Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; судові витрати залишити за нею. На обґрунтування позову зазначено, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 жовтня 2010 року, вони мають сина [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2011 року шлюбно-сімейні відносини між ними були припинені. Відповідач залишив її та на той момент двомісячного сина одних без будь-якої матеріальної, моральної та фізичної допомоги та пішов проживати до своєї бабусі за адресою: [ADDRESS] . Причинами розпаду сім`ї стали психологічна непідготовленість відповідача до сімейного життя, він не працював і не бажав матеріально забезпечувати її та дитину, часто був відсутній вдома, багато часу проводив зі своїми друзями, з якими розважався та вживав алкогольні напої, в результаті чого в сім`ї часто виникали сварки та скандали, свідком яких на той момент був малолітній син. Внаслідок такої поведінки відповідача, вона втратила до нього почуття любові та поваги, а тому сім`я розпалась остаточно. Відновлювати сімейно-шлюбні стосунки з відповідачем вона не мала наміру, адже він не бажав змінювати свою поведінку та спосіб життя, а це суперечило її інтересам та інтересам дитини, що у сукупності не давало можливості виховувати сина у повній безпеці та гармоній обстановці. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 грудня 2012 року у справі № 409/7814/12 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився на її повному забезпеченні. У квартирі за адресою: [ADDRESS] , де фактично мешкали її батьки, для дитини було вже все облаштовано, дитячий садочок знаходився поряд з будинком, вона та бабуся (її мати) весь час приділяли вихованню [PERSON] . Відповідач не приймав жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, тому 23 липня 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська був виданий виконавчий лист № 2-823 на стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] . Виконавчий лист був одразу поданий до виконавчої служби, однак з незалежних від неї причин, він був втрачений виконавцем, тому новий виконавчий лист був повторно поданий нею до виконання у жовтні 2016 року. 04 жовтня 2016 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Дніпродзержинська ГТУЮ у Дніпропетровській обл. Тихоновою І.М. було відкрито виконавче провадження №52525893 з виконання зазначеного виконавчого листа. Не зважаючи на те, що стягнення аліментів на дитину здійснювалося в межах виконавчого провадження, жодних грошових коштів від відповідача на її картковий рахунок не надходило. Станом на 01 квітня 2025 року сума заборгованості зі сплати аліментів у відповідача складає 292573,30 грн. В межах виконавчого провадження № 52525893, за несплату відповідачем аліментів, 23 лютого 2018 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській обл. Тихоновою І.М. було винесено постанови з метою запровадження санкцій стосовно боржника за виконавчим провадженням, серед яких: постанова про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; постанова про тимчасове обмеження боржника у праві полювання; постанова про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанова про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Наразі в провадженні ВП № 1 Кам`янського РУП перебуває матеріал ЄО № 11710 від 05 червня 2025 року, яким зафіксовано факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків, шляхом несплати аліментів. Відповідач декілька разів притягався до кримінальної відповідальності в порядку ст. 164 КК України. 03 червня 2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було винесено вирок у справі №209/5262/13-к, яким відповідача було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. 12 грудня 2023 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було винесено вирок у справі № 209/7625/23, відповідно до якого відповідача було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Відповідач з моменту припиненням їхніх шлюбно-сімейних відносин почав вести аморальний спосіб життя і його спілкування з сином (якби воно було), могло б лише негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, його розвиток, виховання у дусі поваги до суспільства, оскільки 23 січня 2012 року Заводським РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, відповідно до змісту якої 20 січня 2012 року відповідач, у якого склалися неприязні відносини з [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив пошкодити їй будинок. Крім того, 14 червня 2024 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська була винесена постанова по справі № 208/2130/24, відповідно до змісту якої відповідач притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, однак у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, справу було закрито. Після офіційного припинення шлюбно-сімейних відносин, відповідач повністю самоусунувся від виховання та піклування за неповнолітнім сином, що проявлялося у наступному: не турбувався про нього, не забезпечував його інтереси, що є предметом основної турботи та основним обов`язком батьків, не забезпечував достатнім рівнем життя для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитиною повністю опікувалися та продовжують опікуватися вона та її батьки. Вони забезпечують дитину всім самим необхідним: дарують подарунки, готують до школи (купують шкільний одяг, канцелярію), купують одяг, відповідно до сезону, надають кошти на загальні потреби, що передбачають культурні та матеріальні блага. Наразі неповнолітній [PERSON] є учнем 7-Б класу КЗ «Ліцей № 23» КМР. Вона багато уваги приділяє навчанню та вихованню дитини, завжди на зв`язку з класним керівником, натомість спілкування класного керівника з батьком відсутнє. Відповідач з моменту народження сина жодного разу не займався та продовжує нехтувати здоров`ям своєї дитини, що полягає у не зацікавленості у відвідуванні медичних закладів задля належних планових медично-профілактичних оглядів у сімейного лікаря. Син із задоволенням займається спортом, має значні досягнення з боксу, однак батько не цікавиться його спортивними досягненнями та не здійснює жодних фінансових внесків до клубу. За 14 років життя дитини батько жодного разу не бачився з сином (після двомісячного віку), не телефонував, щоб поцікавитися життям та здоров`ям [PERSON] , не вітав з жодним з днів народження, не сплачував аліменти на утримання дитини, тобто свідомо виключив себе з життя сина (самоусунувся). Оскільки дитина жодного разу не бачила рідного батька, відтак в нього не має до нього будь-якої емоційної прив`язаності, більш того, він навіть не впізнає його на вулиці у разі зустрічі, аналогічно, як і батько. Відповідач, починаючи з 2012 року, свідомо самоусунувся від виховання свого малолітнього сина, що проявляється у наступному: не цікавиться психічним та фізичним станом дитини, його здоров`ям, успіхами у навчанні, особистим розвитком, не цікавиться питаннями утримання сина, забезпечення харчуванням та одягом, влаштуванням сина до дитячого садочку та школи, сплати внесків у навчальні заклади та інше, не намагався збудувати теплі відносини з сином, створювати для нього позитивні емоції. Він не проявляє батьківського піклування та турботи, не користується своїми батьківськими правами та не виконує свої батьківські обов`язки. Впродовж останніх 14 років вона повністю несе одноособово обов`язок по піклуванню, утриманню, розвитку та забезпеченню інтересів сина. 15 вересня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 18 листопада 2025 року представниця третьої особи Служби у справах дітей КМР Галина Пелипас подала до суду клопотання про розгляд справи без присутності представника відділу, а також надала до суду висновки про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 24 листопада 2025 року підготовче провадження було закрито, а справа була призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином. Враховуючи згоду позивачки, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що сторони, які є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2010 року по 21 грудня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 19), копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 635 (а.с. 18), копією рішення від 21 грудня 2012 року у справі № 409/7814/12 (а.с. 21), копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 92 (а.с. 48). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з 17 лютого 2012 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і до 2023 року проживав там разом із позивачкою, а з 2023 року і до теперішнього часу вони проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 20), актом № 16/14/2 від 05 травня 2025 року (а.с. 17) та актом № 086/6/3 від 06 червня 2025 року (а.с. 47). На підставі виконавчого листа № 2-823, виданого 23 липня 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл., про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22 лютого 2012 року, Дніпровським ВДВС м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській обл. 04 жовтня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 5252589, в рамках якого державним виконавцем були винесені постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві керування транспортними засобами, що підтверджується копіями постанов (а.с. 22-26). Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання [PERSON] , [INFO] , яка станом на 01 квітня 2025 року складала 292573,30 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 29-30). Відповідач участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, лікування, підготовку до самостійного життя не піклується, добровільно не надає матеріальної допомоги на дитину, аліменти не сплачує, що підтверджується характеристиками, листом КНП КМР "ЦПМСД № 3" за вих. № 190/1-02 від 19 травня 2025 року, довідкою КЗ "ЗДО (ясла-садок) № 11 "Чайка" КМР, розрахунком заборгованості (а.с. 29-34). Судом не встановлено, вчинення позивачкою будь-яких перешкод відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов`язків та наявність його звернень до Служби у справах дітей з цього приводу. Згідно висновку служби у справах дітей Кам`янської міської ради № 8вих-20/810 від 12 листопада 2025 року (а.с. 67 оберт - 68), позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Іншими словами, батьки несуть аліментний обов`язок перед дітьми. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16). Враховуючи те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, самоусунувся від виховання неповнолітнього сина, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] підлягають задоволенню. Витрати, пов`язані з розглядом справи позивачка просить покласти на неї та не стягувати з відповідача.

Outcome: approved