Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

02.09.2025 року позивач звернувся до суду з позовом і обгрунтовує його тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 29.12.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) №28.12.2024-100002058. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі - 8000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.12.2024, строком на 140 днів. Відповідно до Договору від 29.12.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. на строк зазначений в умовах кредитного договору, відповідач 29.12.2024 отримала кредитні кошти у розмірі 8000 грн. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 24 800,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000,00 грн., по процентам в розмірі 11 200,00 грн., комісії у розмірі 1 600,00 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 4 000,00 грн. За таких обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за Кредитним договором №28.12.2024-100002058 від 29.12.2024 року у розмірі 24\~800,00 грн, а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представником відповідача адвокатом Сергеєвою С.А. подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач пред`явлені позовні вимоги визнає частково, вважає, що з неї можливо стягнути тільки отриману нею суму як тіло кредиту, в розмірі 8000 грн., в іншій частині заявлених позовних вимог відмовити, оскільки умови кредитного договору, на підставі яких нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 11 200,00 грн., комісії у розмірі 1 600,00 грн., неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 4 000,00 грн., є несправедливим в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). 03.11.2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відзив. Представник позивача зазначає, що відповідач не надала жодного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження укладення чи не укладення та не виконання умов кредитного договору, відтак просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 29.12.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) №28.12.2024-100002058. Відповідно до умов Договору, [PERSON] надано кредит у розмірі 8000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.12.2024 року строком на 140 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 24 800,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000,00 грн., по процентам в розмірі 11 200,00 грн., комісії у розмірі 1 600,00 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 4 000,00 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000 грн та процентів у сумі 11 200 грн. Щодо стягнення комісії за кредитним договором №28.12.2024-100002058 від 29.12.2024 року у розмірі 1600 грн, суд зазначає наступне. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до п.4 ч.1ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Положеннями ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією за кредитним договором №28.12.2024-100002058 від 29.12.2024 року у розмірі 1600 грн, задоволенню не підлягає. Що стосується стягнення неустойки у розмірі 4000,00 грн суд зазначає наступне. У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій необхідно відмовити. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №28.12.2024-100002058 від 29.12.2024 року у розмірі 19 200 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту8000 грн та заборгованості по процентам 11 200,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1875 грн 41 коп.

Outcome: partial