Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач КП «Теплопостачання міста Одеси» звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] , на його користь заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 69309,76 грн., посилаючись на те, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком, відкритим на ім`я [PERSON] за № [NUMBER] , однак станом на 01.08.2025 року існує заборгованість у розмірі 69309,76 грн., що свідчить про невиконання споживачем комунальної послуги свого зобов`язання по сплаті наданих послуг та порушенні прав КП «Теплопостачання міста Одеси», тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Також, позивач просить стягнути на його користь з відповідача судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В. Відповідно ч.2. ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 30.10.2025 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. 10.12.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Ковальчук О.О. було надано відзив на позов, яким просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що за період з 01.01.2021 року по 01.11.2025 року усі борги за споживчу теплову енергію [PERSON] сплачено, що вбачається із наданих до відзиву платіжних квитанцій. Інша частина боргових зобов`язань виходить за межі строку позовної давності, крім того позивач не зазначає з яких підстав та чому не було заявлено судових вимог щодо стягнення з відповідача боргу у трирічний строк, питання поновлення позовної давності сторона позивача не заявляла. 16.12.2025 року від представника позивача Гумуржи І.Д. надійшла відповідь на відзив, якою зазначено, що відповідачем не спростовано факт надання позивачем послуг теплопостачання за період з листопада 2006 року по липень 2025 року, та періодично вказані послуги сплачуються відповідачем, факт наявності боргу у відповідача підтверджується реєстром нарахувань та оплат абонентом по особовому рахунку № [NUMBER] за період з листопада 2006 року по липень 2025 року, крім того сторона позивача просить врахувати періоди поширення на території України короновірусної інфекції та введення воєнного стану. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача - КП «Теплопостачання міста Одеси» Пеліховська В.В. до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, через канцелярію суду надали заяву, якою позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ковальчук О.А. у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, причини неявки суду невідомі. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, надання сторонами відзиву на позов та відповіді на відзив, в яки обґрунтована позиція сторін по справі, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно рішення Одеської міської ради № 101-V від 27.06.2006р. "Про реорганізацію комунального підприємства "Одестеплокомуненерго" та комунального підприємства "Одесатеплоенерго" реорганізовано комунальне підприємство "Одестеплокомуненерго" та комунальне підприємство "Одесатеплоенерго" шляхом злиття та створено на їх базі Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси". Згідно нової редакції Статуту КП "Теплопостачання міста Одеси", затвердженого рішенням Одеської міської ради від 22.11.2011р. №1535-VІ, основною метою діяльності КП "Теплопостачання міста Одеси" є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою та електричною енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Підприємства. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем теплової енергії квартири [ADDRESS] , теплопостачання вказаного житлового будинку забезпечує КП «Теплопостачання міста Одеси». На ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковуються надані послуги з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води./а.с.6/ Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана щодо об`єкта нерухомого майна за № 437170341 від 28.07.2025 року вбачається, що трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] /а.с.10/ Відповідно наданого позивачем реєстру нарахувань та оплат по абоненту [PERSON] за період з листопада 2006 року по липень 2025 року на особовому рахунку відповідача № [NUMBER] обліковується заборгованість в розмірі 69309,76 грн./а.с.9/ Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі). Опалення - це підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій. Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень. Відповідно до положень п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Встановлення тарифів є компетенцією відповідних органів влади та місцевого самоврядування. Статтею 162 ЖК України визначено, що наймач квартири зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18, 20 «Правил надання послуг по централізованому опаленню, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених Кабінетом Міністрів України (постанова від 21.07.2005 року №630) плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Проте, відповідач, отримуючи послуги з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води, оплачував їх частково, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 01.08.2025 року складає розмір 69309,76 гривень, про що надано розрахунок заборгованості /а.с.6-9/ Представником відповідача до відзиву надано копії трьох квитанцій, з яких вбачається, що [PERSON] за послуги теплопостачання по квартирі [ADDRESS] було внесено відповідна оплата, зокрема квитанція № 252654838 від 25.01.2024 року про оплату за послуги теплопостачання за період з 01.01.2021 року по 31.12.2023 року в розмірі 19285,63 грн.; квитанція № 274357907 від 22.05.2024 року про оплату за послуги теплопостачання за період з 01.01.2024 року по 31.03.2024 року в розмірі 3911,75 грн. та квитанція № 2787863357 від 27.11.2025 року про оплату за послуги теплопостачання за період з 01.04.2024 року по 01.11.2025 року в розмірі 6316,14 грн., загальна сума сплачена в період з 01.01.2021 року по 01.11.2025 року за послуги теплопостачання становить 29513,52 грн./а.с.30-32/ Із розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 01.04.2020 року/початок дії карантину/ до 01.08.2025 підлягала до сплати з боку відповідача загальна сума за послуги теплопостачання в розмірі 29867,35 грн., проте із квитанцій наданих до відзиву, встановлено, що відповідачем за період з 01.01.2021 року по 01.11.2025 року за послуги теплопостачання сплачено 29513,52 грн., тому залишок, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 353,83 грн. (29867,35грн. 29513,52грн.= 353,83 грн.) Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні», який у подальшому неодноразово було продовжено. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину з 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Теплопостачання м.Одеси» із даною заявою 14.10.2025 року та період нарахування останнім заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з листопада 2006 року по липень 2025 року, трирічний строк позовної давності сплинув до 01.04.2020 року, тому суд вважає вірним визначення заборгованості за період з 01.04.2020 року по 01.08.2025 року на загальну суму 29867,35 грн., з урахуванням здійсненої оплати відповідачем. Відповідно до ст.ст. 257, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Відповідно до ч.2 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Вказана заява про застосування строків позовної давності заявлена представником відповідача у відзиву на позов. Таким чином, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності та не звернення позивача до суду з вимогами до відповідача, починаючи з 2006 року, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2006 року по 01.04.2020 року включно. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» підлягають задоволенню, але частково в розмірі 353,83 грн. Пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі часткового задоволення пропорційно задоволеним позовним вимогам, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 15,45 гривень.

Outcome: partial