» саме тієї правничої допомоги, за яку позивач заявляє про компенсацію витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, оскільки доказів фактичного надання відповідних послуг та здійснення їх оплати до матеріалів справи не подано. У зв`язку з цим, зазначені у позовній заяві витрати представника позивача на правничу допомогу не підлягають розподілу в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що позов було задоволено на 31,22% (78 841,41х100/252 495,46), судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 756,27 грн. (2 422,40*31,22/100).

Outcome: partial