Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 12.07.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис в книзі реєстрації шлюбів № 199) між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу дружини [PERSON] ). Між [PERSON] та відповідачем сімейні стосунки не склалися. Виявилось, що вони з чоловіком абсолютно різні люди, з різними поглядами на життя, а відтак спільне майбутнє у них відсутнє. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачені. Підставою для розірвання шлюбу також є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння. За словами позивачки, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. З чоловіком позивачка не проживає разом вже досить тривалий час, та не веде спільне господарство. Від шлюбу подружжя має одну спільну дитину: [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.04.2021 року). Після розірвання шлюбу, дитина залишається проживати разом з матір`ю [PERSON] , за її місцем проживання: [ADDRESS] . Так як, вже зазначалось, що відповідач тривалий час не бере участі не тільки в веденні спільного господарства, але й батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 12.07.2012 року між нею та [PERSON] розірвати та визначити місце проживання їх малолітньої дитини разом з матір`ю [PERSON] . У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак її представник адвокат Коваленко О.М. надав суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити та розглянути справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі. Також просить розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи: орган опіки та піклування Ужгородської міської ради у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва серії [NUMBER] від 12.07.2012 року про шлюб, 12.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 199. За час шлюбу у подружжя народився син: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.04.2021 року). Встановлено, що спір між батьками про визначення місця проживання дитини врегульовано. За спільною згодою батьків, дитина [PERSON] буде проживати разом з матір`ю [PERSON] . Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що сімейне життя між подружжям [PERSON] та [PERSON] не склалося через різні погляди на сімейне життя. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги також те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, то вказана вимога також підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спір між батьками про визначення місця проживання дитини врегульовано та досягнуто спільної згоди щодо проживання дитини разом з матір`ю. Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, суд виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 605,60 грн. та на користь держави 1211,20 грн. судового збору. Відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути [PERSON] з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № ID 8913-2733-3322-7684 від 25.07.2025 року, судового збору, що становить 605, 60 грн.

Outcome: approved