Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

АТ Сумиобленерго, місцезнаходження: 40035, м.Суми, вул.І.Сірка, буд.7, в особі Філії Конотопський район електричних мереж, місцезнаходження: 41606, Сумська область, м.Конотоп, вул. Б.Хмельницького, 151А, в особі представника позивача Міщенко Т.М.. 41300, Сумська область, Конотопський район, м.Кролевець, вул.Козацька, буд.6, звернулось до суду з позовом до [PERSON] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , в якій просить суд стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в сумі 7343 грн. 43 коп., з тих підстав, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував заподіяні ним збитки. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 17 лютого 2025 року о 14:10 год в селі Алтинівка Конотопського району Сумської області по вул.Привокзальна, 18, водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21093 державний реєстраційний номер [NUMBER] , при цьому здійснив наїзд на перешкоду (електроопору ЛЕП 95), що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та залізобетонної стійки №31 повітряної лінії 0,4кВ №3 від трансформаторної підстанції КТП-236, чим порушив п.п. 2.3б, 2.10а, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Постановою суду від 18.03.2025 року (справа №579/394/25) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-4, ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. АТ "СУМИОБЛЕНЕРГО" [PERSON] було направлено претензію від 03.04.2025 року № 103/105-2/103.105.3/1110 після отримання якої відповідачем було частково відшкодовано заподіяну шкоду: 06.05.2025 року в сумі 5 000 грн та 09.06.2025 року в сумі 3 000 грн. 25.08.2025 року за вих. № 103/105-2/103.105.3/2236 відповідачу було направлено претензію на суму 7343,43 грн (сім тисяч триста сорок три гривні 43 копійки). Згідно трекінгу поштових відправлень претензія була отримана 28.08.2025 року, але заподіяна шкода залишається невідшкодованою. Посилаючись на норми Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 1357\~від 26.07.1999\~року «Про\~затвердження Правил\~користування електричною\~енергією» та ст.27 Закону України «Про електроенергетику» № 2706-VI від 23.06.2005 року, позивач просив задовольнити позов. Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток, а крім того, відповідач [PERSON] шляхом розміщення відповідного повідомлення на веб-порталі судової влади. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 17 лютого 2025 року о 14:10 год в селі Алтинівка Конотопського району Сумської області по вул.Привокзальна, 18, водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21093 державний реєстраційний номер [NUMBER] , при цьому здійснив наїзд на перешкоду (електроопору ЛЕП 95), що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та залізобетонної стійки №31 повітряної лінії 0,4кВ №3 від трансформаторної підстанції КТП-236, чим порушив п.п. 2.3б, 2.10а, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Постановою суду від 18.03.2025 року (справа №579/394/25) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-4, ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.\~(а.с.38-39).\~ Електроопору ЛЕП було замінено працівниками філії «Конотопський район електричних мереж» АТ «Сумиобленерго», про що була складена відповідна документація, а саме Акт приймання виконаних будівельних робіт (а.с.31-34). АТ "СУМИОБЛЕНЕРГО" [PERSON] було направлено претензію від 03.04.2025 року № 103/105-2/103.105.3/1110 після отримання якої відповідачем було частково відшкодовано заподіяну шкоду: 06.05.2025 року в сумі 5 000 грн та 09.06.2025 року в сумі 3 000 грн. (а.с.41). 25.08.2025 року за вих. № 103/105-2/103.105.3/2236 відповідачу було направлено претензію на суму 7343,43 грн (сім тисяч триста сорок три гривні 43 копійки). Згідно трекінгу поштових відправлень претензія була отримана 28.08.2025 року, але заподіяна шкода залишається невідшкодованою (а.с.43). Норми правового інституту відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями за змістом поділяють на ті, що включають загальні правила та застосовуються до всіх зобов`язань, із заподіяння шкоди, у тому числі передбачених ст..1166 ЦК України, та на ті, що містять правила для певних випадків завдання та відшкодування шкоди. Остання група норм регулює спеціальні види зобов`язань із завдання шкоди, у тому числі зобов`язання із завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки (ст.ст.1187-1188 ЦК України). Згідно ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди. Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч. 2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору.

Outcome: approved