Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

17.11.2021 [PERSON] подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Кам`янка-Бузького міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства м. Кам`янка-Бузька», в якій просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період його роботи з 01.05.2020 по 01.09.2021 в розмірі 362 432,32 грн. 04.09.2025 [PERSON] подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Кам`янка-Бузького міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства м. Кам`янка-Бузька», в якій просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період його роботи з 01.01.2023 по 01.09.2023 в розмірі 207 234 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.02.1989 його було прийнято на посаду керівника Кам`янка-Бузького міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства м. Кам`янка-Бузька». 23.06.2004 відповідно до наказу №122 про призначення на посаду начальника, він приступив до виконання службових обов`язків начальника цього підприємства за безстроковим трудовим договором. Вказує, що через важке фінансове становище на підприємстві у відповідача перед ним утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 362 432,32 грн. за період з 01.05.2020 по 01.09.2021, а також за період його роботи з 01.01.2023 по 01.09.2023 в розмірі 207 234 грн. Беручи до уваги, що відповідач добровільно не виплачує йому заборгованість по заробітній платі, він змушений звернутися з даним позовом до суду за захистом своїм законних трудових прав та інтересів. Після скасування заочного рішення суду від 29.03.2022 у справі №446/2550/21, ухвалою суду від 05.11.2025 ця справа була об`єднана зі справою №446/2042/23 у одне провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Лущанець М.В. позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Зокрема позивач вказав, що він працював на посаді начальника МКП «УЖКГ» м. Кам`янка-Бузька і йому належить до виплати заробітна плата у розмірі 4 мінімальні заробітні плати, яку не виплачує підприємство, а тому просить стягнути таку за відповідний період. Представник відповідача Кам`янка-Бузького міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства м. Кам`янка-Бузька», голова ліквідаційної комісії Квасніцький О.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що позивач є єдиним працівником цього підприємства, яке не здійснює жодної діяльності, а тому він не може сам собі нараховувати таку заробітну плату. Водночас вважав, що оскільки дія контракту припинилася, то для виплати заборгованості за заробітною платою належить застосувати розмір однієї мінімальної заробітної плати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області не з`явилася в судове засідання, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. У попередніх судових засіданнях просила суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до контракту №1 від 20.07.1998 укладеному між виконкомом Кам`янка-Бузької міської Ради народних депутатів та [PERSON] , останній був призначений на посаду начальника управління житлово-комунального підприємства м. Кам`янка-Бузька строком з 20.07.1998 по 31.12.2002 (а.с. 154-158, том 1). Розпорядженням міського голови Кам`янка-Бузької міської ради від 29.12.2002 №180 [PERSON] було звільнено із займаної посади. Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04.07.2003, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15.09.2003 та ухвалою Верховного Суду України від 25.11.2003 позивача поновлено на посаді начальника міського комунального підприємства управління житлово-комунального господарства м. Кам`янка-Бузька з 02.01.2003. Розпорядженням голови Кам`янка-Бузької міської ради за №14-к від 17.06.2004 [PERSON] поновлено на роботі на посаді начальника МКП «УЖКГ» м. Кам`янка-Бузька з 26.08.2003 (а.с. 151, том 1). Відповідно до витягу з наказу №122-к від 23.06.2004, який видано на підставі розпорядження голови Кам`янка-Бузької міської ради за №14-к від 17.06.2004, [PERSON] приступив до виконання службових обов`язків начальника Кам`янка-Бузького міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства м. Кам`янка-Бузька» за безстроковим трудовим договором (а.с.8, том 1). Розпорядженням голови Кам`янка-Бузької міської ради від 24.02.2014 №13 [PERSON] звільнено з посади начальника Кам`янка-Бузького міського комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» м. Кам`янка-Бузька. Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 12.11.2015 у справі №446/414/14, яке набрало законної сили 07.12.2015 [PERSON] поновлено на посаді начальника МКП «Управління житлово-комунального господарства» м. Кам`янка-Бузька з 24.02.2014 (а.с. 142-143, том 1). Вказані обставини не заперечуються учасниками справи. Відтак, безспірною є обставина перебування [PERSON] на посаді начальника МКП «Управління житлово-комунального господарства» м. Кам`янка-Бузька, зокрема у періоди з 01.05.2020 по 01.09.2021 та з 01.01.2023 по 01.09.2023. Спірним у цій справі є питання визначення розміру заробітної плати [PERSON] , яка підлягає стягненню за ці періоди. Так, позивач вважає, що такий розмір заробітної плати необхідно обчислювати виходячи з умов контракту від 20.07.1998 на рівні 4 мінімальні заробітні плати. А відповідач вважає, що такий розмір необхідно обчислювати виходячи з 1 мінімальної заробітної плати. На підтвердження своїх вимог позивач надає суду: -довідку від 16.11.2021 видану Міським комунальним підприємством "Управління житлово-комунального господарства" м. Кам`янка-Бузька про те, що [PERSON] працює на посаді начальника і йому нараховано заробітну плату з січня 2020 по вересень місяць 2021 року у сумі 362 432, 32 грн., проте не виплачену по причині арешту розрахункових рахунків підприємства (а.с.9 том 1); -довідку від 04.09.2023 видану Міським комунальним підприємством "Управління житлово-комунального господарства" м. Кам`янка-Бузька про те, що [PERSON] працює на посаді начальника і йому нараховано заробітну плату з березня 2022 року по 01 січня 2023 року у сумі 276\~378,10 грн. (а.с. 7 том 2). Як видно із цих довідок, їх підписав безпосередньо позивач [PERSON] , як начальник підприємства. Водночас, як видно із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Міським комунальним підприємством "Управління житлово-комунального господарства" м. Кам`янка-Бузька починаючи з 26.12.2013 перебуває у процесі припинення, утворено комісію з припинення (а.с. 105-107, том 2). Відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Оскільки починаючи з 26.12.2013 у МКП «УЖКГ» м. Кам`янка-Бузька діє комісія з припинення, до якої перейшли усі повноваження щодо управління цією юридичною особою, то [PERSON] не мав повноважень на підписання вказаних вище довідок від 16.11.2021 та від 04.09.2023 про нарахування собі заробітної плати, а тому суд не бере до уваги такі докази. Також, суд відхиляє посилання позивача та його представника, що для визначення суми його місячного заробітку необхідно брати до уваги положення контракту №1 від 20.07.1998, який визначав таку на рівні чотирьох мінімальних заробітних плат. Суд звертає увагу, що контрактом від 20.07.1998 у п. 3 заробітна плата керівника була встановлена на рівні 290 грн. і така не визначалася відповідно до певної кількості мінімальних заробітних плат. Постанова КМУ №859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств» була прийнята вже після укладеного з позивачем контракту, а саме 19.05.1999. Тому, доводи позивача, що її умови врегульовували його оплату працю на час укладення контракту 20.07.1998 є безпідставні. Водночас, відповідач на підтвердження своїх заперечень надав суду: -довідку про нараховану заробітну плату [PERSON] за період роботи з травня 2020 року по серпень 2021 року у сумі 86892,00 грн. (а.с.224, том 1); -довідку про нараховану заробітну плату [PERSON] за період роботи з січня 2023 року по серпень 2023 року у сумі 53600,00 грн. (а.с. 174, том 2). З огляду на те, що такі довідки визначають заробітну плату позивача на рівні 1 мінімальної заробітної плати, тобто у межах визначених Постановою КМУ №859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об`єднань державних підприємств», то такий розмір заробітної плати відповідає вимогам чинного законодавства. Такі довідки підписані головою та членом комісії з припинення підприємства, тобто уповноваженими особами, а відтак суд приймає їх до уваги як належні та допустимі докази. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач не довів обставину на яку посилався, як на підставу своїх вимог, водночас відповідач надав суду належні та допустимі докази розміру заробітної плати позивача. Суд також звертає увагу, що у п. 6.3.4. Статуту МКП «УЖКГ» м. Кам`янка-Бузька передбачено, що умовами контракту з керівником підприємства визначаються умови оплати праці. Водночас, як встановлено вище, такі умови у контракті між сторонами не визначено у відповідності до чинного законодавства України. Також, як видно із наданого суду штатного розпису підприємства, такий не погоджений у встановленому законом порядку (а.с. 175, том 2). Тому, має місце ситуація, коли у визначеному законом порядку розмір заробітної плати позивача не визначений. У статті 95 КЗпП Украйни передбачено, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організації усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Верховний Суд\~у постанові\~від 03.02.2021\~по справі\~№ 357/1703/18-ц вирішуючи питання про те, якою має бути заробітна плата при не встановленому її фіксованому розмірі, вказав, що для визначення розміру такої невиплаченої заробітної плати врахуванню підлягає встановлений законодавством розмір мінімальної заробітної плати. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. За таких обставин, коли заробітна плата позивачу, як керівнику комунального підприємства не визначена у встановленому законом порядку у відповідному контракті, то встановлення її на рівні мінімальної заробітної плати є підставним та обґрунтованим. Судом також встановлено, що таку заробітну плату позивачу не виплачено, а як видно з постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 05.09.2011, на кошти, які містяться на рахунку МКП «Управління житлово-комунального господарства» м. Кам`янка-Бузька накладено арешт (а.с. 123-126, том 1). Вирішуючи питання про стягнення заробітної плати суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, працівник, який перебуває у трудових відносинах з роботодавцем та виконує покладені на нього трудові обов`язки, має право на оплату його праці, а не виплата такої заробітної плати є порушенням його конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю. Судом у межах даної справи беззаперечно встановлено, що [PERSON] у спірний період з січня 2020 по вересень 2021 року, а також з січня 2023 року по вересень 2023 року перебував на посаді начальника МКП «Управління житлово-комунального господарства» м. Кам`янка-Бузька, а тому має право на оплату праці у визначеному вище розмірі, а саме у сумі 140\~492 грн. (86892,00 грн. + 53600,00 грн.). Враховуючи, що відповідачем не проведено виплату позивачу заробітної плати у належному йому розмірі, то заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми заробітної плати підлягають до часткового задоволення. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за даним спором. Таким чином, з урахуванням розміру задоволених вимог, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1404,92 грн. за подання позовної заяви в дохід державного бюджету України.

Outcome: approved