Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернувся у Соснівський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за спожиту теплову енергію, який виник станом на 31.01.2025, у розмірі 27234,23 грн, а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду. Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради здійснює постачання теплової енергії на будинок за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Інформація щодо встановлених тарифів є загальновідомою, розміщена на офіційних веб-порталах КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Боржник, фактично споживши вищезазначені послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Позивач зазначає, що він надав боржнику житлово-комунальні послуги належним чином, а саме якісно, своєчасно та у повному обсязі. Зазначає, що такі дії відповідача наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом і впливають на якість наданих послуг. Відповідач є споживачем послуг, які надавалися позивачем за адресою: [ADDRESS] . Однак відповідач оплати за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води не здійснює в повному обсязі. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.04.2025 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 26.05.2025. 06.05.2025 до суду від представника відповідача адвоката Іванюка О.М. надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача зазначає, що квартира відповідача оснащена індивідуальною (автономною) системою опалення. Так, відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що дана квартира оснащена автономним електроопаленням. Варто зауважити, що з моменту здачі будинку в експлуатацію в ній відсутні прилади опалення, окрім автономного електроопалення та квартира не підключена до мереж централізованого теплопостачання. Вказане підтверджується й актом від 03.03.2023 складеного представником КПТМ «Черкаситеплокомуненерго». Як передбачено в даному акті: «в присутності представника споживача [PERSON] виконано обстеження квартири [ADDRESS] на предмет опалення та ГВП. Опалення приміщень квартири від централізованої системи опалення відсутнє. У квартирі в наявності автономне електроопалення, виконане згідно робочого проекту «Черкасизалізобетонстрой». №17-05-301 від 2012 року ТОВ Через квартиру проходять два транзитні трубопроводи ГВП висотою 3,05 м кожен. Встановлені 2 лічильника ГВП:ЛК-15Г, номер лічильника 2462803, показник: 00078 м3, другий лічильник ГВП:ПШП ТАКТ №10736187, показник 00113 м3, лічильник ГВП повірені 18.02.2023 р. Транзитні трубопроводи теплоізольовані матеріалом типу «Термолекс» товщиною 13 мм та закриті оздобленим матеріалом.» Тобто, відповідач не споживає теплову енергію для обігріву квартири від центральної котельні (що відомо Позивачу) опалення житлових приміщень здійснюється за рахунок власного автономного джерела тепла, а отже нарахування за опалення його житлових кімнат є безпідставними, а нарахування Позивачем плати за ненадані послуги суперечить основним засадам цивільного законодавства та положенням ст. 903 ЦК України щодо оплати лише наданих послуг. Позовні вимоги ґрунтуються на твердженні позивача про існування у відповідача певного розміру заборгованості, проте позивач не надав належних доказів на підтвердження цієї заборгованості. Зокрема, до позовної заяви не додано розрахунку суми боргу, копій рахунків, актів звірки, даних комерційного обліку теплової енергії чи будь-яких інших документів, які б підтверджували обсяг спожитої відповідачем теплової енергії та нарахування оплати саме в заявленому розмірі В матеріалах справи відсутні базові докази надання послуги опалення квартирі відповідача у спірний період. Додані Позивачем таблиці «Розрахунок заборгованості за теплову енергію, постачання гарячої води та сум індексу інфляції, 3% річних по о/р [NUMBER] [PERSON] », не містять обґрунтування, як саме виник борг, формул нарахування такого боргу та на підставі яких Методик таке нарахування здійснювалось, що унеможливлює здійснення перевірки на вірність таких нарахування. Представник відповідача зазначає, що борг фактично не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. А тому, вважає, що позивачем не доведено фактичного надання жодної послуги, на яку він посилається. Щодо обов`язку оплатити лише послугу з опалення місць загального користування представник відповідача вказує, що єдиною складовою послуги теплопостачання, яку теоретично може отримувати Відповідач не будучи підключеним до централізованого опалення, є послуга з опалення місць загального користування будинку та забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Відповідно до спеціальних норм чинного законодавства, власники квартир з автономним (індивідуальним) опаленням зобов`язані сплачувати лише ту частину теплової енергії, що витрачається на опалення місць загального користування багатоквартирного будинку. Відповідач усвідомлює свій обов`язок брати участь у витратах на опалення МЗК та не ухиляється від нього. Однак позивач у позовній заяві заявив до стягнення заборгованість без належного виокремлення та обґрунтування частки за МЗК. Позов розрахований таким чином, начебто квартира відповідача отримувала централізоване опалення на рівні з іншими квартирами, що не відповідає дійсності. Позивач не здійснив розрахунку плати виключно за місця загального користування за Методикою №315 та не надав суду жодних підтверджень правильності такого розрахунку. За таких обставин заявлена до стягнення сума є необґрунтованою та недоведеною. Зі свого боку відповідач в період з 2020-2024 років, неодноразово звертався до позивача з заявами з проханням здійснити перерахунок нарахувань за надані послуги. Попри багаторазові звернення, жодного реагування з боку позивача не послідувало, перерахунок так і не було здійснено. Представник позивача Соколовський М.Ю. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначив, що будинок, у якому знаходиться квартира відповідачки, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання, теплопостачання здійснюється позивачем. Від`єднання квартири відповідачки від центразагального теплопостачання відбулося у 2023 році та було оформлене актом від 03.03.2023. З цього періоду відповідачці нарахування за умовно-постійну частину двоставкового тарифу не здійснюється. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про день\~та час\~розгляду справи\~повідомлений належним\~чином.\~10.11.2025\~до суду\~надійшла заява\~представника відповідача\~ адвоката\~Іванюка О.М.\~про розгляд\~справи без\~участі,\~просив проводити\~розгляд справи\~на підставі наявних матеріалів без участі відповідача та представника відповідача, у задоволенні позовної заяви просив відмовити повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладений обов`язок забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання, згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2007 №1480 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси». Рішенням від 14.04.2011 №\~630 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» видано ліцензію на право постачання теплової енергії, на підставі якої забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Крім того, на виконання рішень виконавчого комітету Черкаської міської ради від 13.10.2021 №1122, 19.10.2022 №859, 13.10.2023 №1525 КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно відповіді №1308489 від 21.04.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з розрахунком заборгованості за теплову енергію, постачання гарячої води та сум індексу інфляції, 3% річних по о/р [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] станом на 31.01.2025 розмір заборгованості становить 27\~234,23 грн. Відповідно до акту від 03.03.2023, складеного представником КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» в присутності представника споживача [PERSON] виконано обстеження квартири [ADDRESS] на предмет опалення та ГВП. Опалення приміщень квартири від централізованої системи опалення відсутнє. У квартирі в наявності автономне електроопалення, виконане згідно робочого проекту №17-05-301 від 2012 року ТОВ «Черкасизалізобетонстрой». Через квартиру проходять два транзитні трубопроводи ГВП висотою 3,05 м кожен. Встановлені 2 лічильника ГВП:ЛК-15Г, номер лічильника 2462803, показник: 00078 м3, другий лічильник ГВП:ПШП ТАКТ №10736187, показник 00113 м3, лічильник ГВП повірені 18.02.2023 р. Транзитні трубопроводи теплоізольовані матеріалом типу «Термолекс» товщиною 13 мм та закриті оздобленим матеріалом. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Відповідно до п.5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»-споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг -індивідуальний або колективний споживач. Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Отже, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача. Згідно з п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Пунктом 8 Правил №630 встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Згідно з п. 24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності\~пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача, відповідно до Методики розподілу, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами. Індивідуальні споживачі у багатоквартирних житлових будинках, які фактично користуються послугами або звертаються до виконавця для отримання вказаних послуг, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов публічного індивідуального договору. У зв`язку з тим, що даний договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та між опалювальний період пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Згідно з ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п. 1 ч. 2 ст.7, п. 2 ч. 2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст.526,530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст.ст.67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. З системного аналізу наведених норм вбачається, що чинним законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 наведено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду наведеною у постанові від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-цспоживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані йому послуги, так як вони є споживачами наданих послуг. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти\~претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. Аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц, від 18.05.2020 у справі №176/456/17, постанові ВП ВС від 07.07.2020 у справі №712/8196/20. У даному випадку, таких документів (актів-претензій) споживачем (відповідачем по справі) надано не було. Щодо доводів сторони відповідача про те, що відповідач фактично не користувався наданими позивачем послугами з огляду на встановлення автономного опалення, суд зазначає про таке. Питання про відключення централізованого опалення у квартирі, що знаходиться у багатоквартирному будинку, регламентується, зокрема, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою КМУ № 1182 від 11.12.2019, та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 № 1502/32954. До набрання чинності Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, а у подальшому Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, спірні правовідносини були урегульовані Правилами надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 30.12.1997 №1497. Відповідно до пункту 9 зазначених Правил передбачено, що права, обов`язки та відповідальність виконавця і споживача, передбачені цими Правилами, набирають чинності з моменту укладення договору. Сторони не можуть відмовитися від укладення або продовження терміну дії договору, якщо він відповідає цим Правилам за умови, що споживач не має наміру відмовитися від користування послугами. У разі відмови споживача від користування послугами з водо-, теплопостачання та водовідведення він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж. При цьому заборгованість за отримані послуги та витрати, пов`язані з відключенням, повинні бути відшкодовані споживачем у добровільному або судовому порядку. Пунктом 34 Правил обумовлено, що\~споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень\~переобладнувати і використовувати не за призначенням та псувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень. Відсутність опалення у квартирі [ADDRESS] зафіксована актом від 03.03.2023, складеним представником КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», з якого вбачається, що опалення приміщень квартири від централізованої системи опалення відсутнє. Доказів, які б однозначно зафіксували відсутність централізованого опалення у квартирі відповідача раніше, ніж зафіксована складеним актом, сторонами не надано, тому заперечення представника відповідача щодо відсутності опалення з часу прийняття будинку в експлуатацію відхиляються. Крім того, відповідно до п. 14 Постанови КМУ № 830 від 21.08.2019 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу). Отже, відключення квартири відповідача від централізованої системи опалення не звільняє від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Згідно з наданими позивачем розрахунками загальна сума заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію у період березня 2020 року по січень 2025 року складає 27\~234,23 грн. Надані позивачем розрахунки стороною відповідача не спростовано. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а отже на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачки витрати з оплати судового збору в повному обсязі, тобто в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved