Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА. Короткий зміст позовних вимог Позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідача, в якому просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на поховання [PERSON] у сумі 16 952,00 грн та на спорудження надгробного пам`ятника [PERSON] у сумі 29 500,00 грн, а всього матеріальну шкоду на загальну суму 46 452 грн, а також стягнути з відповідача на корсить [PERSON] майнову шкоду завдану пошкодженням автомобілю Hyundai Accent р.н. [NUMBER] у сумі 280411,20 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження №23-3998 від 30.10.2023 у сумі 5735,52 грн, а всього матеріальну шкоду на загальну суму 286146,72 грн. В обгрунтування позовних вимог позивачі вказали наступне. [PERSON] , будучи військовослужбовцем за контрактом та проходячи військову службу на посаді старшого розвідника військової частини [NUMBER] , 11.06.2023 близько 13:30 год., керуючи автомобілем Јеep grand Cherokee р.н. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині проспекту Героїв України в напрямку від вул.Київське шосе до пров. Парусного, в районі будинку № 4, в порушення вимог правил дорожнього руху, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля Hyundai Accent р.н. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , що стояв перед регульованим пішохідним переходом на забороняючий рух (червоний) сигнал світлофору, в результаті чого пасажир зазначеного автомобіля [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди, а зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За даним фактом ГУНП України у Миколаївській області 11.06.2023 почато досудове розслідування кримінального провадження № 12023150000000290 за ч.2 ст. 286 КК України, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідні відомості. У вказаному кримінальному провадженні потерпілою визнана донька загиблої [PERSON] . [PERSON] , [INFO] . Остання понесла витрати на поховання матері у сумі 16952 грн та спорудження надгробного пам`ятника у сумі 29 500 грн. Позивачі вказують також, що внаслідок дій [PERSON] , автомобіль Hyundai Accent р.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] , [INFO] був пошкоджений, сума завданих внаслідок пошкодження збитків становить 280 411,2 грн. Таким чином, позивачі вказують, що в результаті злочину вчиненого [PERSON] , [PERSON] підлягають відшкодуванню витрати на поховання [PERSON] у сумі 16 952 грн та спорудження надгробного пам`ятника загиблій [PERSON] у сумі 29 500 грн, а всього 46 452 грн. Вказана шкода спричинена з вини [PERSON] , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у зв`язку з чим таке відшкодування здійснюється Моторним (транспортним) страховим бюро України (МТСБУ). Крім того, неправомірними діями [PERSON] , пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), було завдано майнової шкоди та прямих збитків автомобілю Hyundai Accent р.н. [NUMBER] , який належить [PERSON] , які знаходяться в безпосередньому причинно- наслідковому зв`язку зі вказаними діями [PERSON] , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у зв`язку з чим таке відшкодування здійснюється Моторним (транспортним) страховим бюро України (МТСБУ). Сума зазначених збитків відповідно до висновку експерта № 23-3998 від 30.10.2023 складає 280 411,2 грн. Сума, яку сплачено представником [PERSON] за проведення вказаного автотоварознавчого дослідження № 23-3998 від 30.10.2023 складає 5 735, 52 грн. За таких обставин [PERSON] завдано матеріальної шкоди на загальну суму 286 146, 72 грн. Враховуючи вищевказане, позивачі просять стягнути з відповідача матеріальну шкоду [PERSON] у розмірі 46452,00 грн та [PERSON] у розмірі 286146,72 грн, а також судові витрати, в тому числі, витрати на правову допомогу у сумі 20 000,00 грн. Рух справи та процесуальні дії суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2023 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 05.12.2023 року даний позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали, шляхом подання заяви у новій редакції з наданням відповідних документів та сплати судового збору. 18.12.2023 року від представника позивачів - адвоката Титаренка Ю.О. надійшла заява про усунення недоліків з уточненою позовною заявою, в якій просив: стягнути з МТСБУ на користь [PERSON] витрати на поховання [PERSON] у сумі 16 952 грн та спорудження надгробного пам`ятника [PERSON] у сумі 29 500 грн, а всього матеріальну шкоду на загальну суму 46 452 грн.; стягнути з МТСБУ на користь [PERSON] майнову шкоду завдану пошкодженням автомобілю Hyundai Accent р.н. [NUMBER] у сумі 280 411,2 грн, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження № 23-3998 від 30.10.2023 у сумі 5 735, 52 грн, а всього матеріальну шкоду на загальну суму 286 146,72 грн; стягнути з МТСБУ на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 2 861,47 грн; стягнути з МТСБУ витрати на професійну правничу допомогу на користь [PERSON] та [PERSON] у розмірі 10 000 грн кожному із позивачів, а всього 20 000 грн. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 20.12.2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 12.04.2024 р. 18.01.2024 року від представника МТСБУ - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю, мотивуючи це тим, що автомобіль Јеep grand Cherokee р.н. [NUMBER] не був належним чином зареєстрований на території України, на МТСБУ не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, який неправомірно використовувався чи недопущений до дорожнього руху на території України. Крім того, представник відповідача вказав, що згідно інформації, що міститься у позовній заяві, у даний час Центральним районним судом м. Миколаєва розглядається обвинувальний акт відносно [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відомості про результати розгляду обвинувального акту та ухвалення судового рішення відсутні. Відповідно до ст. 36 Закону, у разі якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили У даних правовідносинах МТСБУ не наділене процесуальними правами, не є стороною кримінального провадження, не бере участі у слідчих діях та судовому розгляді провадження. Отже, у даному випадку для встановлення наявності законної підстави здійснення МТСБУ регламентної виплати на користь потерпілих осіб, в обов`язковому порядку має бути в наявності остаточне процесуальне рішення, прийняте судом, яким підтверджено, що мала місце саме дорожньо-транспортна пригода, встановлено винну у скоєнні ДТП особу та з`ясовано, чи мала місце непереборна сила або умисел потерпілого та наявність причинно- наслідкового зв`язку між вчиненим діянням та завданою шкодою. Також представник відповідача, посилаючись на приписи п. 38.2 ст. 38 Закону, ст. 1191 ЦК України, вказав, що після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право подати регресний позов. Визнання за вказаних обставин події страховим випадком за відсутності з`ясування дійсних обставин пригоди, відповідного, набувшого законної сили судового рішення про встановлення особи, винної у ДТП, призведе до порушення права МТСБУ на подання регресного позову. Окрім цього, сторона відповідача зазначає, що згідно зі статтею 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає МТСБУ заяву про страхове відшкодування. Отже, законодавчо визначено обов`язковою умовою вчинення МТСБУ дій з визнання події страховим випадком є подання заяви про страхове відшкодування. Позивачами вимоги Закону не виконано. Відповідне повідомлення та заяву про страхове відшкодування до МТСБУ не подано, як і не подано усі необхідні документи, визначені згаданим Законом, необхідні для врегулювання страхового випадку. З огляду на викладене, згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у даному випадку в МТСБУ відсутні законні підстави на здійснення регламентної виплати з фонду захисту потерпілих. Таке відшкодування має бути здійснено безпосередньо особою, що заподіяла шкоду. За такого, враховуючи вищевказане представник МТСБУ просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з підстав вказаних у відзиві. Ухвалою суду від 12.04.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті Судові засідання неодноразово відкладалися, в тому числі і в зв`язку з неявкою представника відповідача в судові засідання. Ухвалою суду від 13.05.2025 року відкладено судовий розгляд справи на 13.08.2025 р. на 10.00 год., витребувано у: Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України всю інформацію щодо ввезення на територію України автомобіля марки «ЈЕEP GRAND CHEROKEE», реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] (особа, яка ввозила, власник, країна з якої завезений автомобіль, документація тощо); Територіального сервісного центру МВС №4841 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області актуальні відомості про реєстрацію на території України автомобіля марки «ЈЕEP GRAND CHEROKEE», реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] з наданням інформації про особу власника (місце проживання/реєстрації, РНОКПП або паспортні дані у разі відсутності РНОКПП, засоби зв`язку) та правової підстави перереєстрації автомобіля (правочин, дата вчинення, учасники);з архіву Центрального районного суду м.Миколаєва матеріали кримінальної справи №490/7090/23 (н/п №1-кп/490/378/2025). 28.05.2025 року від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, на виконання вимог ухвали суду від 13.05.2025 року, надійшла відповідь. 06.06.2025 року від Територіального сервісного центру МВС №4841 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області, на виконання вимог ухвали суду від 13.05.2025 року, надійшла відповідь. Позивачі до судового засідання не з`явилися, від їх представника - адвоката Титаренка Ю.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надав. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. 26.07.2023 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Миколаївській області Одінцовим О.І. та прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Лайс М.В. складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12023150000000290, внесеному до ЄРДР 11.06.2023, за обвинувачення [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Згідно вказаного вище обвинувального акту, старший солдат [PERSON] підозрюється в тому, що будучи військовослужбовцем за контрактом та проходячи військову службу на посаді на посаді старшого розвідника військової частини [NUMBER] , 11.06.2023 близько 13:30 год., керуючи автомобілем Jeep grand Cherokee р.н. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині проспекту Героїв України в напрямку від вул. Київське шосе до пров. Парусного, в районі буд. 4 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 8.7.3 (e), 10.1, 12.3, 12.4, 12.9(6), 13.1 ПДР України, які перебувають у прямому причинному наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, рухався в населеному пункті зі швидкістю понад 50 км/год, чим перевищив максимальну швидкість зазначену в п. 12.4 ПДР України, перед зміною напрямку руху в ліву смугу руху транспорту, не переконався, що це буде безпечним, при виявленні перешкоди не знизив швидкості аж до повної зупинки, не врахував організацію дорожнього руху, а саме наявність світлофору на якому був увімкнений забороняючий сигнал, продовживши рух на забороняючий сигнал світлофора, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною автомобіля Hyundai Accent р.н. [NUMBER] , який стояв перед регульованим пішохідним переходом на забороняючий рух (червоний) сигнал світлофору, в результаті чого пасажир автомобіля Hyundai Accent р.н. [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.04.2025 року у справі №490/7090/23 постановлено: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023150000000290 від 11.06.2023р., за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - закрити у зв`язку зі смертю обвинуваченого; процесуальні витрати за проведення: судово - автотехнічної експертизи № СЕ - 19/115 - 22/8889 - ІТ, вартістю 1912 грн. 00 коп.; судово - автотехнічної експертизи № СЕ - 19/115 - 22/8891 - ІТ, вартістю 1912 грн. 00 коп.; судово транспортно - трасологічної експертизи № СЕ - 19/115 - 22/8888 - ІТ, вартістю 4530 грн. 72 коп.; судово - автотехнічної експертизи № 23 - 3428, вартістю 4540 грн. 62 коп. по даному кримінальному провадженню відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають компенсації за рахунок Державного бюджету України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого і закриття провадження у справі; речові докази по справі, а саме: автомобіль марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] та зберігається на території Спеціального майданчику тимчасового утримання затриманих транспортних засобів при ГУ НП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне поле, 5 - повернути власнику; автомобіль марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер [NUMBER] , який на момент ДТП перебував у безпосередньому користуванні [PERSON] та зберігається на території Спеціального майданчику тимчасового утримання затриманих транспортних засобів при ГУ НП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Лагерне поле, 5 - повернути [PERSON] , яка є матір`ю померлого [PERSON] ; цивільний позов представника потерпілих адвоката Титаренка Ю.О. - залишити без розгляду. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Власником автомобіля Hyundai Accent р.н. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Як вбачається з копії полісу №ЕР-212300624 від 01.12.2022 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Згідно декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, автомобіль JEEP GRAND CHEROKEE р.н. [NUMBER] 15.03.2022 року ввезено на територію України для [PERSON] . Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України 28.05.2025 року надано витяг з бази даних щодо перетинання державного кордону України, з якого вбачається, що автомобіль марки «ЈЕEP GRAND CHEROKEE», номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] 15.05.2022 року, під керуванням водія - [PERSON] , в`їхав на територію України. Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС №4841 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області від 06.06.2025 року, реєстраційні операції з автомобілем марки «ЈЕEP GRAND CHEROKEE», номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , на території України не проводолись. На підтвердження розміру матеріального збитку завданого [PERSON] позивачами надано висновок експерта №23-3998 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу Hyundai Accent р.н. [NUMBER] , згідно якого сума матеріального збитку власнику вказаного автомобіля складає 280411,20 грн. На підтвердження витрат [PERSON] на поховання та встановлення пам`ятнику загиблій [PERSON] позивачами надано; копію Договору - замовлення №369 від 13.06.2023 року ритуальних послуг на суму 9500,00 грн, з доданими квитанціями про сплату; копію накладної ФОП «[PERSON]» про вартість встановлення пам`ятника, яка складає 29 500,00 грн. ІІІ. ВИСНОВКИ ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Відповідно дост.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи зі змісту ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Відповідно до частини 1 статті 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. За положеннями ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» - власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації. Статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів забороняється. Згідно п.2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, вказаний Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п.3 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотримання законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використання транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів (крім транспортних засобів, визначених абзацом другим п.12 цього Порядку) сервісними центрами МВС може проводитись через центри надання адміністративних послуг, утворені, відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги», на основі рішень узгоджених між сервісними центрами МВС та органами, які прийняли рішення про утворення центрів надання адміністративних послуг. Згідно з п.7 Порядку визначає, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують дані засоби на законних підставах, або їх представники, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстрації документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин, які не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняються. В пункті 31 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 pоку № 1388, встановлено, що на транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України більш як на 30 діб, видаються тимчасові реєстраційні талони із зазначенням строку тимчасового ввезення, встановленого органом доходів і зборів відповідно до митного законодавства, про що зазначається в документах про митне оформлення таких засобів. Згідно із частинами п`ятою, восьмою статті 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації. Порядок державної реєстрації транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України громадянами, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За правилом частин першої-третьої, одинадцятої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про дорожній рух" забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"). Згідно п.4 ст. 1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наземні транспортні засоби - транспортні засоби таких категорій: автомобілі, мотоцикли (у тому числі моторолери та мотоколяски), мопеди, причепи до автомобілів; інші транспортні засоби, призначені для перевезення пасажирів, вантажу, багажу, пошти та/або обладнані спеціальним устаткуванням/обладнанням, за умови що відомості про такі транспортні засоби внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, передбаченого Законом України "Про дорожній рух"; Отже, системний аналіз наведених правових норм дозволяє зробити висновок, що положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не поширюють свою дію на незареєстрований транспортний засіб, оскільки його експлуатація забороняється і він не допущений до дорожнього руху. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19. Аналіз викладених вище правових норм дає підстави констатувати, що автомобіль (джерело підвищеної небезпеки), який не зареєстрований у встановленому законом порядку у відповідному сервісному центрі МСВ України є таким, що не допущений до дорожнього руху, а отже в розумінні норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є транспортним засобом на який може бути видано поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів. Правовий статус МТСБУ визначено в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, за пунктом 1. статті 40 цього Закону, МТСБУ є єдиним обов`язковим об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. МТСБУ є юридичною особою, належить до неприбуткових організацій, за умови відповідності вимогам, встановленим Податковим кодексом України, і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, Закону України "Про страхування", інших актів законодавства та свого статуту. Приписами п.п.1, 2 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, щоМТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України: 1) транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому; 2) невстановленим транспортним засобом життю або здоров`ю потерпілої фізичної особи. Шкода, заподіяна майну потерпілої фізичної особи, відшкодовується, якщо шкода здоров`ю потерпілої фізичної особи заподіяна у вигляді стійкої втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності або якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала смерть потерпілої фізичної особи. У разі спричинення дорожньо-транспортної пригоди на території України невстановленим транспортним засобом для цілей цього Закону вважається, що відповідний невстановлений транспортний засіб є транспортним засобом, зареєстрованим в Україні; 3) транспортним засобом, який вийшов із володіння власника внаслідок вчинення протиправних дій іншою особою; 4) транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладено внутрішній договір страхування із страховиком, який на дату подання заяви про регламентну виплату не мав права здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у зв`язку з припиненням членства в МТСБУ, і такий страховик (його правонаступник) із закінченням строку, визначеного цим Законом для прийняття рішення щодо здійснення страхової виплати, не прийняв відповідного рішення або прийняв рішення про здійснення страхової виплати, але не здійснив її, а також у разі відкриття провадження у справі про банкрутство такого страховика чи ліквідації такого страховика - для виконання його зобов`язань за внутрішніми договорами страхування; 5) забезпеченим транспортним засобом під керуванням поліцейського, військового чи працівника закладу охорони здоров`я, якому водій на виконання вимог законодавства надав такий транспортний засіб, якщо страховиком не здійснено страхової виплати. МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій здійснює регламентні виплати на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди: 1) на території держав - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" - особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за міжнародним договором страхування страховиком (його правонаступником), який на дату настання дорожньо-транспортної пригоди не мав права здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у зв`язку з припиненням членства в МТСБУ, та із закінченням строку, визначеного правилами, встановленими радою Бюро міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", не здійснив страхову виплату за міжнародним договором страхування, або в разі відкриття провадження у справі про банкрутство такого страховика, або якщо такий страховик ліквідований - для виконання його зобов`язань за міжнародними договорами страхування; 2) на території держав - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" - власником транспортного засобу, який надав відповідним уповноваженим органам іноземних держав страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховика - повного члена МТСБУ, за умови що такий страховик відповідно до правил, встановлених радою Бюро міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", не здійснив страхову виплату за міжнародним договором страхування; 3) на території України - транспортним засобом, зареєстрованим в іноземній державі, щодо якого видано іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на дату настання дорожньо-транспортної пригоди на території України. Вказана норма Закону передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Судом встановлено, що автомобіль марки «ЈЕEP GRAND CHEROKEE», номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] не зареєстрований на території України, у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується відповіддю Територіального сервісного центру МВС №4841 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області від 06.06.2025 року. Дані щодо реєстрації даного автомобіля в іноземній державі та видачі на цей транспортний засіб іноземного страхового сертифікату "Зелена картка", що діяв на дату настання дорожньо-транспортної пригоди на території України, матеріали справи не містять. За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON] керував автомобілем «ЈЕEP GRAND CHEROKEE», номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який не був належним чином зареєстрований на території України та не мав іноземного страхового сертифікату "Зелена картка", що діяв на дату настання дорожньо-транспортної пригоди на території України, а отже, на МТСБУ не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, який неправомірно використовувався чи недопущений до дорожнього руху на території України. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові ВС від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19, провадження № 61-20355св19. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 та від 10.12.2019 року у справі №199/6524/18 сформовано позицію, що якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог є обґрунтованою. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Разом з тим, суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. За такого, встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення страхового відшкодування за рахунок коштів МТСБУ відсутні, а тому МТСБУ не є належним відповідачем у даній справі, а за такого, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення. ІV. СУДОВІ ВИТРАТИ. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За такого, у зв`язку з відмовою у позові судовий збір покладається на позивача у справі на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed