Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника позивача адвоката Гончаренко Олексія Олександровича звернулася до Яготинського районного суду Київської області із позовом до Акціонерного товариства Укрзалізниця про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відповідно до вимог якого просить стягнути з АТ "Укрзалізниця" матеріальну шкоду в розмірі 19440 гривень, моральну шкоду в розмірі 500000 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 25000 грн. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 30.10.2024 близько 15 год. поблизу залізничної станції «Яготин» в м. Яготин, Бориспільського району, Київської області під час руху по залізничним коліям, тепловоз ЧМЕЗ № 4698 здійснив наїзд на чоловіка позивачки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що призвело до його загибелі. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та її загиблим чоловіком [PERSON] підтверджується відміткою у паспорті [PERSON] про її шлюб із [PERSON] , свідоцтвом про їх шлюб та свідоцтвом про народження [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ). Вказаний тепловоз перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Дарниця» регіональної філії «Пі в денно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця». За даним фактом, тобто порушення працівником залізничного транспорту правил безпеки руху та експлуатації транспорту, що спричинило загибель людини, СВ Бориспільського РУН ГУ НП в Київській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024111100002150 від 31.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 317 від 31.10.2024, смерть [PERSON] настала від крововтрати, шоку, множинних переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів. Пішохід травмований при зіткненні з поїздом. Витрати на ритуальні послуги і товари, пов`язані з похованням чоловіка позивача складають 19 440 грн., що підтверджується накладною СКП ЯМР «Ритуал» № 1895 від 31.10.2024. Загибель чоловіка позивача стала найбільшим ударом у її житті, який змінив усе до невпізнаваності. [PERSON] та [PERSON] були близькі не лише як подружжя, а й як найкращі друзі, партнери й підтримка одне для одного. Смерть [PERSON] позбавила позивача тієї частини життя, яка була джерелом щоденного щастя, спокою та натхнення. Кожен день після трагічної загибелі свого чоловіка сповнений болю, який важко описати словами. Позивач постійно відчуває пустоту, яку ніщо не може заповнити. Спогади про спільні моменти лише посилюють це відчуття, викликаючи нестерпну тугу. Втрата чоловіка негативно вплинула на фізичне та психічне здоров`я позивача. Вона страждає від безсоння, постійного стресу та глибокої депресії. Окрім емоційних переживань, позивач відчуває постійну провину за те, що не змогла захистити свого чоловіка чи попередити трагедію. Це почуття тисне на неї, створюючи відчуття безпорадності та розпачу. Смерть [PERSON] залишила позивача без людини, яка була її опорою. Його смерть не тільки зруйнувала життєві плани позивача, а й залишила її наодинці зі своїм горем. Ця трагедія завдала позивачу непоправної моральної шкоди, позбавивши можливості жити повноцінним життям, яке вони разом із загиблим чоловіком створювали разом. Враховуючи вищезазначене, розмір моральної шкоди завданий позивачу [PERSON] внаслідок загибелі її чоловіка [PERSON] має бути оцінений не менше ніж 500 000 грн., які необхідно стягнути з відповідача. Ця трагедія завдала позивачу непоправної моральної шкоди, позбавивши можливості жити повноцінним життям, яке вони разом із загиблим чоловіком створювали разом. Враховуючи вищезазначене, розмір моральної шкоди завданий позивачу [PERSON] внаслідок загибелі її чоловіка [PERSON] має бути оцінений не менше ніж 500 000 грн., які необхідно стягнути з відповідача. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 08.07.2025 відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. 15.07.2025 року через підсистему "Електронний суд " надійшов відзив від представника відповідача адвоката Муравського Олександра Володимировича, з котрого вбачається, що в обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 30.10.2024 поблизу залізничної станції «Яготин» в м. Яготин, Бориспільського району, Київської області під час руху по залізничним коліям, тепловоз ЧМЕЗ № 4698 здійснив наїзд на чоловіка позивача - [PERSON] , [INFO] , що призвело до його загибелі. З пояснень локомотивної бригади, а саме: машиніста [PERSON] вбачається, що при під`їзді до пішохідного настилу в кінці зупиночної платформи із-за рухомого складу, який стояв по суміжній колії № 3, на відстані 30-50 м несподівано вийшла людина на колію № 1. Відразу було застосовано екстрене гальмування з подачею піску під колісні пари тепловозу та подача сигналів великої та малої гучності для уникнення наїзду на людину, але через малу відстань уникнути наїзду не вдалося. [PERSON] зупинився по 1 головній колії станції Яготин о 15 год 11 хв про що відразу доповів черговій по станції Яготин Кравченко К.В., яка одразу повідомила працівників швидкої медичної допомоги та працівників поліції, ДНЦ Постоєнко, ДНЦО-1 Ревуцького, ДС Яготин Чепіль. Як вбачається з Акту службового розслідування аварії (п.12), складеного 04.11.2024, випадок смертельного травмування громадянина [PERSON] стався внаслідок порушення потерпілим п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за № 193/2633 (далі Правила). Згідно з п. 2.2 Правил перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пунктом 2.3 Правил передбачено, що при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Згідно з п.п. 2.5, 2.6 Правил ходити при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Частиною першою, пунктом 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Дійсно Позивачу було заподіяно моральну шкоду у зв`язку зі смертю її чоловіка, оскільки загибель близького родича, поза розумним сумнівом, викликає душевні страждання. Однак чи Відповідач повинен нести тягар відшкодування такої шкоди? Частинами третьою - п`ятою статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено в абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Обставини, на які покликаються позивач, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача. Згідно роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаної норми статті 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач (адвокат Позивача) вказує, що їй завдано моральної шкоди, яка виражається в душевних стражданнях і зазначає, що моральні страждання можуть бути компенсовані їй в матеріальному виді. Сума, стягнена з Відповідача, допоможе компенсувати заподіяна їй моральна шкода, яку, з урахуванням характеру й обсягу заподіяних страждань вона оцінює в 500 000,00 грн. Разом з тим, вимоги щодо стягнення моральної шкоди не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Позивачем не надано будь-яких доказів в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на обґрунтування суми, заявленої в позові. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Зазначене узгоджується з висновком Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду справи № 923/700/17 вказав від 3 серпня 2018 року. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України: «При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду». Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи № 6?183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Позивачами не обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Юридичною практикою вироблений принцип прохати у позовній заяві про максимальний, на переконання Позивача (адвоката Позивача), розмір відшкодування шкоди, який в ході судового розгляду буде співставлятися із обставинами справи, піддаватися аналізу і в кінцевому результаті буде визнаний у судовому рішенні обґрунтованим повністю чи в його частині, або ж взагалі визнаний безпідставним. Адвокат Позивача у справі забуває про обставини, які підлягають доказуванню, серед яких вагомими є факт вчинення протиправних дії чи бездіяльності Відповідача, факт наявності її наслідків у вигляді шкоди, що завдається немайновим правам, свободам, законним інтересам особи, наявність причинного зв`язку між діянням та його наслідками і наявність вини. В позовної заяві перелічені обставини, що не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які необхідно збирати із урахуванням конкретних обставин справи та особливостей процесуального інтересу особи. Під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття нею вчинених стосовно неї самої або членів її сім`ї чи близьких родичів протиправних дій (бездіяльності), що досягло певних психотравмуючих факторів: відчуття фізичного болю чи душевних страждань (відчуття хвилювання, занепокоєння, пригнічення, зміна життєвого укладу тощо). Пункт 3 частини другої статті 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чим близьких родичів. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що моральна шкода полягає не тільки у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, а й щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. Таке визначення законодавцем моральної шкоди, дає підстави вважати, що встановлена судом наявність такої шкоди є самостійною підставою для її відшкодування за доведення та встановлення інших складових цивільно- правової відповідальності: протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини заподіювача.» Заявлена сума моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн не відповідає принципами розумності, справедливості та співмірності і дає підстави вважати, що Позивач, використовуючи судову систему, намагається покращити своє матеріальне становище за рахунок Відповідача. З моменту смерті дружини Позивача до дня звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди (з 30.10.2024 по 03.07.2025) пройшов значний час майже дев`ять місяців. Гострота сприйняття душевних страждань пом`якшується (зменшується) з плином часу. Очевидно, що за такий строк гострота сприйняття Позивачем душевних страждань значно пом`якшилася (зменшилась). Наведене ставить під сумнів те, що Позивачу було завдано суттєвої (значної) моральної шкоди і що розмір відшкодування такої шкоди має становити по 500 000,00 грн, як зазначено у позовній заяві. Частиною другою статті 1193 Цивільного кодексу України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди може бути груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху), а не проста необачність. Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про транспорт», частини території підприємств, вокзалів, станцій, портів, пристаней, аеродромів і шляхів сполучення, де здійснюється рух транспортних засобів, проводяться маневрові та вантажно- розвантажувальні роботи, є зонами підвищеної небезпеки. Перебування громадян у цих зонах забороняється. Правила перебування в зоні підвищеної небезпеки і виконання в ній робіт встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, дорожнього господарства, туризму та інфраструктури з урахуванням пропозицій заінтересованих організацій та за погодженням з місцевими органами влади і самоврядування. Відповідно до п. 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1995 р. № 903, особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях. В даному випадку посилання Позивача на ст. 1167 ЦК України, як на підставу стягнення моральної шкоди, є безпідставним та помилковим. Слід врахувати, що травмуванню [PERSON] передувало свідоме та умисне порушення останнім Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Факт вчинення [PERSON] умисних дій, спрямованих на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України звільняє АТ «Укрзалізниця» від будь-якої відповідальності за шкоду, в тому числі моральну, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Звертаємо увагу, що працівники АТ «Укрзалізниця» вживали заходів, спрямованих на запобігання настанню нещасного випадку подання звукових сигналів машиністом поїзда відповідно до п. 11.2 Інструкції з сигналізації на залізницях України № ЦШ-0001, одночасно було застосовано екстрене гальмування. Травмування [PERSON] настало внаслідок порушення ним цілої низки норм, закріплених у відповідних нормативно-правових актах, в т.ч. у Правилах безпеки громадян на залізничному транспорті України, тому припущення представника позивача, що причиною загибелі [PERSON] була проста необачність не заслуговують уваги. Зважаючи на наявність належних доказів умисного порушення [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, в силу положень ч. 5 ст. 1187, ч. 1 ст. 1193 ЦК України, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з АТ «Укрзалізниця». В позовній заяві представник позивача також зазначив, що витрати на поховання чоловіка позивача складають 19 440,00 грн, що підтверджується накладною від 31.10.2024 № 1895 (далі накладна), яка є неналежної якості (нечитабельний текст із-за поганої якості сканування), тому її важко прочитати та неможливо зрозуміти суть. Видаткова накладна це первинний документ, який видається постачальником та підтверджує передачу товарно-матеріальних цінностей покупцю. Вимоги до оформлення видаткової накладної визначає ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88. Видаткова накладна повинна містити такі обов`язкові реквізити: назва документа; дата складання повинна бути вказана дата, коли фактично була здійснена господарська операція; назва компанії, яка передає товар; зміст і обсяг господарської операції; для платників ПДВ сума ПДВ; одиниця виміру господарської операції; посади осіб, які провели господарську операцію; особисті підписи осіб, які здійснили господарську операцію. Видаткову накладну створюють у двох примірниках для постачальника і отримувача. Особи, які відвантажили і отримали товар, підписують обидва примірники. З накладної вбачається, що у графі «Відпущено_____» та у графі «Одержано_____» відсутній підпис особи, що прийняла послугу. На титульній сторінці в графі «Відпущено_____» будь-які записи відсутні, в графі «Одержано_____» зазначено начебто назву послуги, хоча необхідно зазначити отримувача послуги. В графі «Через_____» зазначено незрозумілий текст. Документ вважається чинним, якщо в ньому є всі необхідні реквізити. Зазначені невідповідності дають підстави припускати, що надана представником позивача накладна не має будь-якого фактичного підтвердження, та викликає сумніви з приводу реальності укладення правочину [PERSON] . Водночас, видаткова накладна не є розрахунковим документом та не може заміняти фіскальний чек. Крім того, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання тій особі, яка понесла ці витрати. Матеріали позовної заяви не містять доказів дати здійснення поховання [PERSON] . Також стороною позивача не надано доказів, які підтверджують, що саме [PERSON] здійснила поховання [PERSON] . Із наданої накладної неможливо встановити, що придбані ритуальні товари та надані послуги стосуються здійснення поховання [PERSON] . Отже, представником позивача не надано до позовної заяви належні та допустимі докази на підтвердження заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу, тому вважаємо позовну вимогу такою, що не підлягає задоволенню. В позовній заяві також заявлена орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. Відповідно до частини 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, звертаємо увагу суду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, в якій зазначено що «для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved