Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 20 листопада 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з [PERSON] . Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4154276. Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів, який в свою чергу зобов`язався щомісячно частинами (відповідно до узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 14 листопада 2024 року, а також сплачувати проценти за користування ним за пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, а в інших випадках - за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,0 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а в разі порушенням умов договору сплатити неустойку (штраф). 23 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «Українські фінансові операції» Договір факторингу №23/09/2024, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4154276 від 20 листопада 2023 року. Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 46\~773,76 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 7\~715,18 грн; -заборгованість за процентами 31\~189,10 грн; -заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські Фінансові Операції» - 7869,48 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі. В судове засідання представник позивача Дідух Є.О. не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 20 листопада 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з [PERSON] . Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4154276. Відповідно до договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 6 000 грн зі строком користування коштами протягом 360 днів, який в свою чергу зобов`язався щомісячно частинами (відповідно до узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 14 листопада 2024 року, а також сплачувати проценти за користування ним за пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, а в інших випадках - за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,0 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а в разі порушенням умов договору сплатити неустойку (штраф). 23 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «Українські фінансові операції» Договір факторингу №23/09/2024, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4154276 від 20 листопада 2023 року. Згідно\~ч. 1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ч. 1 ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, [PERSON] набула статусу, прав та обов`язків позичальниці у кредитних правовідносинах з ТОВ «Лінеура Україна». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно\~до\~умов\~договору\~факторингу\~фінансування\~клієнта\~здійснюється шляхом\~купівлі у\~нього фактором\~права грошової\~вимоги,\~фактор набуває\~права на\~всі суми,\~які він\~одержить від\~боржника на\~виконання вимоги,\~а клієнт\~не відповідає\~перед фактором,\~якщо\~одержані\~ним\~суми\~є\~меншими\~від суми,\~сплаченої\~фактором\~клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). За встановленого, з укладенням 23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» Договору факторингу №23/09/2024, права та обов`язки первісного кредитора за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 4154276 від 20 листопада 2023 року, перейшли до ТОВ «Українські фінансові операції». Суд встановив, що ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у розмірі 8 000 грн на зазначену у п. 2.1 кредитного договору банківську картку позичальника, що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» від 20 листопада 2023 року (а. с. 31). З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальниці кредиту на її особисту банківську картку, що підтверджується відповіддю АТ «Універсал Банк» від 10 грудня 2025 року за вих. №БТ/Е-20659, а також копією виписки з банківського рахунку позичальниці (а. с. 138-141). Також з матеріалів справи вбачається, що позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим нараховано заборгованість у загальному розмірі 46 773,76 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом 7\~715,18 грн; -заборгованість за процентами 31\~189,10 грн; -заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Українські Фінансові Операції» - 7\~869,48 грн. Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позов про стягнення заборгованості за договором №4154276 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.11.2023 року підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог позивача в частині зазначення в рішенні суду відповідно до положень ч.10,11 ст. 265 ЦПК України про нарахування органом, що здійснює примусове виконання цього рішення, відповідних інфляційних витрат та 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування суд зазначає таке. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Відповідно до п.18 Прикінцевих і Перехідних положеньЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5.30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Враховуючи викладене вимога позивача про зазначення в рішенні суду відповідно до положень ч.10,11 ст. 265 ЦПК України про нарахування органом, що здійснює примусове виконання цього рішення, відповідних інфляційних витрат та 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулює таке нарахування, не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 2\~422,40 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року №01/08/2024-А, укладеного між позивачем та адвокатом Дідухом Є.О. з додатками, що містять перелік, обсяг виконаних робіт та узгоджену сторонами вартість послуг, необхідних для надання правничої допомоги, загальна вартість якої становить 10\~000 грн. Зокрема, відповідно до копії Детального опису робіт від 10 вересня 2025 року №4154276, копії акту приймання-передачі наданих послуг від 10 вересня 2025 року №4154276 адвокатом виконано наступні роботи: підготовка та направлення адвокатського запиту на отримання виписки з банківського рахунку відповідача; підготовка та направлення до суду клопотання про витребування доказів; підготовка та направлення до суду позову про стягнення заборгованості. Проте, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved