Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 22.08.2025 [PERSON] звернувся до суду із позовом, за змістом якого просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову позивач вказує, що він та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Майже одразу після народження дитини, [PERSON] залишила дитину з позивачем. 24.07.2012 рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропестровська шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин, мати [PERSON] проживає окремо, взагалі не спілкується з сином, не цікавиться його житям, навчанням у школі, не вітає його з Днем народження, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Наразі позивачу невідомо де знаходиться мати дитини [PERSON] . ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2025, справа №293/1004/25 передана на розгляд судді Збаражського О.М. На виконання вимог ч. 8 ст.187 ЦПК України, 25.08.2025 суд отримав відомості про адресу реєстрації відповідача [PERSON] 26.08.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі №293/1004/25. Підготовче засідання призначено на 22.09.2025. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України від 22.09.2025 суд постановив відкласти підготовче засідання на 14.10.2025. 08.10.2025 відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. 13.10.2025 до суду надійшов висновок органу опуки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 14.10.2025 ухвалою суду підготовче провадження закрито. Судовий розгляд справи по суті призначено на 17.11.2025. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України від 17.11.2025 суд постановив відкласти судове засідання на 11.12.2025. 11.12.2025 позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідач у судове засідання не прибула про розгляд справи повідомлялась встановленим порядком, згідно поданої заяви згодна із позовними вимогами (а.с.85, 133,134). Представник органу опіки та піклування Івчик В.А. не заперечувала протии позбавлення батьківських прав [PERSON] . В судовому засіданні 11.12.2025, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд склав вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Бабушкіним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського міського упраління юстиції 09.11.2010року, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Відповідно до рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24.07.2012року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.19). Відповідно до довідки ЦНАП м.Дніпра №019154, вбачається, що [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.53). Відповідно до інформації КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дніпровської сміської ради, дитина [PERSON] хворіє на вроджену косолапість з двох сторін, дисплазією сполучної тканини, кіфосколіоз попередкового відділу хребта 1 ступеня (а.с.43-44). Відповідно до характеристики квартального комітету Шевченківської адміністрації від 22.07.2025, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , з 1999року. Разом з ним мешкає та знаходиться на його утриманні та піклуванні син [PERSON] , 2010 року народження. [PERSON] сам виховує сина (а.с.23). Відповідно до відомостей з трудової книжки [PERSON] , та довідки від 10.07.2025 року, вбачається, що останній офіційно працевлаштований з 01.09.2004року згідно трудового договору № 1308/04 від 01.09.2004року та працює на посаді продавця промислових товарів у ФОП [PERSON] . За місцем роботи, [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.20, 21, 22, 24). Відповідно до довідки ТОВ «МЦ Медікум» про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів №26309 від 10.07.2025, вбачається, що у [PERSON] психіатричні захворювання, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин відсутні (а.с.25). З витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» вбачається, що [PERSON] станом на 10.07.2025 року, раніше не судимий (а.с.26). 16.05.2011року [PERSON] склала заяву, якою надала згоду на проживання її сина [PERSON] , [INFO] разом із його батьком [PERSON] . Заява засвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. 16.05.2011 року та зареєстована в реєстрі за №1976 (а.с.28). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Дніпровської міської ради від 09.10.2025, мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , проживає за кордоном, вихованням та утриманням сина не займається. 16.05.2011 [PERSON] написала заяву посвідчену нотарусом, у якій ззаначила, що дає згоду та не заперечуває проти проживання її сина [PERSON] з батьком [PERSON] . Відповідно до інформації адміністрації Дніпровської гімназії № 1 Дніпровської міської ради, де навчається [PERSON] за всі роки навчання дитини, мати жодного разу не відвідувала батьківські збори, не зв`язувалася з класним керівником. Батько дитини приймає активну участь у житті дитини, регулярно цікавиться успіхами, його розвитком, відвідує батьківські збори. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини було заслухано думку батька та матері дитини (у телефонному режимі). Мати дитини не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] (а.с. 90-92). В судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] , який пояснив, що з матір"ю не спілкується, бажає проживати з батьком. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] , з 2000 року знає його сім"ю. Матір дитини ніколи не бачила, дитиною займався [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з [PERSON] . Дитина росте без матері з дитинства, вихованням дитини займаються її батько [PERSON] та бабуся. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що товаришує з позивачем [PERSON] , який сам виховує сина, матір дитини не бачив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживав у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в якому народилася дитина [PERSON] . Після народження дитина хворіла, потребувала особливого догляду матері та тривалого лікування та реабілітації, однак [PERSON] з 05.05.2011 року пішла з дому та не виходила на зв`язок протягом 7 місяців. З того часу вихованням та лікуванням внука займався її син [PERSON] . Протягом останніх 15 років [PERSON] не намагалась відновити стосунки із сином, не цікавиться його життям, начанням та здоров`ям. IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Положеннями статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною та не бере участь у її вихованні. Однак суд вважає, що проживання дитини разом із батьком, який займається вихованням та розвитком сина, утримує його, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батьків та дітей може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти - інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини, а у справі, що переглядається, наданий висновок таких даних не містить. Досліджений в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування Дніпровської міської ради є недостатньо обґрунтованим, адже не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно [PERSON] такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а також органом опіки та піклування не досліджено можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав. Докази щодо застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу та про їх результати позивачем суду не надано. Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Найкращих інтересів дитини [PERSON] , яким відповідає позбавлення відповідача батьківських прав, у висновку служби у справах дітей не наведено та таких судом не встановлено. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 травня 2020 року під час розгляду справи № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) від 09 листопада 2020 року під час розгляду справи № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20) позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Судом встановлено, що відповідачка не є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, та те, що спілкування матері з сином принесе останньому шкоду, а тому розрив сімейних відносин матері та сина не відповідатиме інтересам дитини. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому. Обставин, які б характеризували відповідача [PERSON] як таку, що становить реальну загрозу для дитини, його здоров`я та психічного розвитку, у справі не встановлено. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС ВС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС ВС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. На переконання суду, за обставин встановлених судом, позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя неповнолітнього сина. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згода відповідача з позовними вимогами не змінює встановлених судом обставин. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав за вказаних у позові підстав є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки вона може бути позбавлена батьківських прав. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed