Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача по справі про стягнення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 7157707 від 11.10.2023 р. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне: 11.10.2023 р, між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , був укладений договір про надання споживчого кредиту № 7157707 від 11.10.2023 р., відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надає позичальниці кредит у сумі 10 000 (Десять тисяч) грн. 00 коп., на споживчі потреби, строком на 350 днів, з відсотковою ставкою в межах строку кредиту - 1,99 % в день. А позичальниця зобов`язується даний кредит отримати, та повернути його у термін та у сумі передбаченими договором. Що договір укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» який має силу договору укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Що зазначений кредитний договір було укладено відповідно до «Правил надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»». Що кредитор, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є фінансовою установою яка зареєстрована в законний спосіб та здійснює свою діяльність по наданню коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як кредитор виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти у розмірі 10 000,00 грн. Що доказом такого перерахування являється довідка від платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 20240612-19 a від 06.12.2024 р. А позичальниця умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконала, внаслідок чого у неї перед кредитором виникла кредитна заборгованість у сумі 27 313 (двадцять сім тисяч триста тринадцять) грн, яка складалась: 10 000,00 грн. сума кредиту, 17 313,00 грн. сума процентів за користування кредитом. 27.05.2024 р., між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» як фактором, було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф згідно з умовами якого клієнт відступив фактору, а до фактора перейшло право грошової вимоги з боржника за кредитним договором у сумі 27 313 (двадцять сім тисяч триста тринадцять) грн, яка складалась: 10 000,00 грн. сума кредиту, 17 313,00 грн. сума процентів за кредитом. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Реєстраційні дії щодо зміни найменування Товариства проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024 року, що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №1000681070010062201 від 10.12.2024 року. Враховуючи те, що на момент укладання договору факторингу строк дії договору про надання споживчого кредиту № 7157307 від 11.10.2023 року не сплив, фактором та позивачем по справі, було здійснено додаткове нарахування процентів за користування грошовими коштами за 122 календарних дня, з 27.05.2024 року по 25.09.2024 року. Тому, станом на дату звернення позивача до суду, загальний розмір заборгованості по кредитному договору склав - 51 591 (П`ятдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) грн. Яка складається: з тіла кредиту в сумі 10 000 грн. Нарахованих процентів первісним кредитором у сумі 17 313 грн. Нарахованих процентів фактором та позивачем по справі після підписання договору факторингу, за 122 календарних дня, у сумі 24 278 грн. На підставі чого, позивач, як правонаступник права вимоги боргу по договору про надання споживчого кредиту № 7157307 від 11.10.2023 р. просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 51 591 (П`ятдесят одну тисячу п`ятсот дев`яносто одну) грн. Судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Витрати на правову допомогу у сумі 10 000 (Десять тисяч) грн. У прохальній частині позову, представник позивача попросив суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, та за його відсутності. Проти винесення заочного рішення по справі - не заперечував. Ухвалою суду про відкриття провадження від 25 червня 2025 року, позовну заяву позивача було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним ухвали, на подачу відзиву на позов. 09.09.2025 р., від представника відповідача, через підсистему «Електронний суд», до суду був поданий відзив на позов та клопотання про продовження терміну на подання відзиву. У своєму відзиві, сторона відповідача вказала на те, що вона вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними. Що позивач, вимагаючи від відповідача по справі повернення кредитного боргу, спочатку, повинен довести факт надання даного кредиту відповідачу. Це його процесуальний обов`язок. Сторона віповідача у відзиві просила суд звернути увагу на те, що позивач додав до позову копію кредитного договору на який посилається як на один із основних доказів надання кредиту, в той час, коли сам по собі кредитний договір, без документального підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, не являється доказом надання кредитних коштів відповідачу по справі. Що кредитний договір, це лише документ про наміри, який являється лише юридичною підставою для перерахування кредитних коштів. А сам факт надання кредиту підтверджується не кредитним договором, а банківськими та первинними фінансовими бухгалтерськими документами: підтвердженою банком платіжною інструкцією про перерахування кредитних коштів. Меморіальним ордером який відображає проведення фінансової операції по перерахуванню коштів. Укладеною з вимогами законодавства банківською випискою про рух коштів по рахунку позичальника. Бо, договір може бути підписаним, а дії передбачені даним договором, по різним причинам, можуть бути не здійснені. Також, сторона відповідача вказала на те, що в доданому позивачем кредитному договорі не вказаний повний рахунок карти позичальника, що свідчить про не повну узгодженість між сторонами усіх істотних умов кредитного договору. Також, позивач додав до позову паспорт кредиту, який не являється доказом надання кредиту, а є лише інформаційною довідкою про умови майбутнього кредитування. Також, сторона відповідача зазначила про те, що розмір заявленого в позовній заяві боргу, повинен підтверджуватись належно оформленим, з урахуванням усіх вимог чинного законодавства, розрахунком, складеним уповноваженою особою на роботу з первинними фінансовими документами, повноваження якої повинно бути підтверджене посадовою інструкцією та наказом керівника підприємства на право даної особи складати та підписувати первинні фінансові документи. А сам розрахунок повинен бути підписаним і відповідальною особою яка склала даний розрахунок, з зазначенням посади та її персональних даних, і керівником підприємства, яке видало даний розрахунок. А позивач, таких документів суду не надав. Він додав до позову розрахунок боргу від первісного кредитора, без будь якого підпису. Та розрахунок боргу від фактора по кредитному договору та позивача по справі, який підписаний одноосібно директором компанії. Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що позивач, в якості доказу надання позичальнику кредиту первісним кредитором, додав до позовної заяви не передбачені законодавством первинні фінансові бухгалтерські документи, а інформаційну довідку від третьої особи, платіжного провайдера, про здійснення ним фінансових операцій в національній валюті без відкриття рахунків в кількості п`ятдесяти транзакцій, без їх розшифровки, без зазначення ініціаторів платежів, їх отримувачів, та підстав їх проведення. Тому, дана довідка від третьої особи, на думку сторони відповідача, не може бути доказом перерахування кредитних коштів по кредитному договору доданому позивачем до позовної заяви. Бо довідка, як доказ перерахування фінансових коштів, не являється первинним фінансовим документом. В ній не відображені відправник та отримувач коштів. Та не вказані підстави платежів. До того ж, кредитним договором (п. 1.2 та п. 2.1 договору) на підставі якого позивач просить суд стягнути борг з відповідача, передбачено, що кредит надається позичальнику безпосередньо кредитодавцем, а не кимось іншим. А пунктом 1.11 договору, укладання договорів з третіми особами, щодо їх супровідних послуг пов`язаних з наданням, отриманням, обслуговуванням, та поверненням кредиту - не передбачено. А позивач, в якості доказу перерахування кредитних коштів позичальнику, надає довідку від третьої особи ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 20240612-19a від 06.12.2024 р. про здійснення нею фінансових операцій на підставі договору укладеному між первісним кредитором та даною третьою особою № 160222-1 від «16» лютого 2022 року. Що є явним порушенням пункту 1.11 кредитного договору № 7157707 від 11.10.2023 р. До того ж, ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» не є ні учасником кредитних взаємовідносин між сторонами по кредитному договору, ні фігурантом кредитного договору. Також, сторона відповідача, у відзиві, вказує на те, що позивач, як фактор за договором факторингу, не має права на стягнення боргу з відповідача, по причині того, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що відповідач повідомлявся належним чином про зміну кредитора по кредитному договору. Позивач, до позовної заяви, додав документ з невизначеним статусом, чи це скріншот з комп`ютера, чи це фотокопія, чи це ксерокопія повідомлення про зміну кредитора, яке, начебто, 27.05.2024 р., було направлено [PERSON] , на її електронну адресу - [INFO] Але, це електронна адреса не належить [PERSON] . ЇЇ електронна адреса - [INFO] . Тому, відправлення повідомлення на адресу яка не належить особі якій направляється дане повідомлення, є спірним питанням відносно належності такого повідомлення. А за таких обставин, коли відповідач по справі, не був належним чином повідомлений про зміну кредитора по кредитному договору, право вимоги боргу, має не правонаступник, а первісний кредитор по кредитному договору, який, ніяких вимог до відповідача - не заявляв. Тому, сторона відповідача, на підставі викладених нею доводів, просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача та відповідач по справі в судове засідання не з`явились. Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності та без присутності відповідача. Розгляд справи попросив провести на підставі наданих суду документальних доказів та письмових пояснень, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь у справі, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом при досліджені обставин справи було з`ясовано наступне: 11.10.2023 р, між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як кредитором та [PERSON] , як позичальницею, був укладений договір про надання споживчого кредиту № 7157707 від 11.10.2023 р., відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надає позичальниці безготівковий кредит у сумі 10 000 (Десять тисяч) грн. 00 коп., на споживчі потреби, строком на 350 днів, з відсотковою ставкою в межах строку кредиту - 1,99 % в день. А позичальниця зобов`язується отримати кредит, та повернути його у термін та у сумі визначеними умовами договору. Договір було укладено в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору укладеного в письмовій формі та підписаний позичальницею електронним ідентифікатором. Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Верховного Суду України у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 24.06.2021 по справі № 686/19271/19 провадження № 61-9459св20, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а лише свідчить про наміри виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. В той час, як первинні документи, складаються лише за фактом надання послуг. А про факт отримання та повернення коштів свідчить не договір, а банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси кредитора. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 червня 2020 року по справі № 169/506/17 провадження № 61-37213св18. Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у Постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 490/10008/17 (провадження № 61-11855св19). Та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 757/39906/15-ц (провадження № 61-12781св19). В яких було зазначено, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор, зобов`язаний довести не лише факт укладення договору, а й факт надання кредитних коштів, що має підтверджуватися відповідними первинними документами. Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що незважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання - не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Така сама позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду, від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, в якій апеляційний суд відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника. Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, як докази перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника Згідно п.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі, та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату його складання, назву організації яка склала документ, зміст та обсяг операції. Посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення. Згідно п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа (форми), дату складання, найменування банку від імені якого складений документ, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Згідно п. 52 Постанови НБУ № 75, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними. І не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Згідно п. 15 постанови НБУ № 75, операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні. Але, при вивчені матеріалів справи було з`ясовано, що в справі, первинні фінансові документи, підтверджена банком платіжна інструкція про перерахування безготівкових кредитних коштів з рахунку первісного кредитора на рахунок позичальниці, та меморіальний ордер який би підтвердив проведення даної фінансової операції - відсутні. А замість первинних фінансових документів про перерахування кредитних коштів, позивачем, до позовної заяви був доданий лист на ім`я первісного кредитора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» від третьої особи ТОВ Фінансова компанія «Пайтек Україна» № 20240612-19a від 2024-06-12, про проведення нею транзакцій у кількості п`ятдесяти штук, в якому відомості про перерахування кредитних коштів первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на рахунок [PERSON] по договору споживчого кредиту № 7157707 від 11.10.2023 - відсутні. В листі ТОВ Фінансова компанія «Пайтек Україна», вказується про те, що дана компанія проводила платежі на підставі договору укладеного між нею і первісним кредитором № 160222-1 від 16 лютого 2022 року. Але позивач даного договору до позову не додав. І зміст даного договору невідомий. Позивач додав до позову два розрахунки боргу. Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові по справі № 161/16891/15-ц від 30.01.2018р., доказами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості, та її розмір, можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують здійснення певних господарських та фінансових операцій. Згідно позиції Верховного Суду, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, по справі № 554/4300/16-ц, первинні документи, можуть бути належними доказами підтвердження боргу тільки за умови, якщо вони будуть оформлені у відповідності зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Та у відповідності з «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 р. Згідно п.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі, та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату його складання, назву організації яка склала документ, зміст та обсяг операції. Посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення операції, та правильність її оформлення. Згідно п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа, дату складання, найменування банку від імені якого складений документ, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Згідно п. 52 Постанови НБУ № 75, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними. І не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Згідно п. 15 постанови НБУ № 75, операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні. Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 06.02.2020 р., по справі № 760/32527/18, провадження № 22-ц/824/789/2020, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах аналітичного обліку. Без яких, виписка по рахунку не являється первинним документом. Згідно ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно ст. 2 Закону, дія даного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності. Згідно ст. 6 Закону, його вимоги є обов`язковими для всіх підприємств усіх організаційно-правових форм. Згідно п.2 ст. 9 Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа, дату складання, зміст та обсяг операції, посаду і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Згідно Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 р., зі змінами № 467 від 28.12.2022 р., підписувати первинний документ має право тільки особа, уповноважена здійснювати дану операцію (п. 2.5 Положення № 88). Згідно п. 2.12. Положення № 88, керівник підприємства затверджує перелік відповідальних осіб, які мають право підписувати первинні документи на здійснення господарських операцій. Такі повноваження закріплюються наказом на право підпису первинних документів по підприємству. Позивач надав інформацію щодо розміру боргу, яка без підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами, не може бути належним доказом розміру заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Не підтвердивши інформацію про розмір боргу первинними фінансовими бухгалтерськими документами, позивач не виконав вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як не виконав вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України, якою передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно позиції викладеній у Постанові Київського апеляційного суду від 19.06.2024 р., по справі № 757/25558/23 провадження № 22-ц/824/8037/2024, розрахунок заборгованості, сформований позивачем в односторонньому порядку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дані викладені в такому розрахунку, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони - сторони позивача Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, до позову додані два розрахунки боргу. Перший від первісного кредитора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» без підтвердження суми боргу первинними фінансовими бухгалтерськими документами, без будь якого підпису відповідальної особи, та без належного його завірення, що являється порушенням ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», та Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 р., зі змінами згідно Наказу № 467 від 28.12.2022 р. А за таких обставин, такий розрахунок, без його підтвердження первинними фінансовими документами, не може бути визнаний належнім фінансовим документом та доказом по справі. Та другий розрахунок боргу від позивача по справі ТОВ ФК «Фінтраст капітал», без підтвердження суми боргу первинними фінансовими документами, що не узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній у постанові по справі № 161/16891/15-ц від 30.01.2018р., в якій зазначається, що доказами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості, та її розмір, можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують здійснення певних господарських та фінансових операцій. Тому, розрахунок, не підтверджений первинними фінансовими документами, не може виступати доказом розміру боргу. Позивач, в якості одного із доказів надання кредиту відповідачу по справі, додав до позову паспорт кредиту. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України, по справі № 393/126/20 від 23.05.2022 р., знайшла підстави для відступу від висновків Верховного Суду викладених у постановах: у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, провадження № 61-13569св20. У справі № 313/346/20 провадження № 61-14573св20, від 18 листопада 2020 року. Та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 провадження № 61-17707св19. Про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. У підставах палати Касаційного цивільного суду зазначалось про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів так і договорів багатосторонніх правочинів. Домовленість сторін, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Згідно ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту є інформаційним документом, який надається споживачеві до укладення договору. Його основна мета - забезпечити споживача повною та прозорою інформацією про умови кредитування (повна вартість кредиту, процентна ставка, комісії, графік платежів тощо) для прийняття обізнаного рішення. Паспорт споживчого кредиту не є самостійним кредитним договором, і що найважливіше, не фіксує факт здійснення господарської операції з передачі грошових коштів. Він лише відображає умови, на яких може бути наданий кредит, а не факт його надання. Підпис на ньому підтверджує ознайомлення з умовами отримання кредиту, а не його реальне отримання. Паспорт споживчого кредиту є лише підтвердженням виконання переддоговірного обов`язку кредитодавець. Позивач, в якості доказу перерахування кредитних коштів відповідачу по справі, посилається на лист від третьої особи ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 20240612-19a від 06.12.2024 р. про проведення платежів на платіжні картки клієнтів ТОВ «Авентус Україна». Згідно п.1.2, та п.2.1 договору про надання споживчого кредиту № 7157707 від 11.10.2023 р. кредит надається позичальнику кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна». Згідно 1.11 кредитного договору, укладання договорів з третіми особами, щодо їх супровідних послуг пов`язаних з наданням, отриманням, обслуговуванням, та поверненням кредиту - не передбачено. А позивач, в якості доказу перерахування кредитних коштів позичальнику, надає довідку від третьої особи ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» про здійснення нею фінансових операцій, в якій не відображені ні відправник платежу, ні отримувач коштів. Та не вказані підстави платежів. Згідно ст. 14 ЗУ №361-IX "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає фінансові платіжні послуги платнику (ініціатору платіжної операції), повинен забезпечити, щоб усі платіжні операції супроводжувались інформацією про платника (ініціатора платіжної операції): повне найменування та місцезнаходження або ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України /реєстраційний (обліковий) номер платника податків та номер рахунка/електронного гаманця, з якого списуються кошти/унікальний номер електронного платіжного засобу (у разі ініціювання платіжної операції з використанням електронних платіжних засобів), а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції. Траст, або інше подібне правове утворення - повне найменування та місцезнаходження, номер рахунка/електронного гаманця, з якого списуються кошти, а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції. Інформацією про отримувача за платіжною операцією. Платіжна операція, ініційована в межах України, у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, електронних грошей, віртуальних активів, повинна супроводжуватися щонайменше номером рахунка/електронного гаманця або унікальним номером електронного платіжного засобу платника (ініціатора фінансової операції). Харківський апеляційний суд, у своїй постанові від 08 травня 2023 р., по справі № 638/6913/22 провадження № 22-ц/818/762/23, номер судового рішення, відмовляючи ТОВ Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у задоволенні її позову про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення тим, що довідка ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», про проведення платежу, на яку позивач посилається як на доказ перерахування коштів на рахунок позичальника по кредитному договору, належним та достатнім доказом перерахування кредитних коштів - не являється. На підставі того, що між ТОВ ФК «Контрактовий дім» та відповідачем по справі, відсутні юридичні та правові відносини з питань кредитування. Київський апеляційний суд, у своїй постанові від 10.10.2024 р., по справі 765/15128/23 провадження 22-ц/ 824/13668/2024 відмовляючи ТОВ «Укр Кредит фінанс» у задоволенні його апеляційної скарги, про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення, у тому числі і тим, що загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, здійснюється у відповідності з ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Який встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду за платіжними системами. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, меморіальний ордер. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. В матеріалах справи міститься лист на адресу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від ТОВ ФК «Контрактний дім» (ЄДРОУ 35442539), в якому останній повідомляє про успішність фінансових операцій. При цьому вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції. Крім того, з даного листа вбачається, що переказ коштів здійснювався ТОВ ФК «Контрактний дім» яке не є учасником даної справи. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача по справі. Довідка, за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за Кредитним договором також не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає положенням ст. 22 Закону. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за Кредитним Договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що кредитор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок позичальника. Позивач подав до суду клопотання про витребування доказів від АТ «Ощадбанк» відносно належності платіжної карти [NUMBER] [PERSON] та зарахування на дану карту 11.10.2023 р., коштів у сумі 10 000 грн. від платника ТОВ «Авентус Україна». Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно ст. 1081 ЦК України, первісний кредитор (Клієнт) відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Позивач, як фактор, при підписанні договору факторингу з первісним кредитором, повинен був отримати від нього усі без винятку документи, які б підтверджували наявність боргу позичальника перед первісним кредитором. У тому числі, і платіжну інструкцію про перерахування кредитних коштів первісним кредитором позичальнику, підтверджену банком, через який, первісний кредитор перераховував дані кредитні кошти. Але позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів про перерахування саме від банку-отримувача. Коли йому, достатньо було надати платіжні документи від банку-відправника. Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/12423/15-ц, сторона, яка подає позов, повинна сама надати докази на підтвердження своїх позовних вимог. Дана постанова підкреслює, що обов`язок доказування лежить на позивачеві. І суд не повинен допомагати йому збирати докази, яких не було на момент звернення до суду. Згідно Постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 923/835/20, витребування доказів не може використовуватися для обґрунтування необґрунтованого позову. В даному конкретному випадку, позивач намагається «доукоплектувати» свою доказову базу вже після подання позову, що є неприпустимою процесуальною нормою. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує докази заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна самостійно довести обставини, на які вона посилається. Задоволення клопотання позивача означатиме, що суд допомагає йому збирати докази, які він повинен був надати суду самостійно. Що порушує принцип змагальності сторін в суді. За таких обставин, суд, після подання позивачем позову до суду, не повинен збирати для нього ті докази, які позивач повинен був надати суду самостійно, у тому числі докази перерахування кредитних коштів позичальнику. Згідно Постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 344/14981/15-ц, витребування доказів є виключною мірою, яка застосовується тоді, коли сторона об`єктивно не має можливості отримати докази самостійно. А позивач не довів своєї "об`єктивної неможливості" отримати ті документальні докази, які він просить суд витребувати від банка, оскільки всі ці докази, повинні були бути передані йому разом з правом вимоги за договором факторингу. Згідно позовної заяви, між первісним кредитором та позивачем по справі 27.05.2024 р., було укладено договір факторингу № 27-05/24-Ф, відповідно до якого, право вимоги з відповідача по справі, по кредитному договору №7157307, перейшло від первісного кредитора до позивача по справі. Згідно ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав або від первісного кредитора, або від фактора, письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги, з повідомленням про суму грошової вимоги та реквізитів фактора. Згідно ч.2 ст. 1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку перед новим кредитором до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Він, як і раніше, повинен виконувати свої боргові зобовязання тільки перед первісним кредитором. Згідно п.1.4 договору факторингу, первісний кредитор зобов`язується протягом 10 днів з дня відступлення права вимоги повідомити боржника про зміну кредитора. Дніпровський апеляційний суду, своєю постановою від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині не повідомлення боржника про зміну кредитора. Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі ще й через те, що у справі відсутні докази повідомлення боржника про зміну кредитора. Позивач додав до позову копію електронного повідомлення, на яке посилається як на належне повідомлення позичальника про відступлення права вимоги по кредитному договору. Але дане повідомлення ніяким чином не підтверджене на предмет його дійсного відправлення. Як відсутні докази отримання даного повідомлення позичальником. Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» не надало суду достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення боргу з відповідачки [PERSON] по договору про надання споживчого кредиту № 7157707 від 11.10.2023 року, в задоволенні позову слід відмовити. Суд,

Outcome: dismissed