Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] ,у якому просить: 1) стягнути із [PERSON] ( [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] )на користь ТОВ «ФК Єврокредит» суму заборгованості у розмірі 34443,23 грн, що складається з: 10075,66 заборгованість за кредитом, 24367,57 грн заборгованість по сплаті відсотків; 2) стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Єврокредит» судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 11200 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 24.02.2020 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено договір про видачу та обслуговування платіжних карток № ТDВ.2020.0991.948, відповідно до умов якого цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «Мегабанк». Своїм підписом клієнт підтвердила, що Правила і Тарифи на послуги банку складають з договором єдиний Договір, а також те, що з умовами Договору (з урахуванням Правил) клієнт ознайомлена і згодна. На підставі поданої відповідачкою заяви-анкети на ім`я [PERSON] було відкрито, зокрема, рахунок у гривні, який обслуговується за дебетно-кредитною схемою, за яким відповідачці було встановлено кредитний ліміт. Згідно з п.7.1 Кредитного договору останній діє протягом 99 років, а в силу розділу 1 Тарифів на послуги банку (додаток № 1), який є складовою частиною договору, строк дії картки становить 5 років. Відповідно до п.4.3 договору закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження, так само і відмова клієнта від доступного кредитного ліміту не припиняє строку дії договору. Пунктом 2.2.7 кредитного договору встановлено кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії в повному обсязі, а згідно з п.3.1.2 кредитного договору, при користуванні доступним лімітом кредитної лінії клієнт зобов`язаний, зокрема, щомісячно, не пізніше розрахункової дати місяця, наступного за звітним, сплатити мінімальний обов`язковий платіж, в т.ч. проценти та інші обов`язкові платежі, передбачені договором, у розмірах, встановлених Тарифами, погасити заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії до настання кінцевого строку сплати заборгованості. Пунктом 8.5 договору визначено розмір мінімального платежу. Банк свої зобов`язання перед клієнтом виконав у повному обсязі, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії, надавши відповідачці можливість користуватися кредитними коштами у межах доступного ліміту кредитної лінії. Клієнт здійснювала користування грошовими коштами, що відображено у виписках по рахунку, однак, свої зобов`язання щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків не виконала, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 34443,23 грн, у т.ч. за кредитом (у т.ч. прострочена) 10075,66 грн, за відсотками (у т.ч. прострочена) 24367,57 грн. 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлене право вимоги за договором № TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020. 27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, відповідно до умов договору ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило свої права вимоги, а ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлене право вимоги за договором № TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020. Всі нарахування відповідачці, що відбувалися до дати отримання ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», здійснювалися лише АТ «Мегабанк» станом на дату відступлення прав вимоги 03.09.2024. Ані ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», ані ТОВ «ФК ЄвроКредит» додаткових нарахувань не здійснювали. Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 34443,23 грн, у т.ч. за кредитом (у т.ч. прострочена) 10075,66 грн, за відсотками (у т.ч. прострочена) 24367,57 грн. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 24.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання. 29.09.2025 відповідачкою було подано заяву про передачу справи до Слобідського районного суду м. Харкова на підставів ч.1 ст.27, ч.1 ст.31 ЦПК України, оскільки [PERSON] з березня 2024 року змінила місце проживання і наразі проживає за адресою : [ADDRESS] . Ухвалою суду вді 11.12.2025 у задоволенні зазначеної заяви відмовлено. 10.10.2025 представником [PERSON] авокатом Тризною Є.М. подано письмовий відзив на позов, у якому зазначено, що відповідачка визнає суму кредиту 10075,66 грн, проте, не визнає вимог про стягнення відсотків за кредитом, вважає їх нарахування неправомірним, оскільки їх сума значно перевищує суму боргового зобов`язання. В обгрунтування відзиву зазначив, що 24.02.2020 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено договір № TDB.2020.0991.948 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Вказав, що пунктом 2.2.7 договору визначено, що кінцевим строком сплати заборгованості за доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі є 23.02.2021. Таким чином, сторони визначили і погодили строк кредитування за договором. Доказів того, що позичальник ініціювала продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всіє суми кредиту, матеріали справи не містять. Отже, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати відсотки припинилося після спливу строку кредитування. З огляду на викладене, вважає обгрунтованим нарахування відсотків за користування кредитом лише до 23.02.2021. Однак, у зв`язку з тим, що відповдіачка 21.01.2021 внесла в рахунок заборгованості за кредитом 3829,37 грн, а 11.03.2021 117,16 грн, вважає суму заборгованості погашеною, а в цілому, борг за процентами відсутнім. Таким чином, на думку тпредставника відповідача, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] відсотків у сумі 24367,57 грн задоволенню не підлягають. Крім того,\~враховуючи незначну\~складність справи\~та обсяг\~робіт,\~виконаних авокатом\~ представником\~позивача,дотримуючись принципів співмріності та розумності судових витрат, вважає завищеною заявлену до відшкодування суму витрат на правничу допомогу адвоката, та стверджує, що обгрунтованим є розмір таких витрат у сумі 2000 грн. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги частково в сумі 10075,66 грн, та стягнути з [PERSON] судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. 20.10.2025 представником позивача адвокатом Журавльовим С.Г. подано відповідь на візив, у якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, відмітив, що відповідачкою не надано доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості, наявність якої підтверджується належними первинними документами банківськими випсиками по особовому рахунку відповідачки. Сплата відсотків за кредитом не є штрафною санкцією, а є платою за користування кредитними коштами. Представник відповідача помилково ототожнив нараховані відсотки зі штрафними санкціями, передбаченими ст.625 ЦК України. Отже, позивач правомірно та у відповідності до умов кредитного договору здійснив розрахунок забогованості, без включення до цієї суми штрафу і пені. З посиланням на п.п.34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката. Дії щодо відшкодування з іншої сторони витрат на правничу допомогу повинні бути вчинені саме зацікавленою стороною, а інша сторона має право подати заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без віжповіних дій з боку іншої сторони. Вважає, що розмір витрат позивача на правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхіним процесуальним діям з боку позивача. Відповідач, заперечуючи проти розміру таких витрат, не довів непівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката. 27.10.2025 представником відповідачки подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що сума заборгованості є погашеною, позовні вимоги в сумі 24367,57 грн задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню лише в сумі 2000 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві та надісланих до суду письмових заявах просив розглянути справу без його участі, повідомив, що позовні вимоги підтримує. Відповідачка та її представник в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не подали. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справ, позивач просив розглянути справу за відсутності його представника, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали\~справи,\~дослідивши надані\~докази в\~їх сукупності,\~вислухавши позиції\~сторін,\~суд встановив\~наступні фактичні\~обставини та відповідні правовідносини. 24.02.2020 між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] було укладено договір № TDB.2020.0991.948 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Відповідачка ініціювала укладання договору шляхом підписання Заяви-Анкети на відкриття рахунку та видачу платіжної картки від 24.02.2020, в якій вказала свої особисті дані. Відповідно до п. 1.1 Договору, цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobankу АТ «Мегабанк». Підписання сторонами цього договору вважається одночасно підписанням Правил, у зв`язку з чим Правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з Правилами, Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), далі\~Тарифи, вступають в силу для сторін одночасно з підписанням цього договору і складають єдиний договір, надалі\~Договір. Максимальний ліміт кредитної лінії 200000,00 грн, пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, що виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах до 62 днів, процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період з дати першого зняття коштів 0,0001%, процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах 56%, процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям зняття готіввки в термінальних пристроях 56%, кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі (до 16:00 год.) 23 лютого 2021 року, реальна річна процентна ставка 87,30%. Сплата процентів, передбачених умовами Договору за користування Доступним лімітом кредитної лінії, здійснюється Клієнтом у разі його використання (повністю та/або частково) (п.2.4 Договору). Відповідно до п. 2.5 Договору, розмір доступного ліміту кредитної лінії може бути змінений (збільшений та/або зменшений) в межах максимального ліміту кредитної лінії, у порядку передбаченому Правилами. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору, сторони не повідомили одна одну про його припинення, договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік. Закінчення строку договору не звільняє клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 7.1 Договору). Вказаний договір підписаний [PERSON] власноручним підписом. 27.02.2020 [PERSON] підписала Заяву-Анкету на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, у відповідності до якої відповідачці було відкрито поточні рахунки та видано картку № [NUMBER] . Також [PERSON] підписала Додаток № 1 до договору № TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020, яким є тарифний пакет «todobank». З виписок по рахунку позичальника з 24.02.2020 по 03.09.2024 вбачається, що відповідачка користувалася кредитним лімітом, здійснювала платежі, спрямовані на погашення заборгованості та їй нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами. 21.01.2021 [PERSON] внесла платіж на погашення заборгованості у розмірі 3829,37 грн та 11.03.2021 - у розмірі 117,16 грн. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, наданої АТ «Мегабанк», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020 становить 34443,23 грн, з яких: 10075,66 грн заборгованість за основним боргом, 24367,57 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до відповідачки за кредитним договором №TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020. Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення права вимоги від 03.09.2024 до ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020 у загальному розмірі 34443,23 грн, з яких: 10075,66 грн - заборгованість за основним боргом, 24367,57 грн заборгованість за відсотками. 27.12.2024 між ТОВ «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, за умовами якого до ТОВ «ФК «Єврокредит» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і за кредитним договором № TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020. Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020 у загальному розмірі 34443,23 грн, з яких: 10075,66 грн - заборгованість за основним боргом, 24367,57 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. З викладеного вище вбачається, що між АТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № TDB.2020.0991.948 від 24.02.2020 у письмовій формі, відповідно до якого відповідачка отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у користування відповідачка не оспорює. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, сторона відповідача погоджується із заборгованістю за тілом кредиту в розмірі 10075,66 грн. Так, з огляду на те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10075,66 грн підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша\~статті 95 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого\~статтею 12 ЦПК України\~доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18). Щодо стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 24367,57 грн суд зазначає наступне. Представником відповідачки у відзиві зазначено, що вважає обгрунтованим нарахування відсотків за користування кредитом лише до 23.02.2021. У зв`язку з тим, що 21.01.2021 року відповідачка внесла в рахунок заборгованості за кредитом 3829,37 грн, а 11.03.2021 117,16 грн, і це зафіксовано випискою/особовим рахунком за період з 24/02/2020 по 02/12/2022, що міститься в матеріалах справи, вважає суму заборгованості погашеною, а борг за процентами відсутній. Пунктом 2.2.7 Кредитного договору визначений кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі 23 лютого 2021 року. Разом з тим, у пункті 7.1 Кредитного Договору вказано, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору, сторони не повідомили одна одну про його припинення, договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік. Закінчення строку договору не звільняє клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Тобто, сторони, визначивши строк користування кредитними коштами у вказаному договорі погодили строк виконання зобов`язання. Також,\~у зазначеній вище постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит, виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX\~(набрав чинності 17 березня 2022 року)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Таким чином, позикодавець відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 23.02.2021. Після закінчення строку його дії у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З виписок по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що 21.01.2021 відповідачка внесла платіж у розмірі 3829,37 грн та повністю погасила заборгованість за відсотками. Після цього відсотки за користування кредитом відповідачці нараховувалися поза межами встановленого строку користування кредитом. З урахуванням наведеного та строку користування кредитом, визначеного вказаним договором (до 23 лютого 2021 року), належних доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування кредитом після спливу цього строку є безпідставним і з відповідачки вони стягненню не підлягають. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені на 29,25%, слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог : витрати на сплату судового збору в розмірі\~708,55 грн та\~3276,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial