Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 року по 30.09.2023 року у розмірі 50\~708,94 грн., за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 275,04 грн., за послуги з постачання гарячої води за період з 01.04.2017 року по 30.09.2023 року у розмірі 1120,05 грн., за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої воді за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 204,48 грн., за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 571,32 грн., за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 185,76 грн., а також 3% річних у сумі 1011,06 грн., інфляційні витрати у сумі 2680,29 грн., а також судових витрат у розмірі 2574,02 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Зазначає, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг за період з 01.04.2017 року по 30.09.2023 року, у зв`язку з чим, виникла заборгованість у загальному розмірі 56 756,94 грн., на яку у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 3% річних та інфляційні витрати. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній вважав себе неналежним відповідачем, оскільки він дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично не проживає за вказаною адресою, послугами позивача не користується, власником вищевказаного майна є [PERSON] , жодних договорів з позивачем чи іншими комунальними підприємствами щодо надання послуг за вищевказаною адресою він не укладав, тобто не є споживачем таких послуг, не користується майном та не має зобов`язань з оплати зазначених послуг. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо нього. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково та врахувати обставини фактичного ненадання послуг теплопостачання у період з 09.04.2022 року у зв`язку з пошкодженням квартири за адресою [ADDRESS] внаслідок прямого влучання бойового снаряду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у заяві по суті справи. Також додатково повідомила, що відповідно до відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання в період з березня 2022 року заборгованість відповідачам не нараховувалась. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково заперечувала проти розміру заборгованості, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13\~та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України\~особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, які діяли на час спірних правовідносин між сторонами, позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 червня 2018 року № 2189-VIII (далі - Закон 2189) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених нормативів (норм) споживання. У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг»\~встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Крім того, статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Частиною 1 ст.639 ЦК України\~передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання здійснюється на підставі Типового договору, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідачів виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані позивачем комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. З 1 липня 2022 року набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, які опубліковані на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01 червня 2022 року. Відповідно до п. 5 Публічних договорів виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та на умовах, визначених цим договором. Пунктами 13, 14, 15 Публічних договорів передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послугу включається до єдиного рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за отримані послуги. Згідно з п. 30, 31 Публічних договорів договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не менше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, цей договір вважається продовженим на черговий однорічний термін. Виходячи з положень статті 4 зазначених Публічних договорів датою їх акцептування є 01.07.2022 (факт отримання послуг). Судом встановлено та підтверджено довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25.05.2025 року, відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру від 01.05.2025 року, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , будинок оснащений єдиною централізованою системою опалення, отже відповідачі користуються наданими позивачем послугами з теплопостачання, у зв`язку з чим, сторони перебувають у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки. При цьому, суд зазначає, що відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 429569481 від 02.06.2025 року. За таких обставин, зобов`язання відповідачів оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. За даними\~відомості про\~нарахування та\~оплату за\~послуги з\~централізованого теплопостачання\~та постачання\~гарячої води\~заборгованість відповідачів\~перед позивачем\~становить 50\~708\~гривень 94\~копійки та\~виникла за\~період з\~01.04.2017\~року по\~лютий 2022\~року,\~в період\~з березня\~2022\~року заборгованість\~відповідачам фактично\~не нараховувалась.\~Крім того\~позивачем до\~стягнення заявлено\~заборгованість: за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 275,04 грн., за послуги з постачання гарячої води за період з 01.04.2017 року по 30.09.2023 року (згідно відомості фактично до лютого 2022 року включно) у розмірі 1120,05 грн., за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої воді за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 204,48 грн., за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 571,32 грн., за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 185,76 грн. Доказів відключення зазначеної вище квартири від мереж централізованого опалення в період з 01.04.2017 року до лютого 2022 року, або ненадання таких послуг у вказаний період, відповідачами не надано, як і не надано доказів не отримання ними послуг КП «Харківські теплові мережі» або отримання таких послуг неналежної якості в період з 01.04.2017 року по березень 2022 року. Отже, позивачем виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідачі по справі зобов`язані оплатити надані послуги. Така правова позиція викладена в ухвалах ВССУ від 20 листопада 2013 року по справі № 6-29503св13, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-6707св14 та в ухвалі від 15 жовтня 2014 року по справі № 6-29394св14. Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.63 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов`язки, що випливають з договору найму. Відповідно до ст. 160 ЖК України повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають з договору найму. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. Згідно зі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Як встановлено вище, позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам послуг з централізованого опалення, що підтверджено матеріалами справи. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачі не виконували свої обов`язки, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість за надання послуг з теплопостачання перед позивачем, а саме: за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 року по 30.09.2023 року у розмірі 50\~708,94 грн., за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 275,04 грн., за послуги з постачання гарячої води за період з 01.04.2017 року по 30.09.2023 року у розмірі 1120,05 грн., за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої воді за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 204,48 грн., за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 571,32 грн., за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.10.2022 року по 30.09.2023 року у розмірі 185,76 грн. Оскільки, відповідачі офіційно у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі» у спірний період, а також останніми не надано доказів надання позивачем послуг неналежної якості, то у [PERSON] , [PERSON] виник солідарний обов`язок зі сплати наданих послуг з теплопостачання. Щодо посилань відповідача [PERSON] на не проживання за адресою: [ADDRESS] , а отже відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості, суд зазначає таке. Відповідно до положень чинного законодавства, споживачі зобов`язані здійснювати оплату житлово-комунальних послуг у разі їх фактичного користування. Відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов`язку сплати вартості фактично спожитих послуг. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором ( частини 1, 4 ст.543 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються житлово-комунальними послугами на рівні зі споживачем і несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати. Отже, з огляду на викладене, доводи відповідача [PERSON] про відсутність підстав для стягнення заборгованості є необґрунтованими. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки, свої зобов`язання зі сплати комунальних послуг відповідачі виконували не належним чином, тому з останніх, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, підлягають стягненню інфляційні втрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість відповідачів за житлово-комунальні послуги у період з 01.04.2017 року по 30.09.2023 року становить 56 756,94 грн., на вказану суму позивачем відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, \~нараховано інфляції витрати в розмірі 2680,29 грн. та 3% річних в сумі 1011,06 грн. за період з березня 2019 року по листопад 2021 року, з розрахунком якого погоджується суд, тому, вказана сума з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача. При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем заявлено\~вимогу про\~стягнення судових\~витрат у\~виді судового\~збору у\~розмірі 2422,40 грн., а також витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з отриманням довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні у розмірі 89,62 грн.. направлення поштового відправлення відповідачам в сумі 62 грн. За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн., та витрати, пов`язані з отриманням довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні у розмірі 89,62 грн., направленням поштового відправлення відповідачам в сумі 62 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved