Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.06.2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, проте, протягом останніх декількох років сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняв остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятись з відповідачем вони намагалися неодноразово, однак безрезультатно. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам, інтересам відповідача та інтересам їхньої дитини. Майнового спору не мають, після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з матір`ю. Питання щодо сплати позивачем аліментів на утримання дитини буже вирішено судом і спору з даного приводу між сторонами немає. Позивач просить суд розірвати шлюб та покласти судові витрати на відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 справу розподілено судді Волощук О.О. Ухвалою суду від 10.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 28.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій вказує, що не заперечує проти розірвання шлюбу, просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] » та розділити витрати по справі навпіл з позивачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надав до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить розглядати справу без його участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, проте у відзиві на позовну заяву просила суд розглядати справу без її участі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 21.06.2003\~року сторони\~зареєстрували шлюб\~у Південноукраїнському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено актовий запис №152 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] /а.с.5/. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, примирення неможливе, згоди щодо розірвання шлюбу у добровільному порядку не досягли, про що зазначено у позовній заявіта не заперечується відповідачем. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, відповідач просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У в`язку з визнанням позову відповідачем, на підставі ч. 1 ст.142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків судового збору підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved