Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівців із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно нової редакції позову посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано [INFO] у якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказував, що протягом останніх років між ними часто виникали сварки та суперечки, їхні сімейні відносини суттєво погіршилися, що призвело в подальшому до припинення фактичних шлюбних стосунків між ними та припинення спільного проживання. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між ними відсутні почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. За його переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Шлюб носить формальний характер, вони не підтримують шлюбних відносин, разом не проживають, спільного господарства не ведуть та кожен із них фактично живе своїм особистим життям. Зазначав, що спору щодо місця проживання дитини не має. Після фактичного припинення сімейних відносин син залишився проживати разом з ним та на даний час перебуває на його повному фінансовому утриманні та самостійному вихованні. Він, як батько дитини, здійснює догляд за вином, забезпечує всі його життєво необхідні потреби, забезпечує гармонійний розвиток та опікується його здоров`ям. На даний часу зв`язку із необхідністю оформлення документів на соціальну допомогу на дитину, яка виховується одним із батьків, а також з метою переміщення із дитиною без документального оформлення згоди матері, існує необхідність у встановленні факту того, що він самостійно виховує та утримує сина. На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними. Малолітнього сина залишити після розірвання шлюбу з ним та встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітнього сина. У судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява у якій просила розглянути справу без її участі. Позов визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо позовних вимог. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 21.04.2018 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №515, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Як було встановлено в ході розгляду справи, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя та інтереси та постійні конфлікти внаслідок цього. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про залишення дитини проживати разом з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини суд зазначає наступне. Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до укладеного між батьками нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кушнір А.В. договору від 26.09.2025 року, батьки дійшли згоди, що син проживатиме з батьком який забезпечуватиме дитину. Зазначене свідчить, що дійсно дитина проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні та вихованні. Крім того суд приймає до уваги, що відповідачкою визнано позовні вимоги у повному обсязі, що свідчить про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позивач зазначив, що встановлення даного факту необхідне йому з метою оформлення документів на соціальну допомогу на дитину, яка виховується одним із батьків, а також з метою переміщення із дитиною без документального оформлення згоди матері. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким із батьків буде проживати дитина, у суду не виникає, обидві сторони справи згідні з тим, що [PERSON] після розірвання шлюбу залишається й надалі проживати разом із батьком та перебуватиме на його утриманні та вихованні, суд вважає, що дане питання можливо вирішити одночасно із вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved