Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №8433854 в розмірі 24721,72 гривень. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором №8433854 від 30.10.2024 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . У відповідності до укладеного з первісним кредитором договором факторингу №17072025 від 17.07.2025 позивач набув право вимоги до боржників, вказаних в реєстрі, в тому числі і до відповідача. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, відповідач не здійснив погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні первісного кредитора. Представник позивача стверджує, що за вказаних обставин [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №8433854 від 30.10.2024 року в розмірі 24721,72 грн., з яких: 9188,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10933,72 грн. - сума заборгованості за відсотками, 4600,00 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 09.10.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача і у випадку неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судові засідання двічі не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив до суду не подала, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача, які отримані відповідачем особисто 16.10.2025 та відповідно 20.11.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення та відповідні відомості з офіційного сайту Укрпошти. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на зазначене вище, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Статтями 1054-1055 ЦК України передбачено, \~що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~\~На підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.\~\~Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.\~\~Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.\~\~Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.\~\~Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~\~статтею 64\~\~Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36\~\~Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону\~\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом (параграф 2) і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 30.10.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №8433854, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 9200,00 грн. (п.1.3. договору); строк кредиту 360 днів (п.1.4 договору); дата надання кредиту 30.10.2024 року або 31.10.2024 року (п.2.2 договору). За змістом п.1.1, п.9.2, п.9.6 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» та набуває чинності з моменту його підписання електронними підписами сторін, в тому числі електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. У вищевказаному договорі про надання споживчого кредиту №8433854, передбачено наступні умови кредитування. Згідно умов розділу 1 договору: - періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (пп.1.4); - стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору (пп. 1.5.1); У відповідності до розділу 2 договору кредитні кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Договір про надання споживчого кредиту №8433854 від 30.10.2024 року підписано електронним підписом Позичальника-відповідача, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А8421, а також підписом первісного кредитора - ТОВ «Авентус Україна», які відображені у паперовій копії Договору про надання споживчого кредиту №8433854 від 30.10.2024. Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що між ТОВ ««Авентус Україна»» та [PERSON] був укладений Договір споживчого кредиту №8433854 від 30.10.2024 року в електронній формі. Відповідно до інформаційної довідки №20250722-1.1 від 22.07.2025 року, наданої ТОВ «Пейтек» для ТОВ «Авентус Україна», 30.10.2024 року перераховано на картковий рахунок відповідача 9200 грн., номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» 9ee5f066-f6df-4dbf-89cd- 6ff5f8a86ad2, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 50875397, Session ID 027748574247, сайт торгівця - https://creditplus.ua, код авторизації 176772, банк-еквайр АТ «ПУМБ», дата і час створення - 30.10.2024 08:27:03, дата і час прийняття в роботу - 30.10.2024 08:27:06, дата і час виконання - 30.10.2024 08:27:06, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Згідно з наданим ТОВ «Авентус Україна» розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором №8433854\~від 30.10.2024\~року станом на 16.07.2025 року складає 24721,72 грн., з яких: 9188,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10933,72 грн. - сума заборгованості за відсотками, 4600,00 грн. - сума заборгованості за пенею. З даного розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювалася оплата на рахунок первісного кредитора в рахунок виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №8433854 від 30.10.2024, а саме: 12,00 грн - в рахунок оплати основного боргу, 2756,40 грн - в рахунок оплати процентів. 17.07.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №17072025 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому [PERSON] , а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників (а.с.31-35). Згідно п.1.1 вказаного Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно п.1.2 Договору факторингу ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Пунктом 1.6 Договору факторингу встановлено, що Права вимоги вважаються прийнятими Фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2). Згідно з частиною першою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою\~статті 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 516 ЦК України\~якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1\~ст. 1077 ЦК України). Згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частинами першою та сьомою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилався на те, що між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу, за яким ТОВ «Авентус Україна» передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам\~статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що згідно укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» Договору факторингу №17072025 від 17.07.2025 року до позивача перейшло право грошової вимоги саме до відповідача [PERSON] за кредитним договором №8433854 від 30.10.2024 року. Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію платіжної інструкції №71 від 23.07.2025 року на підтвердження оплати ним на рахунок ТОВ «Авентус Україна» ціни продажу за Договором факторингу №17072025 від 17.07.2025. Також позивачем долучено до матеріалів позовної заяви копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників №1 за Договором факторингу №17072025 від 17.07.2025 року, підписаного 17.07.2025 року, за яким ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло Реєстр Боржників №1 від 17.07.2025 року кількістю 2150 у повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу №17072025 від 17.07.2025. Водночас, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що прийнятий ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вказаним Актом прийому-передачі Реєстр боржників №1 містить в своєму переліку інформацію стосовно боржника (відповідача) [PERSON] , зокрема підставу виникнення Права грошової Вимоги до [PERSON] , суму грошових вимог та інші дані, як мають бути зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору як цього вимагає п.1.1 Договору факторингу. Реєстру Боржників, сформованого згідно Додатку №1 до Договору факторингу №17072025, або ж витягу з такого Реєстру Боржників, в який була б включена інформація щодо боржника [PERSON] за кредитним договором №8433854 від 30.10.2024 та суми грошової вимоги за таким договором, матеріали справи не містять. Натомість позивачем до матеріалів справи долучено витяг з реєстр боржників №4 від 15.05.2024 року до договору факторингу №11-01/2024, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «МАНІФОЮ», в якому за порядковим номером 1095 міститься інформація стосовно боржника [PERSON] за договором позики №6450421, який не є відповідачем у справі, а відтак суд приходить до висновку, що вказаний документ не є в цій справі належним та допустимим доказом права вимоги позивача до відповідача (а.с.38). Крім того, позивачем не надано до суду повної копії договору факторингу №17072025 від 17.07.2025 року. Так, в наданій позивачем копії договору факторингу №17072025 від 17.07.2025 року відсутні визначені п.10.9 Договору додатки, що складають його невід`ємну частину, а саме: Додаток № 1 - Форма Реєстру Божників; Додаток № 2 - Форма Акту прийому-передачі Реєстру Боржників; Додаток № 3 - Форма Акту прийому-передачі Документації; Додаток № 4 - Форма надання інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді; Додаток № 5 - Форма Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді; Додаток № 6 - Форма Картки обліку Договору (Розрахунку заборгованості); Додаток № 7 - Акт повернення права вимоги. Таким чином, копія наданого суду Договору факторингу №17072025 від 17.07.2025 року є неповною та не відображає узгоджені та затверджені сторонами форми Додатків №1-№7 до Договору, зокрема, форму Реєстру Боржників, та форму Акту прийому-передачі Реєстру Боржників. Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача за Договором факторингу №17072025 від 17.07.2025 року, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4\~ст. 12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, як це закріплено положеннями ч. 7\~ст. 81 ЦПК України. Відповідно до\~статті 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило розглянути справу за відсутності його представника, та на підставі наявних у справі доказів, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів заявлено не було. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи позивача, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо недоведеності позивачем переходу до нього права вимоги до відповідача згідно Договору факторингу №17072025 від 17.07.2025. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed