Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

24 листопада 2025 року за вхід.№7421 до Ямпільського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа №138/3068/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі, з повідомленням, однак без виклику сторін. ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором №00-9714005 від 09.04.2024 у розмірі 6985.00 грн., та судові витрати пов`язані з розглядом даної справи у сумі 2422,20 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 09.04.2024 між ТОВ «Макс кредит» та відповідачем укладено кредитний договір №00-9714005 на суму 6985.00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Відповідач за допомогою мережі Інтернет зареєструвалась на офіційному сайті кредитора, ознайомилася з правилами надання коштів у позику, на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс кредит». Після чого, відповідач заявила бажання про отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані. Отже, для ознайомлення з правилами, до укладення Кредитного договору, відповідачу в особистий кабінет надано Паспорт споживчого кредиту. Погодившись з умовами запропонованими в Паспорті споживчого кредиту, відповідач його підписала за допомогою одноразового ідентифікатора, і первісний кредитор сформував та надав відповідачу оферту щодо укладення Кредитного договору. Отже, Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Також, приймаючи умови Кредитного договору, відповідач підтвердила, що їй у доступній та зрозумілій формі була надана вся актуальна й достовірна інформація, передбачена ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», також підтвердила ознайомлення з Правилами, повністю їх зрозуміла, погодилася з ними та зобов`язалася неухильно їх дотримуватися. Отже, у кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Відповідач приєдналася до умов Кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 94895. На виконання умов Кредитного договору 09.04.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням від ТОВ «Платежі онлайн». 21.10.2024 первісний кредитор та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» уклали договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до позивача. Також відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 21.10.2024 до договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Станом на дату подання позовної заяви на рахунок позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості, тому, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Лише повідомлялися належним чином про проведення судового засідання. Представник позивача подав клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] 08.12.2025 за вхід.№7770 подала відзив на позовну заяву. Вказала, що позовні вимоги визнає частково в сумі 6985.00 грн. Зазначила, що на даний час походить військову службу за контрактом у військовій частині № [NUMBER] . Відповідач вказує, що нею дійсно було укладено кредитний договір з ТОВ «Макс Кредит», умови якого вона належним чином не виконала по причині проходження військової служби і частої відсутності Інтернету, зв`язку та інших причин. Суму позову вона визнає частково в розмірі тіла кредиту 6985,00 грн., в іншій частині позовних вимог просить відмовити, оскільки відсотки за кредитом нараховані неправомірно, так як вона є військовослужбовцем і на неї поширювались гаранти передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також зазначає, що згідно Закону 2120-ІХ від 15.03.2022 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ця норма стосується не лише військовослужбовців, а всіх позичальників за кредитними договорами. 11.12.2025 за вхід..№7895 представником позивача надано заяву про зменшення розміру позовних вимог. Зазначив, що має намір зменшити розмір позовних вимог до 16407.40 грн., що складається з: 6985.00 грн. тіло кредиту; 2422.40 судових витрат; 7000.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Просить суд зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК» ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-9714005 від 09.04.2024 у розмірі 6985.00 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422.40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000.00 грн. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без його участі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.4 на зворотній стороні), відзив на позовну заяву від 08.12.2025 за вхід.№7770 (а.с.80-91), заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог від 11.12.2025 (а.с.94-95). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.71-73), зменшення позовних вимог, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів та інформаційної довідки вих.№1289/10 від 30.10.2024 судом встановлено, що на картковий рахунок № [NUMBER] [PERSON] ТОВ «Макс кредит» 14.04.2024 перераховано 6350 грн. кредиту. Із копії довідки про ідентифікацію судом встановлено, що ТОВ «Макс кредит» 09.04.2024 о 19:51:27 надіслало на номер телефону [NUMBER] [PERSON] одноразовий ідентифікатор 94895. Із копії виписки з особового рахунка за кредитним договором №00-9714005 від 09.04.2024 судом встановлено, що станом на 01.10.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена і складає 23649.09 грн. Із копії паспорту споживчого кредиту, правил надання коштів у позику, договору кредитної лінії №00-9714005 від 09.04.2024, графіку платежів та детального розрахунку заборгованості судом встановлено, що [PERSON] електронним підписом підписала вказаний договір, паспорт до договору, згідно якого видано кредит у сумі 6350,00 грн., на строк 360 днів, а також нараховано комісію у сумі 635 грн., відповідач має заборгованість перед ТОВ «Макс кредит» у сумі 20474.09 грн.. Із копії договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024, Акту приймання-передачі та реєстру боржників судом встановлено, що ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу відповідно до умов якого позивачу відступлене право грошової вимоги до відповідача відповідно до реєстру боржників. Із копії військового квитка серії [NUMBER] виданого 20.10.2017 судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 28.09.2017 проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, враховуючи відзив на позовну заяву, заяву на зменшення позовних вимог, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у статті 14 пункт 15 викладено в такій редакції: «15. Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Відповідно до військового квитка серії [NUMBER] від 20.10.2017 молодший сержант [PERSON] знаходилася у розпорядженні командира військової частини [NUMBER] (а.с.81-90). Введення на території України воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період, упродовж якого, зокрема здійснюється мобілізація. У зв`язку з цим оголошенням воєнного стану на всій території України ЗСУ починає функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу. Відповідно, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан. Військовослужбовець може перебувати у військовій частині ЗСУ, яка незадіяна до ведення воєнних (бойових) дій, але це не виключає його оперативного відрядження до іншої військової частини, яка задіяна у відповідних діях. У цьому й полягає одна зі складових функціонування ЗСУ в умовах особливого періоду (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 року по справі № 754/947/22). Відтак, судом встановлено, що [PERSON] є суб`єктом, на якого поширюється дія приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та якій не мали бути нараховані проценти за користування кредитом. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що кредитний договір укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 75/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів - інформаційну довідку щодо проведення успішної транзакції по номеру рахунку платника (а.с.12 на зворотній стороні-16). Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів 09.04.2024 у сумі 6350,00 грн. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 6985.00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - платіжною інструкцією №28849 від 17.10.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422.40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422.40 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Соломко та Партнери», додаткова угода №25770793354 від 11.09.2025, акт прийому-передачі надання послуг та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер серії АІ №2004328 від 20.08.2025. Оскільки позивачем в передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 7000 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн.

Outcome: approved