Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

12.09.2024 [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визначення способів участі матері у вихованні дитини та встановлення графіку побачень. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 розірвано. Від шлюбу у позивача та відповідача [INFO] народилася дитина син [PERSON] , який за спільною згодою сторін проживає з батьком. Батькам у договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі матері у вихованні дитини, досягти домовленостей з батьком про побачення з дитиною не вдається. Посилаючись на приписи законодавства, які регулюють спірні правовідносини, позивачка просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] ; визначити такі способи участі матері [PERSON] у спілкуванні та вихованні [PERSON] й встановити графік побачень: -зустрічі проводити без присутності батька дитини [PERSON] та бабусі по лінії батька, але за попереднім повідомленням останніх у будь-який спосіб не пізніше ніж за два календарних дні до дати проведення зустрічі з дитиною; -мати право кожного тижня проводити з дитиною час, починаючи з 12:00 суботи до 15:00 неділі за місцем свого проживання без присутності батька; -кожного року мати має право забирати дитину до себе на один літній місяць в період літніх канікул без присутності батька, інші два місці літніх канікул дитина перебуває в батька; -протягом року, в період шкільних канікул дитина 3 дні (2 ночі) перебуває та проживає разом з матір`ю за місцем її перебування та реєстрації, а 4 дні (3 ночі) із батьком. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2024 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою судді від 18.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. 14.10.24 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач, з метою захисту життя та здоров`я (фізичного і психічного) дитини, просить відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного: - з 2018 року позивач та відповідач почали жити окремо, позивачка з власної ініціативи покинула відповідача та дитину та жила своїм окремим життям; - позивачка повністю припинила спілкування з сином у 2022 році, коли через повномасштабне вторгнення військових збройних сил рф на територію України виїхала до Швейцарії та мешкала там два останні роки, дитиною не цікавилася, жодного разу не пропонувала більш безпечні умови за кордоном для дитини, ані у прифронтовому місті, де мешкає відповідач з дитиною; - матеріальна допомога від матері на утримання дитини була відсутня, відповідач самостійно утримує дитину, матір позивачки, яка є особою похилого віку та отримує пенсію, надавала для дитини у посильному для неї розмірі грошові кошти для онука; - позивач уявлення не має про виховання, стан здоров`я дитини, його навчання та інтереси, оскільки з 2018 року її це не цікавило; - для дитини позивачка майже стороння особа, яку він не знає як людину; - відповідач не може довірити дитину особі, яке веде невідомий для нього спосіб життя, має невідомі для відповідача умови проживання, яка, можливо, має проблеми з психічним здоров`ям, оскільки відповідач боїться втратити дитину, боїться за його життя та здоров`я. Ухвалою від 14.10.2024 задоволено клопотання відповідача про залучення у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та витребувати в них висновок щодо розв`язання спору та клопотання про допит в якості свідків наступних осіб: [PERSON] та дитини [PERSON] . Також, вказаною ухвалою витребувано у відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради висновок щодо розв`язання спору, який необхідно надати у строк до 13.11.2024 року 23.10.2024 від позивача [PERSON] надійшли заперечення на відзив. В обґрунтування заперечень позивачка посилається на те, що окремо з відповідачем вони почали проживати з 2019 року після отримання відмови від відповідача та його матері у фінансовій допомозі на лікування позивачки. Твердження відповідача про те, що позивачка має психічне захворювання та їй було встановлено певний діагноз є наклепом та не відповідає дійсності, що підтверджується довідкою КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР, відповідно до якої позивачка під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за допомогою не зверталася. Стосовно перебування за кордоном позивачка зазначає, що вона неодноразово пропонувала відповідачу у телефонних розмовах вирішити питання щодо виїзду дитини за кордон, однак постійно отримувала нічим не мотивовану відмову. Позивачка постійно цікавилася життям дитини у телефонних розмовах, спілкувалася з дитиною по телефону, також матір позивачки постійно приїжджала до онука і потім розповідала про його життя. Крім того, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проектом договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участь батьків у її вихованні. Твердження відповідача про відсутність фінансової допомоги з боку матері не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] перераховувала кошти на утримання дитини через Укрпошту, що підтверджується відповідними квитанціями. Про працевлаштування [PERSON] та її фінансову спроможність свідчать записи у трудовій книжці. Позивачка завжди цікавилася життям, здоров`ям своєї дитини, натомість відповідач надає недостовірну інформацію та намагається перешкоджати матері у спілкуванні з дитиною. Крім того, [PERSON] зверталася до Відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей з приводу надання допомоги у вільному спілкуванні з сином [PERSON] . Ухвалою суду від 13.11.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Виключено із числа третіх осіб відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо розв`язання спору. Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання учасників справи щодо виклику свідків. Ухвалою суду від 09.12.2024 задоволено клопотання представника третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Панченка І.О. про відтермінування надання висновку\~та клопотання позивача про виклик свідка. 27.12.2024 на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] . Ухвалою від 08.01.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 27.01.2025. 30 квітня 2025 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 № 4273-ІХ, назва Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя була змінена на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. Судові засідання неодноразово відкладалися за клопотанням учасників справи для надання сторонам можливості вирішити спір шляхом укладення мирової угоди, однак вирішити спір мирним шляхом сторонам не вдалося. Також судові засідання неодноразово відкладалися за клопотанням сторони відповідача: через необхідність залучення іншого представника у зв`язку із зупиненням адвокатської діяльності попереднім представником; для надання можливості новому представнику ознайомитися з матеріалами справи; через тривалу хворобу представника відповідача. У судових засіданнях під час розгляду справи по суті було допитано свідків позивача та відповідача, а також з`ясовано думку дитини за участі психолога (за клопотанням відповідача) та представника органу опіки та піклування. У судовому засіданні 01.12.2025 позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні 01.12.2025 просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судові засідання не з`являвся, подав заяву про розгляд справи за його відсутності з врахуванням наданого висновку. У судовому засіданні 01.12.2025 після завершення розгляду справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у судовому засіданні оголошено перерву до 11.12.2025. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представника, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 28.09.2012 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 28.09.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 16.01.2020 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2022 у справі №335/12899/21 задоволено позовні вимоги [PERSON] та розірвано шлюб, зареєстрований 28.09.2012 між [PERSON] та [PERSON] . Як зазначено у позовній заяві та пояснювала у судовому засіданні позивачка, дитина [PERSON] залишився проживати з батьком. Крім того, позивачка пояснювала, що на початку повномасштабного вторгнення у 2022 році вона виїхала за кордон, при цьому, зі слів позивачки, матір відповідача наполягала на тому, щоб [PERSON] виїхала одна, а потім бабуся з онуком мали приїхати до неї за кордон. Однак обіцянка не була виконана і дитина продовжувала знаходитися у м. Запоріжжі. [PERSON] у 2024 році повернулася в Україну, однак відповідач [PERSON] перешкоджає спілкуванню матері з дитиною, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. На підтвердження фінансової участі в утриманні дитини позивачкою надано копії фіскальних чеків за період 2020-2024 роки (при цьому, частина чеків не містить зазначення платника, в частині чеків платником зазначено [PERSON] матір позивачки, в частині [PERSON] ). На підтвердження працевлаштування позивачкою надано копію наказу (розпорядження) №17/к-тр від 16.10.2024 про прийняття на роботу [PERSON] на посаду менеджер (управитель) з постачання ТОВ «ГІГАБІТ-ОНЛАЙН», а також копію трудової книжки з відповідними записами про прийняття на роботу. Крім того, на спростування посилань відповідача на стан психічного здоров`я позивачки, останньої до матеріалів справи долучено копію довідки КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР від 15.10.2024, відповідно до якої [PERSON] під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога в КПН «ОКЗНПД» ЗОР не перебуває та за медичною допомогою не зверталася. Відповідно до листа відділу по Вознесенівському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за вих. №П-031/05-24 від 11.10.2019, на звернення [PERSON] про надання допомоги у вільному спілкуванні з малолітнім [PERSON] повідомляється, що на прийомі у відділ по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей з батьком вказаної дитини [PERSON] проведено бесіду профілактично-виховного характеру, йому роз`яснені вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Також зазначено, що у випадку подальшого створення [PERSON] перешкод у вільному спілкуванні [PERSON] з дитиною, вона має право звернутися до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою про визначення порядку її участі у вихованні сина. Доказів звернення до органу опіки та піклування з відповідною заявою позивачкою суду не надано. На підтвердження факту проведення спільного дозвілля з дитиною позивачкою надано декілька копій фотографій. За клопотанням відповідача до матеріалів справи долучено Висновок спеціаліста за результатами психологічного дослідження, проведеного 18.10.2024 психологом Запорізької гімназії №107 [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Відповідно до зазначеного Висновку, за результатами психологічного дослідження з`ясовано, що у [PERSON] достатній рівень розумового розвитку, адекватна самооцінка. Він здібний, комунікабельний, інтелектуально-спроможний підліток, з достатнім рівнем пізнавальної навчальної мотивації. Свою маму, [PERSON] . Серафім бачить раз на тиждень, але бажає не зустрічатися з нею, психоемоційного зв`язку з мамою у Серафима немає. З татом у Серафима існує стійкий психоемоційний зв`язок. Як свідчить довідка Всеукраїнської громадської організації Відокремлений підрозділ Федерації Комбат Дзю-Дзюцу України, [PERSON] , [INFO] , відвідує тренування з вересня 2020 року. Під час оформлення документів на дитину в федерацію для тренування, опіку та вирішення необхідних питань, пов`язаних зі спортивною діяльністю в Комбат Дзю-Дзюцу в Запорізькій області, в тому числі внески і всі фінансові витрати здійснював [PERSON] . З матір`ю [PERSON] , [PERSON] керівництво федерації не знайоме. З відповіді Запорізької гімназії «Контакт» ЗМР за вих. №01-18/427 від 29.11.2024,Ю наданої на адвокатський запит адвокату А. Кірсановій, вбачається, зокрема, наступне. [PERSON] навчається у ЗГ «Контакт» з 01.09.2021 по теперішній час, документи для зарахування дитини до гімназії надавав батько [PERSON] . [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] . Батько [PERSON] приймає участь у навчальному процесі та вихованні дитини, комунікує з класним керівником з питань освітнього процесу, бере участь у батьківських зборах. На позашкільні виховні заходи, які проводяться в офлайн режимі, дитину супроводжує бабуся [PERSON] . Мати [PERSON] буває присутньою на батьківських зборах. В судовому засіданні за клопотанням відповідача було заслухано думку дитини [PERSON] , який вважав, що для зустрічей з матір`ю достатньо одного разу на місць, оскільки в нього немає часу на зустрічі через зайнятість в школі, в спортивній секції та інші заняття. Зазначив, що йому не подобається проводити час з матір`ю, в нього є образа на матір і немає приємних спогадів про неї, на теперішній час він називає матір на ім`я « [PERSON] ». Також пояснив, що матір спочатку сама виїхала за кордон, як він думав у Польщу, а через деякий час вона зателефонувала із Швейцарії і кликала сина до себе, однак він не хотів виїжджати із Запоріжжя. Серафім пояснював, що він не може відмовити матері у зустрічі, але коли вони зустрічаються, він почувається не комфортно, починає сильно хвилюватися та боїться її, хоча фізично вона ніколи його не ображала. Допитані в судовому засіданні свідки позивача: - [PERSON] (матір позивачки) пояснила, що у 2022 році після сильних обстрілів міста вона особисто запропонувала [PERSON] (бабусі з боку батька) разом з дитиною та [PERSON] (позивачкою) виїхати до родичів у Швейцарію. Батько дитини та бабуся [PERSON] відмовлялися через необхідність навчатися дитині та відвідувати спортивну секцію. Також зазначила, що за час проживання за кордоном у [PERSON] не було можливості перераховувати кошти дитині, оскільки вона жила на соціальну допомогу, тому [PERSON] сама переказувала кошти на утримання дитини. За час перебування [PERSON] за кордоном, остання спілкувалася з дитиною за допомогою телефонного зв`язку. Після її повернення в Запоріжжя, матір з дитиною зустрічалися один раз на тиждень за попередньою домовленістю. В той же час, іноді погоджені зустрічі не відбувалися, оскільки вигадувалися якісь причини неможливості зустрітися; -[PERSON] , яка є подругою позивачки з 2001 року, пояснила, що не завжди [PERSON] бачиться з дитиною, бо є перешкоди з боку батька, зустрічі завжди проходять в присутності батька або бабусі. Дитина під час спілкування з матір`ю (до війни та виїзду останньої за кордон) була весела та щаслива. При цьому на питання представника відповідача пояснила, що сама перешкод у спілкуванні з боку відповідача не бачила, знає про це лише зі слів позивачки. Допитані в судовому засіданні свідки відповідача: - [PERSON] (матір відповідача) пояснила, що зв`язок у дитини з матір`ю втратився, коли остання вийшла на роботу після декретної відпустки, зараз Серафім дуже прив`язаний до батька. Свідок вказала, що зі слів дитини їй відомо, що він не хоче спілкуватися з матір`ю та боїться її; -[PERSON] пояснила, що познайомилася з відповідачем у 2017 році, оскільки їх діти одного віку та гуляли разом, матір [PERSON] вперше побачила, коли йому виповнилося 7 років, на святкуванні дня народження. Дитина про матір ніколи не розмовляє, став знервованим і дратівливим після появи матері у житті; - [PERSON] пояснила, що познайомилися більше п`яти років назад у парку під час прогулянки з дітьми. [PERSON] завжди трималася осторонь, ніколи не була компанійською, навіть під час святкування дня народження [PERSON] , вона зі своєю матір`ю були окремо від усіх. Пояснила, що сама ніколи не чула і не бачила, щоб відповідач чинив перешкоди у спілкуванні матері з дитиною, лише один раз особисто чула як [PERSON] не захотів спілкуватися з матір`ю по телефону. Свідок з етичних міркувань ніколи не запитувала [PERSON] про матір та ставлення до неї. Відповідно до Висновку про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] за вих. №01-18/2904 від 26.12.2024, складеного Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району за результатами дослідження наданих сторонами документів, а також після з`ясування думки дитини, органом опіки запропоновано наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] : щосуботи з 13:00 до 19:00 год., один день на тиждень, за попередньою домовленістю між батьками, без присутності батька. Також батькам дитини рекомендовано співпрацювати з психологом для отримання відповідних рекомендацій та допомоги у вирішенні питань спільного виховання сина. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Про наявність спору між сторонами свідчить невизнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, а також недосягнення сторонами вирішення спору у позасудовому порядку. При цьому, судом досить тривалий час відкладалися судові засідання для надання сторонам можливості вирішити спір шляхом укладення мирової угоди, однак згоди сторони не дійшли. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу. Статтею 7 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року («Терещенко проти України» від 19 жовтня 2023 року, заява № 35481/20), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що між сторонами справи - батьками [PERSON] , [INFO] , існує спір щодо участі матері у вихованні сина. Спір щодо участі батька у вихованні сина не вдалося вирішити у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення позивачки до суду з позовом про визначення способів участі матері у вихованні сина та встановлення графіку побачень. Суд звертає увагу на те, що матір, яка проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суд зауважує, що порядок спілкування матері з дитиною, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та інтереси усіх зацікавлених осіб, з наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, заява № 17383/90). У справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини («Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13, від 30 листопада 2017 року; «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17, від 18 червня 2019 року). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Водночас, озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні спору, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих елементів впливу на неї (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18). При вирішенні спорів щодо дітей вирішальним є питання, чи було забезпечено справедливу рівновагу між задіяними конкуруючими інтересами: інтересами дитини, двох батьків і громадського порядку, в межах свободи розсуду, наданої державі у таких питаннях (Maumousseau і Washington v. France, заява № 39388/05 від 06 грудня 2007 року, § 62), проте, не забуваючи, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням (Gnahore v. France, заява № 40031/98 від 19 вересня 2000 року, § 59; X v. Latvia [ВП], заява № 27853/09 від 26 листопада 2013 року, § 95). В останній справі ЄСПЛ підкреслив, що існує широкий консенсус, у тому числі й у міжнародному праві, на користь думки, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення (§ 96). Інтереси батьків, особливо у регулярному спілкуванні з дитиною, лишаються, однак, тим чинником, який слід враховувати при врівноважуванні різних задіяних інтересів (Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26 грудня 2002 року, § 58, 62). Отже, визначаючи спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24). У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. При ухваленні рішення у даній справі суд виходить з того, що найкращі інтереси дитини мають пріоритет над будь-якими іншими міркуваннями, включаючи суперечності між батьками, та що право матері на спілкування з дитиною є її невід`ємним і беззаперечним правом, гарантованим як положеннями національного законодавства, так і міжнародних актів. Судом враховується рівність прав та обов`язків обох батьків у вихованні дитини, активне прагнення матері брати участь у житті сина, а також відсутність будь-яких належних і достатніх доказів, які б могли виправдовувати обмеження цього права. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. З урахуванням того, що ненадання відповідачем згоди у спілкуванні позивача з дитиною та його участі у вихованні дитини є порушенням права позивача на здійснення своїх особистих немайнових прав щодо дитини (права на особисте спілкування), суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод позивача в спілкуванні та вихованні дитини, та визначення його способу участі у вихованні дитини підлягають до задоволення. Інший висновок суду може позбавити дитину родинних зв`язків з матір`ю, любові та турботи з боку останньої, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування із дитиною чи обставин, які б свідчили про негативний вплив матері на дитину, вчинення останньою дій, які суперечать інтересам дитини. Більш того, згідно з наявними у матеріалах справи доказами, [PERSON] цікавиться життям сина (зокрема, бере участь у батьківських зборах в школі), надає фінансову допомогу на утримання сина у посильному для неї розмірі, намагалася у досудовому порядку узгодити з відповідачем способи її участі у житті і вихованні дитини. Слід звернути увагу, що мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України). За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, з урахуванням найкращих інтересів дитини, з метою забезпечення її сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку та можливістю спільного спілкування з матір`ю, вік дитини, стану здоров`я і ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, суд дійшов висновку, що слід усунути перешкоди [PERSON] в спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , з боку батька [PERSON] , шляхом визначення матері дитини [PERSON] наступних способів спілкування з дитиною [PERSON] : один день на тиждень щосуботи з 13:00 до 19:00 год. Побачення та спілкування з дитиною повинні відбуватися, за згодою дитини, за попереднім повідомленням батька дитини [PERSON] у будь-який спосіб не пізніше ніж за два календарних дні до дати проведення зустрічі без присутності батька дитини [PERSON] та бабусі [PERSON] , з обов`язковим здійсненням повернення дитини за місцем проживання батька [PERSON] , або за місцем визначеним [PERSON] . На думку суду, встановлення саме такого способу участі матері у вихованні дитини буде сприяти забезпеченню справедливої рівноваги між правами дитини та її батьків, не суперечить інтересам та правам дитини на спілкування з обома батьками. При цьому суд звертає увагу на те, що право матері на спілкування з дитиною є її незаперечним правом, а спілкування дитини з матір`ю відповідає її інтересам. Мати, яка проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту неповнолітнього сина з його матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки визначений спосіб спілкування з дитиною [PERSON] є достатнім та справедливим, в частині духовного та фізичного розвитку, віку, стану здоров`я дитини, відносин між батьками та дитиною, при цьому суд враховує, що мати також має право спілкуватися та виховувати дитину. При цьому суд зазначає, що судовому захисту підлягають припинення суб`єктивних порушених прав, відновлення порушених прав та охоронюваний інтересу, а в майбутньому позивач не позбавлений можливості в подальшому вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні дитини з урахуванням її віку, стану здоров`я, зміни ставлення дитини до неї, укріпленням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. При цьому, відповідач не позбавлений можливості, у разі зміни обставин, надання доказів негативного впливу визначеного судом графіку спілкування дитини з матір`ю на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, звернутися до суду з позовом про зміну встановленого способу участі матері у вихованні сина. Сторони мають право у добровільному порядку визначити всі питання, пов`язані з вихованням їхньої дитини. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставилося, відтак судом не вирішувалося.

Outcome: partial