Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 25,2 кв.м, житловою площею 18,5 кв.м за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що тітка його батька, [PERSON] , [INFO] , під час роботи у Верховинському відділі зв`язку отримала квартиру [ADDRESS] , на яку в подальшому виготовила правовстановлюючі документи. По досягненню похилого віку, оскільки родичів, ближчого ступеня спорідненості, у неї не залишилося, а [PERSON] потребувала сторонньої допомоги, він погодився на пропозицію допомагати їй по господарству, за здійснення чого [PERSON] пообіцяла залишити йому після своєї смерті квартиру. На виконання досягнутої домовленості, він з 1995 року допомагав [PERSON] по господарству. Також, [PERSON] в лютому 2002 року зареєструвала місце проживання у своїй квартирі його малолітнього сина [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] і після її смерті він продовжив відкрито користуватися даним житлом, сплачував комунальні послуги по час звернення до суду. В позасудовому порядку він позбавлений можливості зареєструвати право власності на квартиру, оскільки на момент смерті [PERSON] , така їй належала на праві власності. Набути таку у власність в порядку спадкування, він також не мав можливості, оскільки згідно вимог ЦК України від 1963 року, який регулював спадкові відносини на момент смерті [PERSON] , він не відносився до жодного кола спадкоємців за законом. В той же час вважає, що оскільки після смерті [PERSON] ніхто спадщину не прийняв, а він добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою тривалий час, і орган місцевого самоврядування жодних прав на цю квартиру не заявив, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 23.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 21.10.2025 задоволено клопотання представника позивача про допит свідків та витребування додаткових доказів у справі. Витребувана судом інформація надійшла до суду від Верховинської державної нотаріальної контори 05.11.2025. Ухвалою суду від 13.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні 11.12.2025 позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві. Просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач Верховинська селищна рада Верховинського району Івано-Франківської області явку представника в судове засідання не забезпечила, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. На стадії підготовчого провадження, від представника відповідача надійшла до суду заява від 08.10.2025 про розгляд справи без участі відповідача, позовні вимоги визнав, у вирішенні спору покладається на розсуд суду та не заперечив проти задоволення позову. У відповідності до положень ч.2 ст.244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення у справі було відкладено на 16.12.2025 о 10 год 00 хв. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд ухвалює судове рішення про наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на майно від 19.04.1997 (а.с.11) квартира, яка знаходиться по [ADDRESS] , загальною площею 35,2 кв.м. належить на праві приватної власності [PERSON] . З копії карточки прописки форми А Верховинського комбінату комунальних підприємств (а.с.10) вбачається, що в квартирі [ADDRESS] з 11.02.2002 зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.04.2020 вбачається, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.12). З копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 13.12.2002 та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00052800157 вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 78 років в селищі Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис №82. З інформації наданої Верховинською державною нотаріальною конторою від 03.11.2025 №267 вбачається, що після померлої [INFO] гр. [PERSON] , з заявами про прийняття та оформлення спадщини за законом або за заповітом до Верховинської державної нотаріальної контори станом на день видачі довідки, ніхто не звертався (а.с.41). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.22) позивач [PERSON] з 2003 року постійно проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з сином [PERSON] . До 2003 року в квартирі проживала тітка [PERSON] , [PERSON] , 1924 року народження, яка померла в 2002 році та залишила квартиру сім`ї [PERSON] . В лютому 2002 року зареєструвала місце проживання в квартирі його неповнолітнього сина [PERSON] . Довідками ПАТ «Прикарпаттяобленерго» від 29.08.2025, Верховинського комбінату комунальних підприємств від 09.09.2025 №09/09 та Верховинського водопровідно-каналізаційного підприємства від 05.09.2025 №77, підтверджено, що у [PERSON] заборгованості по сплаті коштів за вивезення твердих побутових відходів, водопостачання та електроенергії, не має (а.с.23-25). Також, на замовлення позивача [PERSON] , Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 15.08.2025 виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.13-16). Згідно з технічним паспортом, квартира загальною площею 35,2 м.кв., складається з: житлової кімнати, площею 18,5 м.кв., кухні, площею 9,2 м.кв. та коридора, площею 7.5 м.кв. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що тривалий час знайома із [PERSON] , оскільки певний період часу проживала по сусідству в будинку [ADDRESS] . Їй відомо, що в квартирі [ADDRESS] проживала старша бабуся, догляд за якою здійснював позивач, а після її смерті залишився проживати у квартирі. На даний час вона переїхала проживати за іншою адресою, однак її нове місце проживання знаходиться неподалік попереднього місця проживання, у зв`язку із чим їй відомо, що позивач на даний час користується тою самою квартирою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показав, що з позивачем познайомився в кінці 90-их на початку 2000-их років, коли він став приходити доглядати старшу жінку, яка проживала в квартирі [ADDRESS] . У нього на території будинковолодіння знаходиться колодязь, куди позивач приходив набирати воду і в такий спосіб вони познайомилися, а згодом подружилися. Йому відомо, що після смерті жінки, за якою доглядав позивач, він залишився проживати у її квартирі, де проживає по даний час із сином. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), зроблено висновок про те, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності». Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] момент смерті [PERSON] 13.12.2002 належала їй на праві приватної власності. Одразу, після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] будучи обізнаним про належність зазначеної квартири на праві власності [PERSON] та про відсутність спадкоємців після смерті власника квартири, заволодів нею без наявності будь-якої правової підстави володіння чужим майном, тобто не будучи спадкоємцем [PERSON] та не маючи відповідного договору на опосередковане передання йому майна у володіння (володіння та користування) без виникнення права власності. Після заволодіння чужим майном подальше володіння позивачем нерухомим майном мало ознаки безтитульного, тобто такого фактичного володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Вказаному твердженню відповідають встановлені обставини, що після заволодіння квартирою, позивач протягом більше десяти років постійно користувався нею, однак будь яких дозвільних документів на право володіння, користування квартирою не отримував, жодних договорів з приводу цього не укладав. Більш того, квартирою він володів починаючи з 13.12.2002 і по даний час відкрито, безперервно, не вчиняв жодних дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. На підставі наведеного, слід дійти висновку про те, що позивач добросовісно заволодів нерухомим майном - квартирою [ADDRESS] , після смерті її власника, відкрито та безперервно володів вказаним майном протягом більше як десяти років, починаючи з 13.12.2002, тобто в межах трьох років до набрання чинності ЦК України 01.01.2004. Враховуючи наведене,\~а також\~ті факти,\~що за\~відсутності спадкоємців\~за законом\~та заповітом, орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, в порядку ст.1277 ЦК України не звертався до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, на даний час подав до суду заяву про визнання позову, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і судом не встановлено обставин, які б зумовлювали обмеження або заборону набуття позивачем права власності за набувальною давністю, тому слід дійти висновку про доведеність позивачем обставин про набуття ним права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. У зв`язку із цим позовні вимоги слід задовольнити повністю, і враховуючи позицію сторони позивача понесені ним судові витрати у справі із відповідача не стягувати.

Outcome: approved