Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав. У обгрунтування позову зазначено, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.07.2018 по справі № 524/2104/18 розірваний шлюб між нею та відповідачем, визначене місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із нею [PERSON] . З того часу та станом на день подання позову виключно позивач та її мати [PERSON] займаються вихованням, розвитком дитини та забезпечують його всім необхідним. Дитина наразі проживає з мамтір`ю позивача за адресою: [ADDRESS] , оскільки позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України та часто перебуває у відрядженнях. Відповідач самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться сином понад сім років. Вихованням сина не займається, не цікавиться його інтересами та станом здоров`я дитини, до місця проживання дитини не з`являється і не проявляє ніякого інтересу. Останній раз позивач з сином бачили відповідача 30.03.2018, після чого він не спілкувався із сином взагалі. Пізніше стало відомо від спільних знайомих, що відповідач виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, громадянином якої являється. 28.07.2025 судом отримана інформація про зняття із зареєстрованого місця проживання відповідача на території м. Кременчука. 29.07.2025 судом з Єдиного державного демографічного реєстру не встановлене зареєстрвоане місце проживання відповідача. 30.07.2025 відкрите провадження по справі у порядку загального позовного провадження. З 11.08.2025 по 05.09.2025 включно суддя перебувала у щорічній відпустці. 12.09.2025, 14.10.2025 підготовче судове засідання не відбулося за клопотання представника органу опіки та піклування по причині проведення відповідної роботи щодо підготовки висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. 14.10.2025 ухвалою суду закрите підготовче судове засідання по справі із призначенням судового засідання 20.11.2025. Постановлено повідомлення відповідача про дату, час, місце розгляду справи здійснювати шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України по причині набрання чинності 23.12.2022 Закону України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 внаслідок введеного воєнного стану на території України, зупинення у відносинах з російською та білоруськими сторонами дії цієї Конвенції та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР, припинення діяльності дипломатичних представництв України та дипломатичного спілкування із російською стороною. Ухвалою суду повторно зобов`язати Службу у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Текст позову містить інформацію про наявність свідків по справі, однак прохальна частина позовної заяви такого клопотання не містить, зазначеного не подано в якості окремого клопотання до позову, як не заявлено і до закриття підготовчого провадження по справі. 09.11.2025 органом опіки та піклування поданий до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору із копією рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області від 24.10.2025 № 1099 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по справі стосовно малолітнього [PERSON] . 18.11.2025 представником органу опіки та піклування подав суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги клопотали задовольнити. 20.11.2025 судове засідання не відбулося по причині знеструмлення приміщення суду (акт керівника апарату суду). 17.12.2025 у судове засідання з`явився представник позивача, повідомив, що остання не може прибути до суду у з`вязку із перебуванням у відрядженні, пов`язаного із проходженням військової служби. Підтримав позовні вимогиу повному обсязі з підстав, викладених у позові. Просив задовольнити. Важав за доцільне розглянути справу за відсутності органу опіки та піклування за наявності поданого ними висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Суд постановив ухвалу без оформлення окремого документа про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування, враховуючи думку сторони позивача та за наявності поданого ними відповідного висновку по суті справи. 17.12.2025 на підставі ст. 171 Сімейного кодексу України заслухана думка малолітнього [PERSON] , [INFO] , у присутності соціального педагога Комунального закладу "Ліцей "Перспектива" Світловодської міської ради" [PERSON] . Дитина повідомила, що взагалі не пам`ятає свого батька, не бачив його, не спілкувався з ним, відносин не підтримує. Соціальний педагог повідомила про відсутність зауважень, пропозицій щодо з`ясування думки дитини. Надала суду характеристику на дитину, повідомила також, що спілкувалась із класним керівником дитини, яка була у нього в початковій школі, а також із класним керівником, яка супроводжує клас у цьому навчальному році, які повідомили, що батька малолітнього ніколи не бачили. З висновку органу опіки та піклування слідує про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітнього сина. Відповідач у судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом розміщення повідомлення про виклик на офіційному сайті судової влади України. Заслухавши доводи представника позивача, у присутності соціального педагога думку дитини, дослідивши висновок органу опіки та піклування із усіма матеріалами справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних по справі доказів, на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов таких висновків. Установлено, що 16.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодську Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області укладений шлюб, актовий запис № 38. У подружжя [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно вимиданим Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 08.04.2016. 18.07.2018 заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі № 524/2104/18 шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, визначено місце проживання малолітнього сина разом із матір`ю. З інформації, наявної у Єдиному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/75651462 рішення суду набрало законної сили 18.08.2018. 11.06.2018 ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі № 524/3017/18 відмовлено [PERSON] у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Підстава відмови - отримання судом інформації, що не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. 06.08.2018 постановою Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 11.06.2018 без змін. Відповідач самоусунувся\~від виховання\~дитини,\~не цікавиться\~сином вже\~понад сім\~років.\~З моменту\~ухвалення судом\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~вихованням сина\~взагалі не\~займається,\~не цікавиться\~інтересами дитини\~та станом\~здоров`я,\~до місця\~проживання сина не з`являється і не проявляє ніякого інтересу. Малолітній проживає або з матір`ю, або з бабою, оскільки мати є військовослужбовцем військової частини та часто перебуває у відрядженням за характером своєї служби. З метою забезпечення безпеки суд у рішенні не наводить номер військової частини, її дислокацію, відомості про керівництво. Останній раз [PERSON] з сином бачили відповідача 30.03.2018, після чого батько не спілкувався з сином взагалі. Позивачу стало відомо від спільних знайомих, що [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, громадянином якої він являється. Згідно ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. П.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплений основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст. 152 СК України). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: (1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ( 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; ( 3) жорстоко поводяться з дитиною; ( 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; ( 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; ( 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного суду України в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови, винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальному забезпеченні (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат щодо життя дитини, який має настати, а також водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.91, встановлено, що в діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно судового рішення, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, необхідність такого розлучення в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою 20.11.1959 Генеральною Асамблеєю ООН, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про позбавлення батьківських прав слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Таким чином, позивачем та його представником доведено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини протягом тривалого часу, віддавши на виховання колишньому чоловікові, не цікавиться його навчанням, розвитком, здоров`ям, не забезпечує сину мінімально необхідного матеріального утримання, медичного догляду, лікування, харчування. Зазначене у своїй сукупності свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками як матері, її умисне небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини та навчанні, небажання виконувати свої материнські обов`язки. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно малолітнього сина. Згідно постанови Верховного Суду від 08.12.2021 по справі № 311/563/20 позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 по справі № 203/3505/19 заначено Судом, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, позбавленої батьківських прав, на спілкування із дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Веховного Суду від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Представником позивача\~зазначено про\~необхідність стягнення\~аліментів з\~відповідача,\~зазначивши,\~що позивач\~із позовом\~про стягнення\~з відповідача\~аліментів на\~утримання дитини\~не зверталась,\~клопотав про\~стягнення аліментів\~у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Враховуючи, що у позовній заяві не заявлено про стягнення аліментів на дитину, суд вирішує питання про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача на підставі ч.3 ст. 166, ст. 183 СК України у розмірі, зазначеному стороною позивача. Оскільки позовні вимоги задоволені, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання позову до суду в сумі 1211,20 грн (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи (ч. 6 ст. 259 ЦПК України).

Outcome: approved