Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей та зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишись проживати з матір`ю. Судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2021 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі: 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач зазначає, що відповідач, як батько дітей життям дітей, їх успіхами та розвитком не цікавиться, не несе додаткових витрат на їх утримання. Позивач самотужки забезпечує дітей всім необхідним та всіляко дбає про їх розвиток. На підставі викладеного позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь понесені додаткові витрати на утримання дітей у розмірі: 35\~014 гривень; змінити спосіб стягнення аліментів визначений Судовим наказом від 28.12.2021 року, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 15\~000 гривень щомісячно на кожну дитину. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи в судове засіданні, сторонам направлено копію ухвали та роз`яснено відповідачу про право на подання відзиву на позовну заяву. Не погоджуючись з позовними вимогами 19.06.2025 року (вх. № 24206) представник відповідача адвокат Дорошенко Сергій Олександрович подав відзив на позовну заяву. Відповідно до якого адвокат зазначив, що відповідач позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування позиції представник зазначив, що понесені додаткові витрати позивача, як на придбання дорогого ноутбуку були вчинені без погодження з відповідачем, на власний розсуд, а тому купівля ноутбуку не може вважатись додатковими витратами, що підлягають до стягнення. Щодо відвідування курсів зазначив, що до позовної заяви позивачем не надано доказів на підтвердження сплати курсів з вивчення англійської мови. Крім того, заняття з репетитором не є винятковим або обов`язковим, оскільки англійська мова викладається у шкільній програмі і відвідування курсів, як додаткових занять є вибором батьків, а не необхідністю, яка пов`язання з особливими здібностями дитини. Позивачем не додано доказів успіхів участі в конкурсах та підтверджень обдарування, що могло б обґрунтовувати потребу саме в додаткових витрат у розвитку здібностей. Щодо лікування у стоматологічній клініці, зазначив, що позивачем не додано доказів на підтвердження здійснення оплати. План лікування для [PERSON] на суму 14\~000 грн., не свідчить, що позивач здійснила оплату лікування. Доказів щодо лікування та проведення профілактики [PERSON] у вигляді чеку або квитанції не надано. Таким чином, відповідач вважає, що витрати на придбання ігрового ноутбуку, відвідування курсів з англійської мови та відвідування лікарів-стоматологів позивачем не доведені та не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дітей, чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дітей, які компенсуються за рахунок отримання аліментів. Щодо зміни способу стягнення аліментів зазначив: Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, який визначений та стягується на підставі Судового наказу, а саме стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі: 30\~000 гривень, по 15\~000 грн. на кожну дитину. Підставами стягнення аліментів в твердій грошові сумі зазначила, те, що відповідач працює моряком, отримує дохід орієнтовно 8\~750 доларів США на місяць, та може сплачувати аліменти на утримання дітей. Заперечуючи дані обставини представник зазначив, що відповідач працював моряком, посвідчення моряка чинне до 30.07.2025 року серія АВ577695, будь-яких доказів щодо того, що відповідач працює моряком не має. З 2022 року відповідач моряком не працює, перебуває в скрутному матеріальному становищі. У зв`язку з військовою агресію, перебуває в Республіці Болгарія, як особа, що отримує тимчасовий захист, що підтверджується довідкою № 825244908. Єдиним джерелом існування є тимчасові підробітки та соціальні виплати. Аліменти у розмірі:30 000 грн. є занадто завищеними та не відповідають фінансовим можливостям відповідача. Посилання позивача на заробітну плату у розмірі від 6\~500 до 11\~000 доларів США є такими, що не відповідають дійсності. Представник зазначає, що позивач не обґрунтувала та не надала доказів, які б свідчили про зміну майнового стану відповідача та його можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. З урахуванням викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.62-67). До відзиву на позовну заяву представником надані копії документів на підтвердження обставин, що викладені у відзиві. В подальшому, 11.09.2025 року (вх. № 36966) на адресу суду надійшла заява за підписом позивача про збільшення розміру позовних вимог (а.с.82-85). Також, 11.09.2025 року (вх. № 36966) надійшла відповідь на відзив. Відповідно до якої позивач зазначила, що твердження відповідача щодо того, що ноутбук є ігровим не відповідають дійсності, зазначила, що зверталась до відповідача з проханням придбати техніку, однак останній ігнорував таке звернення, а тому посилання на те, що придбання ноутбуку відбулось без погодження є таким, що не відповідає дійсності. Дитина проявляє інтерес до інформатики, а відтак якісний та потужний ноутбук забезпечить якісний зв`язок та дасть змогу працювати зі спеціалізованим освітнім програмним забезпеченням. Придбання дешевого аналогу призвело б до швидкого зносу та необхідності нової покупки, що є економічно не доцільно. Щодо відвідування курсів англійської, зазначила, що у сучасному світі знання англійської мови на поглибленому рівні є не просто бажанням, а ключовою компетенцією для майбутньої успішної самореалізації дитини, це є прямим вкладом в розвиток дитини. Щодо лікування у стоматологічній клініці зазначила, що син [PERSON] хворіє та має діагноз «Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки», що безпосередньо впливає на стан його зубів і потребує постійного лікування. Це не профілактичний огляд, а лікування, викликане хронічною хворобою дитини, що є прямим та безумовним підґрунтям для стягнення додаткових витрат. Щодо зміни способу стягнення аліментів зазначила, що останній запис в трудовий книжці моряка датований листопадом 2022 року не свідчить про важкий фінансовий стан чи безробіття відповідача. Моряки, що перебувають за кордоном часто укладають контракти з іноземними компаніями без реєстрації в українських установах. Відповідач не надав доказів свого реального фінансового стану. З урахуванням викладеного позивача просить відхилити доводи викладені у відзиві, та задовольнити позов в повному обсязі (а.с.99-107). В подальшому, 17.09.2025 року (вх. № 37982) на адресу суду надійшла заява за підписом позивача, відповідно до якої остання надала наступні документи: довідку про зарахування курсанта [PERSON] курсантом до денного відділення 1 курсу закладу фахової передвищої освіти Одеського морехідного фахового коледжу морського та рибопромислового флоту імені Олексія Соляника 10-го рівня акредитації згідно з наказом про зарахування від 28.08.2025 року №186-КС. Початок навчання 01.09.2025 року Навчання на контрактній формі навчання (а.с.116); Копію товарного чеку від 10.09.2025 року на суму 15\~890 гривень (а.с.117). Платіжну інструкцію на суму 11\~561, 00 грн. на оплату ДО ОМКРП ім.О. Соляника (а.с.118). Докази про перерахування коштів адвокату (а.с.119). В подальшому, 12.11.2025 року (вх. № 47867) надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів, а саме Договір про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти №254/25 від 29.08.2025 року (а.с.121-123). Ухвалою суду від 12.11.2025 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей та зміну способу стягнення аліментів, в редакції 11.09.2025 року (вх. № 36966) (а.с.126). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначила, що відповідач телефонує дітям лише коли перебуває напідпитку, ображає коли телефонує. Добровільно гроші дітям не надає, виписав дітей з будинку, не бере жодної відповідальності за дітей. Зазначила, що донька показала їй переписку з батьком, відповідно їй відомо, що останній ходить в рейси. Представник відповідача адвокат Дорешенко С.О. пояснив, що відповідач позов визначає в частині стягнення половини витрат на навчання дитини, тобто 5\~500 грн на семестр не визнає витрати на проходження лікування та курсів. Зазначив, що відповідач в рейси не ходить, не отримував новий паспорт моряка. Шкільне приладдя, форма тощо не є додатковими витратами на дитину. Заслухавши думку позивача, яка підтримала позов, представника відповідача, який позов визнав частково, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Так, судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] (а.с.12,13). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.04.2022 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області про що зроблений актовий запис №71, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.10.2009 року розірвано (а.с.28-29). Судом встановлено, що Судовим наказом від 28 грудня 2021 року - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу 01.12.2021р до досягнення старшою дитиною повноліття [INFO] (а.с.26-27). Зазначені обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Звертаючись з позовними вимогами про зміну способу аліментів позивач зазначила, що відповідач працює моряком, отримує високу заробітну плату. Зміна способу аліментів визначеної рішення суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом у справі 523/21764/21 від 28.12.2021 року та стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 15\~000 гривень, щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 19 та частинах 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. Разом з тим, держава визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Згідно із ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як визначено ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16 вересня 2020 року. Згідно із ч. 3 ст. 180 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Як видно із ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може означати й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. На підставі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст. 181, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено що у 2025 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 гривень. За таких умов, зважаючи на законодавчо змінений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також збільшення вікових потреб дітей з часу присудження аліментів з 2021 року, суд вважає, що позивач довела обставину того, що визначений розмір аліментів по 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів) на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може на разі забезпечити та задовольнити необхідні потреби дітей, та не повністю відповідає вимогам ст. 141 Сімейного кодексу України стосовно рівності обов`язків батьків щодо дитини. Змінюючи спосіб стягнення аліментів, судом враховано те, що діти сторін у справі потребують матеріальної допомоги, відповідач є працездатним та може сплачувати аліменти. Суд зазначає, що відповідач заперечуючи обставини позову щодо зміни способу стягнення аліментів зазначав, що його матеріальний стан є скрутним та він отримує дохід у виді соціальної допомоги за кордоном. Разом з цим, доказів щодо вказаних обставин не надав, при цьому суд зазначає, що відповідно до положення ст. 12 ЦПК України - учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили. Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, а також враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд робить висновки про те, що необхідно змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, встановлених Судовим наказом виданим Суворовським районного суду м. Одеси від 28 грудня 2021 року з 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину на 5\~000 (п`ять) тисяч гривень щомісячно на кожну дитину, з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дітей є законними та обґрунтованими, відтак такими, що підлягають частковому задоволенню. З приводу часткового задоволення позову, суд зазначає, що визначаючи розмір аліментів на дитину в сумі 15\~000 гривень на кожну дитину, позивач мала довести, що саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для задоволення потреб дітей, однак, позовна заява місить в собі лише посилання на те, що матеріальний стан відповідач дає змогу останньому сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачем. Разом з цим, позивачем не доведено та перед судом не порушувалось питання щодо витребування відомостей з приводу працевлаштування відповідача та розміру його доходів. Відповідно посилання позивача носять характер припущення. Однак, стороною відповідача також не надано доказів, що відповідач не отримував новий паспорт моряка, не надав доказів джерела свого доходу. Отже, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, а також те, що позивач на думку суду не довела, що середньомісячні витрати на одну дитину складають 15\~000 гривень, а тому, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням того, що для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини, розмір аліментів на утримання дітей необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісяця на кожну дитину. Такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам неповнолітніх дітей сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Щодо вимог\~про стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача додаткових\~витрат у\~розмірі:\~52\~252\~гривень,\~суд зазначає\~наступне. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається данню статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на медичні обстеження та лікування, витрати пов`язані зі вступом до коледжу, підготовчі курси абітурієнтів, контракт за перший семестр, придбання обов`язкового форменого одягу, продовження поглибленого навчання англійської мови, що разом становить 52\~252 гривень. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, обстеження, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). З огляду на викладене та відповідно до доказів наданих позивачем до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат є такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених з: підготовчих курсів у розмірі: 3\~296, 40 гривень, сплати контракту у розмірі: 11\~561,00 гривень, лікування в стоматологічній клініці 14\~000 гривень, що загалом становить 28\~857,40 гривень. Щодо інших витрат такі, задоволенню не підлягають, як такі, що не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачуються відповідачем на утримання дітей, суд зазначає, що курси з англійської мови, як схильність дитини до поглибленого навчання мови є позитивним фактом, однак, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Таким чином, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають додаткові витрати в сумі: 28\~857,40 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути додаткові витрати в розмірі: 14\~428,70 гривень. За приписами ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів наявності обставин для звільнення відповідача від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину чи зменшення розміру його участі у додаткових витратах на дитину стороною відповідача суду надано не було. Посилання сторони відповідача на те, що лікування у стоматологічній клініці не підтверджено, судом до уваги не приймається, оскільки докази на дані позивачем, на думку суду є належними. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~000 гривень, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З даного приводу суд зазначає, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження укладення договору про надання правової допомоги, не надано акту приймання передачі наданих послуг або навіть ордеру адвоката, всі документи надані до справи підписані позивачем особисто, в судовому засіданні позивач приймала участь також без адвоката. Суд позбавлений можливості в розумінні положення ст. ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України перевірити факт надання таких послуг, а відтак вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1\~211, 20 гривень. На підставі ст. 18, 19, 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року; ст. 9, 48, 51 Конституції України; ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»; ст. 141, 155, 180-182, 191-192 Сімейного кодексу України;

Outcome: partial