Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У липні 2025 року [PERSON] (далі - «Заявник»), в інтересах якого діє його представник, звернувся до суду з даною заявою про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа - Військова частина [NUMBER] . В обґрунтування заяви Заявник посилається на такі обставини. Заявник є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] . 24.02.2022 року на підставі наказу Верховного Головнокомандувача ЗСУ від 22.02.2022 року № 2 був призваний у Збройні Сили України під час мобілізації. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] він має статус ветеран війни. До мобілізації Заявник також попередньо перебував на військовій службі на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] від 30.10.2013 року 45ПМ. На даний час Заявник перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , про що Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02.09.2022 року складено відповідний актовий запис №1533. Сім`я Заявника на сьогодні складається з дружини - [PERSON] , доньки [PERSON] , сина [PERSON] та пасинка [PERSON] . Відповідно до посвідчення виданого Управлінням з питань молоді та спорту Білоцерківської міської ради серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] мають право на пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей. Відповідно до пп г п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Заявник має право на звільнення з військової служби. За місцем несення військової служби у в/ч [NUMBER] Заявнику усно повідомлено, що для реалізації права на звільнення за цією підставою, потрібно підготувати пакет документів, серед яких необхідно встановити факт перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років в судовому порядку. В зв`язку з чим, Заявник змушений звернутися до суду. До шлюбу із Заявником, [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] , від якого [INFO] народила доньку - [PERSON] та сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2014 року справа № 357/12045/14-ц. Після укладення шлюбу між [PERSON] та Заявником, вони стали проживати однією сім`єю разом з дітьми. Заявник виховував сина та доньку дружини, матеріально утримував сім`ю. Між Заявником та дітьми дружини склалися доброзичливі та теплі відносини. Заявник відносився до них як до рідних . У зв`язку з чим, Заявник виявив бажання удочерити [PERSON] , [INFO] . Донька дружини - [PERSON] та її мати також виявили бажання про її усиновлення Заявником, що підтвердили письмово. Дівчинка дуже прив`язана до Заявника, вважає та називає Заявника своїм батьком. Батько дівчинки [PERSON] , [INFO] нотаріально посвідчив заяву, що не заперечує проти усиновлення його дітей [PERSON] , [INFO] . Фактично сім`я Заявника та [PERSON] проживає у [ADDRESS] , у квартирі, що належить дружині Заявника. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/3216/24 було визнано [PERSON] , [INFO] , усиновлювачем малолітньої [PERSON] , [INFO] , внесено зміни до актового запису про народження № 1950 від 22.11.2011 року та видано нове свідоцтво про народження, відповідно до рішення суду. Заявник окрім усиновлення [PERSON] , мав намір усиновити і сина дружини - пасинка [PERSON] , який також проживав разом із ним. Однак, між [PERSON] та Заявником не було різниці у віці більше 15 років, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 211 Сімейного кодексу України він не має можливості його усиновити. Однак, незалежно від цього, Заявник все рівно піклується про [PERSON] , бере активну участь у житті дитини, матеріально забезпечує, займається вихованням, сприяє фізичному та духовному розвитку та має стійкий емоційний зв`язок із сином. У період шлюбу у Заявника та [PERSON] народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Таким чином, Заявника складається з нього, його дружини та трьох неповнолітніх дітей. Відповідно до Акту обстеження умов проживання проживають та мають постійне місце проживання: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також в Акті зазначено, що сім`я офіційно в шлюбі з 02.09.2022 року, фактично проживають однією сім`єю десять років. У сім`ї панує позитивна атмосфера, всі члени сім`ї знаходять порозуміння між собою. У [PERSON] є біологічний батько [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Однак, відповідно до Довідки-розрахунку від 04.07.2025 року, зробленої Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей становить - 434626,34 грн. Такий великий розмір заборгованості свідчить про повне усунення біологічного батька [PERSON] від утримання свого сина [PERSON] . Відповідно до виписки з банківського рахунку АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] було зроблено виписку про окремі операції, а саме про надходження коштів на її банківський рахунок з рахунку Заявника. Так, відповідно до виписки за період 03.01.2024 року по 11.07.2025 року Заявником було перераховано 1191650 грн. 00 коп. З виписки про доходи Заявника очевидно, що в період з 16.01.2024 року по 11.07.2025 року він отримав дохід у розмірі 1730219,32 грн. Таким чином, стає очевидним, що Заявник перераховує своїй дружині майже всю заробітну плату, що отримує, для того щоб в належний спосіб вона могла утримувати себе та всіх дітей. На даний час, дружина Заявника перебуває у відпустці по догляду за найменшим сином [PERSON]. Її доходи складають наступні суми: - 2100,00 грн. щомісячно соціальна допомога на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях; - 860,00 грн. щомісячно соціальна допомога при народженні дитини. Доказом відсутності інших доходів також слугує довідка ОК-5 видана на ім`я [PERSON] . Посилаючись на приписи ст. ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 293, 315-318 ЦПК України, Заявник просить суд встановити юридичний факт, що на утриманні [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) перебуває троє дітей віком до 18 років, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рух справи. Позиції учасників справи. 01.08.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 63). 04.09.2025 року до канцелярії суду надійшла заява представника Заявника про залучення у справі у якості заінтересованої особи [PERSON] (а.с. 85). 18.09.2025 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було залучено до участі у справі у якості заінтересованих осіб [PERSON] та Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області (а.с. 86, зворот). 15.12.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Заявника надійшло клопотання про долучення доказів (а.с. 140-142). У судових засіданнях представник Заявника вимоги заяви про встановлення факту перебування на утриманні підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні за змістом заяви. У судові засідання представник заінтересованої особи - Військова частина [NUMBER] не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 66-67, 81). У судові засідання представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У судових засіданнях заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви про встановлення факту перебування на утриманні не заперечувала. Загалом підтвердила усі викладені у ній обставини. Зазначила, що Заявник є її чоловіком, до укладення з ним шлюбу вони проживали разом протягом 10 років. Свідок зазначила, що на момент укладення шлюбу з Заявником, у неї від попереднього шлюбу було двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON] та син [PERSON] . З ними у Заявника склалися дуже добрі відносини, через що він вирішив усиновити дітей. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду визнано [PERSON] усиновлювачем малолітньої [PERSON] . Однак, Заявник не зміг усиновити сина [PERSON] , оскільки між [PERSON] та Заявником не було різниці у віці більше 15 років, а тому у відповідності до Сімейного кодексу України він не має можливості його усиновити. Однак, незалежно від цього, Заявник все рівно піклується про [PERSON] , бере активну участь у житті дитини, матеріально забезпечує, займається вихованням, сприяє фізичному та духовному розвитку та має стійкий емоційний зв`язок із сином. Свідок повідомила, що тривалий час вона не працює, займається вихованням дітей, на разі перебуває у відпусті по догляду за малолітнім сином [PERSON] , який народився у них в шлюбі. Усе матеріальне утримання сім`ї здійснює Заявник. Він є діючим військовослужбовцем та має достатній регулярний дохід. Щомісяця надсилає на банківську картку свідка кошти у достатньому розмірі. Додатково повідомила, що з липня 2025 року її син [PERSON] проживає у знайомого [PERSON] у Швейцарії. Він поїхав на лікування колінних суглобів, оскільки під час заняття спортом він пошкодив коліні суглоби. Заявник та свідок йому організували переїзд до Швейцарії та надавши йому кошти у достатній кількості для проживання. Між ними існує домовленість, що у випадку необхідності, Заявник перерахує йому на банківську карту необхідну суму. Також, свідок повідомила, що вона надсилає сину [PERSON] в Швейцарію посилки, що придбаває за кошти , які їй надсилає Заявник, таким чином син [PERSON] всім забезпечений. Показання свідків. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є тещою Заявника та матір`ю заінтересованої особи [PERSON] . Свідок підтвердила, що Заявник та її донька [PERSON] проживають однією сім`єю, що саме Заявник утримує як свою дружини, так і дітей , в однаковій мірі як рідних, так і пасинка [PERSON] . Також свідок вказала, що Заявник матеріально допомагає і їй, оскільки пенсії, що вона отримує не достатньо, а вона хворіє часто. Свідок зазначила, що батько [PERSON] , бабуся та дідусь з боку батька, [PERSON] не цікавляться багато років, участі у вихованні та утриманні не приймають більше 10 років. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона працює на посаді старшого інспектора Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради. Комісією за дорученням Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області було проведено обстеження умов проживання сім`ї Заявника та [PERSON] за адресою [ADDRESS] та зроблено висновок, що умови проживання дітей задовільні, кімнати облаштовані відповідно до функціонального призначення. На час обстеження в квартирі були присутні наступні особи: [PERSON] та її син [PERSON] . Старша донька [PERSON] була на навчанні в музичній школі, дівчинка була усиновлена у 2024 році Заявником. Син [PERSON] . [PERSON] перебуває у Швейцарії. Там він навчається і проходить реабілітацію. [PERSON] пояснила, що усіх трьох дітей фінансово утримує Заявник. Біологічний батько старших дітей має велику заборгованість по аліментах, а сама [PERSON] не може утримувати дітей оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Діти забезпечені усім необхідним. 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Заявник є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] . 24.02.2022 року на підставі наказу Верховного Головнокомандувача ЗСУ від 22.02.2022 року № 2 був призваний у Збройні Сили України під час мобілізації. До мобілізації Заявник також попередньо перебував на військовій службі на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] від 30.10.2013 року 45ПМ (а.с. 52-54). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] він має статус ветеран війни (а.с. 51). На даний час Заявник перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , про що Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02.09.2022 року складено відповідний актовий запис №1533 (а.с. 45). До шлюбу із Заявником, [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] , від якого [INFO] народила доньку - [PERSON] та сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2014 року справа № 357/12045/14-ц (а.с. 46, 48). У період шлюбу у Заявника та [PERSON] народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с. 47). Відповідно до посвідчення виданого Управлінням з питань молоді та спорту Білоцерківської міської ради серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] мають право на пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей (а.с. 49-50). Фактично сім`я Заявника та [PERSON] проживає у [ADDRESS] , у квартирі, що належить дружині Заявника (а.с. 19-23). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/3216/24 було визнано [PERSON] , [INFO] , усиновлювачем малолітньої [PERSON] , [INFO] , внесено зміни до актового запису про народження № 1950 від 22.11.2011 року та видано нове свідоцтво про народження, відповідно до рішення суду. Заявник окрім усиновлення [PERSON] , мав намір усиновити і сина дружини - пасинка [PERSON] , який також проживав разом із ним. Однак, між [PERSON] та Заявником не було різниці у віці більше 15 років, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 211 Сімейного кодексу України він не має можливості його усиновити (а.с.37-40). Відповідно до Акту обстеження умов проживання проживають та мають постійне місце проживання: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також в Акті зазначено, що сім`я офіційно в шлюбі з 02.09.2022 року, фактично проживають однією сім`єю десять років. У сім`ї панує позитивна атмосфера, всі члени сім`ї знаходять порозуміння між собою (а.с. 43-44). У [PERSON] є біологічний батько [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до Довідки-розрахунку від 04.07.2025 року, зробленої Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області, заборгованість біологічного батька дітей [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей становить - 434626,34 грн. (а.с. 41-42). Відповідно до виписки з банківського рахунку АТ КБ «Приватбанк» за період 03.01.2024 року по 11.07.2025 року на ім`я [PERSON] Заявником було перераховано 1191650 грн. 00 коп. (а.с. 31-36). З виписки про доходи Заявника вбачається, що в період з 16.01.2024 року по 11.07.2025 року він отримав дохід у розмірі 1730219,32 грн. (а.с. 12-16). На даний час, дружина Заявника перебуває у відпустці по догляду за найменшим сином [PERSON]. Її доходи складають наступні суми: - 2100,00 грн. щомісячно соціальна допомога на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях; - 860,00 грн. щомісячно соціальна допомога при народженні дитини (а.с. 29, 30). Доказом відсутності інших доходів також слугує довідка ОК-5 видана на ім`я [PERSON] (а.с. 120-122). Норми процесуального і матеріального права, якими керується суд. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. У той же час, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги. Якщо крім допомоги, що надавалася, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що особа виконувала обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку особи та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17 (провадження № 61-29713св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що «справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що «справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст. 12 «Про охорону дитинства» виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Висновки суду. Отже Заявником доведено, а іншими учасниками справи не спростовано, що на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, заслухавши пояснення учасників справи/їхніх представників та покази свідків, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають задоволенню. ІІІ. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При звернення до суду Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 гривень (а.с.9). У даній справі судові витрати необхідно залишити за Позивачем згідно з його заявою його представника. IV. Резолютивна частина. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved