Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ІННОВА - НОВА» по системі «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за договором позики у розмірі 22450 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.05.2025 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» і фізичною особою [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 8022790525. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Договору позики Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику Позику на суму у розмірі: 5 000 грн. 00 коп. шляхом перерахунку на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою. Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: Тип кредиту кредит.; Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; Дати надання кредиту: 01.05.2025 року або наступний за ним календарний день; Тип процентної ставки фіксована.; Стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору; 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Перерахування Позичальнику кредитних коштів у розмірі 5\~000 грн. 00 коп., в рамках виконання умов Договору, було здійснено шляхом грошового переказу, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної Відповідачем під час укладання Договору. Відповідач всупереч умовам договору Позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму Позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Загальна (поточна) заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 р. станом на дату підготовки позовної заяви включно має наступне арифметичне вираження: 5000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 6700 грн. 00 коп. заборгованість за процентами; 750 грн. 00 коп. комісія за надання кредиту; 10000 грн. 00 коп. неустойка за кожен день прострочення повернення позики та/ або прострочення сплати процентів у строки. Разом 22450 грн. 00 коп., проценти нараховувалися з 01.05.2025 року по 22.09.2025 року включно. Просить суд стягнути із [PERSON] загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 22450 грн. 00 коп.; сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. 07.10.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Ухвалою суду від 07.10.2025 року витребувано від ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» інформацію про належність платіжної картки за номером [NUMBER] - [PERSON] ; відомості про повний номер карти на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу EasyPay від 01.05.2025 р. у розмірі 5000 грн.; інформацію про рух коштів (виписку) по картковому рахунку № [NUMBER] за період з 01.05.2025 р. по 31.05.2025 р. 10.10.2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов узагальненими доводами якого вказано, що він підтверджує, що дійсно отримав кредит від ТОВ «ІННОВА-ФІНАНС» у розмірі 5000 грн. Через складну фінансову ситуацію яка виникла пізніше, тимчасово не мав змоги здійснювати регулярні платежі, і лише 11.09.2025 року здійснив оплату відсотків у сумі 550 грн, що підтверджує бажання виконувати зобов`язання а також що не мав наміру ухилятися від сплати кредиту або привласнювати кошти. В заперечення проти розміру заявленої заборгованості вважає, що сума пені у 10000 грн. є необґрунтованою та надмірно завищеною, оскільки: вже була нарахована значна сума відсотків (6700 грн.), що фактично компенсує користування коштами; нарахування пені за тих самих обставин є подвійною фінансовою відповідальністю; нарахування значної пені без доведення фактичних збитків кредитора порушує статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та статтю 551 Цивільного кодексу України, відповідно до яких розмір неустойки має бути співмірним порушенню. Просить суд зменшити розмір неустойки (пені) відповідно до положень ст. 551 ЦК України. 15.10.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій вказано, що позичальником [PERSON] під час укладення договору про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 року пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку (цей спосіб ідентифікації прописаний у п. 2.18. Договору). [PERSON] договір про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 року підписано одноразовим ідентифікатором (1169), надісланим повідомленням на належний Відповідачу фінансовий номер +380970038833, використання якого дозволено ст. 207 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 5 000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору. Положення укладеного договору про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 р. містять всі істотні умови кредитування, в тому числі: розмір позики, відсоткову ставку, встановлений чіткий термін кредитування, порядок повернення коштів. Додатками до нього є Графік платежів та Паспорт кредитного договору. Саме із ними був ознайомлений Відповідач при укладенні Договору. Що в свою чергу, було використано при визначенні розміру заборгованості та заявлено у позовних вимогах. Відповідно до укладеного договору про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 р., а саме: п. 2.6.1, передбачає процентну ставку 1% в день, яка застосовується в межах узгодженого строку кредитування 360 днів; Розрахунок заборгованості, зокрема процентів у заявленому у позовній заяві розмірі обумовлено тим, що Відповідачем у справі було здійснено захід, спрямований на визнання боргу, а саме: проведено часткову сплату за Договором про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 р. на загальну суму 550 грн., з якої даними зарахуваннями погашено: 550 грн. - частково проценти нараховані до 22.09.2025 р. за стандартною процентною ставкою у розмірі 1% (п. 2.6.1. Договору). Договором про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 р. передбачено проценти за користування наданими Позичальнику коштами, які нараховуються протягом строку кредитування за договором (360 днів), отже це не є заходом цивільно-правової відповідальності у розумінні ЦК України. На доводи сторони Відповідача щодо несправедливого нарахування процентів Позивач вважає за необхідне звернути увагу суду щодо несвоєчасності такої думки, оскільки укладення Договору не є актом примусових дій з боку Товариства, а тільки добровільною згодою між Позичальником та Кредитодавцем, відтак якщо [PERSON] як свідома дієздатна особа, укладаючи договір, вважав умови кредитування за Договором про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 р. неправомірними, він міг відмовитись від підписання Договору та подальшого отримання від ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» кредитних коштів. Щодо надання розстрочки виконання рішення суду у зв`язку із поганим майновим станом Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення суду у зв`язку із його поганим майновим станом. Таке клопотання Відповідач обґрунтовує наявністю заборгованостей перед іншими фінансовими установами крім Позивача, що на думку Відповідача має підтверджувати погіршення його майнового становища. Таке клопотання є передчасним, у зв`язку із ще не винесеним рішенням по даній справі. Крім того, докази відповідача про наявність боргів не можуть виступати в якості доказової бази по відношенню до його фінансового стану, а лише дає зрозуміти, що Відповідач користується кредитними коштами в рамках правочинів укладених із ним та кредитодавцями у вигляді договорів про надання коштів у позику. Така інформація ніяким чином не стосується предмету спору по справі № 337/5153/25 та відповідно не дає змогу встановити розмір доходів [PERSON] чи оцінити його матеріальне становище. Вважає, що підстав для задоволення клопотання Відповідача стосовно реструктуризації заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику № 8022790525 від 01.05.2025 року, або розстрочення виконання зобов`язання - немає. 17.10.2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення у яких зазначено, що він не заперечує, що кредитний договір № 8022790525 від 01.05.2025 р. було укладено в електронній формі. Однак саме по собі підписання одноразовим ідентифікатором не є підтвердженням належного ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Умови договору передбачають процентну ставку 1 % на день (360 % річних), що є економічно необґрунтованим та суперечить принципу розумності й справедливості. Нарахована пеня у розмірі 10 000 грн. при тілі кредиту 5 000 грн. є явно непропорційною порушенню зобов`язання і підлягає зменшенню судом. Оплата відсотків у сумі 550 грн., здійснена 11.09.2025 р., не є визнанням усієї заборгованості, а лише частковим виконанням зобов`язання. Цей факт навпаки свідчить про його добросовісні наміри та готовність поступово погашати борг за наявності фінансової можливості. Просить визнати нараховану пеню у сумі 10000 грн. такою, що є явно завищеною. Врахувати факт часткової сплати (550 грн.) як доказ добросовісних намірів. У разі задоволення позову - застосувати розстрочку виконання рішення відповідно до ст. 435 ЦПК України. Матеріали справи, а саме позов, відповідь на відзив містять посилання на розгляд справи без участі представника ТОВ «ІННОВА - НОВА». Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих ним письмових матеріалів. Згідно із ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а також наявність наданих сторонами заяв по суті, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, та за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»\~визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, 01.05.2025 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було оформлено Договір надання грошових коштів у кредит № 8022790525, відповідно до умов якого на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання Кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту), проценти за користування Кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 5000 гривень; тип кредиту кредит; строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, та становить: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору та 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту у день надання кредиту. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні (в). Детальні терміни (дати) повернення кредиту, сплати комісії за надання Кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання Кредиту) та процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для Позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору Перед укладенням цього Договору Товариством була здійснена електронна ідентифікація Позичальника для входу в Особистий кабінет, та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації Позичальника ( в тому числі здійснений з метою укладення попередніх правочинів між Сторонами), з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. Відповідно до п. 3.1. договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Договір з додатком № 1 (графік платежів) підписано відповідачем 01.05.2025 року шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 1169. Також 01.05.2025 року відповідачем шляхом накладення електронного підпису підписано паспорт споживчого кредиту. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір ? це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Наведене свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису). Таким чином, суд вирішуючи спір по суті, перш за все враховує принципи презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) кредитних договорів сторін, підписаних сторонами без зауважень (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані), оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у справі зустрічного позову про визнання недійсними договорів не заявляв, також у матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання договорів сторін недійними) та обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої договори є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт перерахування кредитних коштів підтверджено квитанцією до платіжної інструкції №20209-1354-213404721 з реквізитами: Адреса: easypay Дата операції: 01.05.2025 21:08:16 Дата валютування: 01.05.2025 21:08:16 Отримано: 5000.00 грн. Комісія: 0.00 грн. Сума переказу: 5000.00 грн. Платник: ТОВ "Іннова Фінанс", ЄДРПОУ 44127243 Надавач платіжних послуг платника: ТОВ "ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ" Отримувач: [PERSON] . Надавач платіжних послуг отримувача: АТ "Сенс Банк" Сума переказу (словами): П`ять тисяч гривень 00 копійок З умовами договору про надання платіжних послуг згоден Призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ "Іннова Фінанс"Pay from account to card ІД операції: 1599849781. Відповідно до довідки АБ «УКРГАЗБАНК» картка № 5355082010081352 належить [PERSON] , рахунок № [NUMBER] . Стороною відповідача суду не надано доказів визнання Договору надання грошових коштів у кредит № 8022790525 від 01.05.2025 року недійсними, або звернень відповідача до ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» з приводу не отримання кредитних коштів на виконання підписаного з ним договору та розірвання договору. У відзиві на позов, відповідач фактично визнав укладення договору і в основному заперечення стосувались несправедливих відсотків, незаконність пені. Належність відповідачу вказаного в кредитному договорі номеру карткового рахунку [NUMBER] (№ [NUMBER] ) належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовані. Факт отримання і користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою АБ «УКРГАЗБАНК» по рахунку № [NUMBER] за період з 01.05.2025 року по 31.05.2025 року, відкритому на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість відповідача за Договором надання грошових коштів у кредит № 8022790525 від 01.05.2025 року становить 22450 грн., і складається із 5000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6700 грн. заборгованості за процентами, 750 грн. комісії за надання кредиту, 10000 грн. неустойка. При чому детальний розрахунок заборгованості містить сам розрахунок, який включає 5000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6700 грн. заборгованості за процентами і відомості про часткове погашення відповідачем заборгованості в розмірі 550 грн. Щодо нарахування процентів. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%. Відповідно до п. 2.6.1. договору надання грошових коштів у кредит № 8022790525 від 01.05.2025 року стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору, та становить: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору та 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше). Таким чином проценти нараховані у чіткій відповідності до умов укладеного договору і Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з позивачем. Підписавши договір надання грошових коштів у кредит, за яким ним були отримані в кредит кошти, позичальник проставленням електронного підпису із введенням персонального одноразового ідентифікатора тим самим засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених цим договором, умови договору про розмір та порядок сплати процентів не оспорював. Твердження сторони відповідача на несправедливі умови договору в частині нарахованих відсотків у порівнянні з тілом кредиту судом відхиляються. Так відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті. Зокрема, п.5 визначено, що несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, дана норма не стосується вимог щодо нарахування процентів за користування кредитом, право на які має кредитор в силу\~ст.1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умов кредитного договору. Проценти за користування кредитом не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». В даному випадку судом встановлено, що відповідач добровільно звернувся до відповідної установи, ознайомився з інформацією про умови кредитування та уклав кредитний договір, підписавши який, погодив усі запропоновані кредитором істотні умови кредитування, зокрема, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, від договору не відмовився. Розмір процентів за користування кредитом було визначено сторонами договору за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, процентів, просить стягнути заборгованість за комісією у кредитному договорі в розмірі 750 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). У разі відсутності інформації про вартість додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства України про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Аналізуючи умови договору надання грошових коштів у кредит № 8022790525 від 01.05.2025 року суд приходить до висновку про правомірність дій позивача щодо нарахування заборгованості за комісією, оскільки укладеними між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту (п. 2.7 договору) та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів (додаток №1 до договору), а Правилами надання коштів у кредит ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» передбачено нарахування комісії за надання кредиту у розмірі який зазначено у Кредитному договорі, та яка нараховується одноразово при наданні Кредиту, в дату його надання і не є платою за додаткові послуги Товариства або окремою платою за надання (переказ) коштів клієнту (п.5.8, 5.9). Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Таким чином, нарахування заборгованості по комісії у розмірі 750 грн. проведена виходячи з умов укладеного договору. Щодо нарахування неустойки. Пунктом 7.3. Договору надання грошових коштів у кредит № 8022790525 від 01.05.2025 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань згідно Договору, уключаючи прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, визначених Графіком платежів, з наступного календарного дня Позичальник повинен виплатити Товариству штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної Графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення. Пунктом 7.4 Договору надання грошових коштів у кредит № 8022790525 від 01.05.2025 року визначено, що за порушення Позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, Кредитодавець має право стягнути з Позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвіи?ноі? обліковоі? ставки Національного банку Украі?ни, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Позичальник зобов`язується сплатити нараховану пеню у день закінчення строку дії цього Договору або в день дострокового повернення Кредиту у повному обсязі. Позивачем у позові, як складовою частиною заборгованості у загальній сумі в 22450 грн., зазначена неустойка за кожен день прострочення повернення позики та/або прострочення сплати процентів, в розмірі 10000 грн. Матеріали справи, та детальний розрахунок заборгованості, який наданий суду позивачем, не містить взагалі будь якого розрахунку неустойки, окрім констатації її загального розміру. Крім того, враховуючи, що кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, то на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18\~Перехідних положень ЦК України. На час розгляду справи положення пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~є чинними. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦК України\~основу цивільного законодавства України становить\~Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є\~Цивільний кодекс України\~(частина 2\~статті 4 ЦК України). Отже, частина друга\~статті 4 ЦК України\~закріплює пріоритет норм цього\~Кодексу\~над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм\~ЦК України\~з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього\~Кодексу\~над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України\~до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~(див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~(див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Крім того, у постановах Верховний Суд від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) та від 06 травня 2025 року у справі № 464/2647/22 (провадження № 61-6059св24) виснував, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, на період воєнного стану в Україні позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2\~ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за неустойкою в розмірі 10000 грн. Таким чином суд вважає, що нарахування неустойки в сумі 10000 грн. є неправомірним, та задоволенню не підлягає. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором надання грошових коштів у кредит № 8022790525 від 01.05.2025 року у розмірі 12450 грн., і складається із: 5000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6700 грн. заборгованості за процентами, 750 грн. комісії за надання кредиту. Договір надання грошових коштів у кредит № 8022790525 від 01.05.2025 року було укладено між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] . На підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи: ТОВ з «ІННОВА ФІНАНС» на «ІННОВА-НОВА», та 08.09.2025 року були внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Щодо клопотання відповідача, яке міститься у відзиві на позов і запереченнях, про розстрочення погашення заборгованості в порядку ст. 435 ЦПК України суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Стаття 435 ЦПК України регулює питання відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення. Так, відповідно до вказаної статті, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, розстрочити виконання рішення. Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом. Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому. Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення. Розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України). Фактично, чинне законодавством не містить вичерпного законодавчого переліку підстав для надання відстрочки виконання рішення, тому суд у кожній конкретній справі з врахуванням всіх обставин справи, вирішує питання про їх наявність чи відсутність, а також вирішує питання про наявність чи відсутність причин, які перешкоджають виконанню рішення суду та за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. За правилом ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.10, 81 ЦПК України саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення. Обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення\~є доведення\~заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Наведене узгоджується з\~правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі №\~295/5781/19. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду, і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. В обґрунтування свого клопотання про розстрочення погашення заборгованості, відповідачем надані числені довідки про закриття кредитів у різних кредитних установах Оцінюючи надані відповідачем докази, суд враховує те, що відповідач не надав суду докази відсутності грошових коштів на банківських рахунках та відсутності майна на праві власності, зокрема, автомобілів та нерухомості, та жодним документом не підтвердив працевлаштування, розмір заробітної плати. Посилання на скрутне матеріальне становище відповідача, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання рішення суду. Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Суд вважає, що відповідач отримав та використовував кредитні кошти, але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача отриманої та не повернутої суми кредитних коштів, відсотків і комісії. За приписами ч. 1.ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з матеріалами справи, при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,4 грн. Позовні вимоги задоволені частково, на 55,5 %. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) судовий збір у розмірі 1344,43 грн.

Outcome: partial