Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

08 вересня 2025 року, позивач, АТ «Кредобанк», звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 08.08.2019 року АТ «Кредобанк» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір № CL-211972, за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти, які він не повернув. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 55136,50 грн., з них: 21813,99 грн. - тіло кредиту, 33322,51 грн. - проценти за користування кредитом. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2ст. 247 ЦПК України. 12.12.2025 року відповідач, [PERSON] , через свого представника, адвоката Силку Т.Ю., подав до суду заяву про визнання позовних вимог. Також, в даній заяві просить суд вирішити питання стягнення з нього судового збору згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, тоді як у задоволенні заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 5513,65 грн. відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем не подано доказів надання такої правничої допомоги, а також не надано доказів її оплати. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2019 року АТ «Кредобанк» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір № CL-211972, за умовами якого (п. 1) кредитодавець зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: - сума кредиту 26623,04 грн (п. 2.1); - дата видачі кредиту - 08.08.2019 (п. 2.2.); - строк кредитування - 60 місяців терміном до 07.08.2024 (п. 2.3); - процентна ставка - 75 % річних (п. 4.1); - проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов кредитного договору (п. 4.2). 08.08.2019 року [PERSON] ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт споживчого кредиту. 08.08.2019 АТ «Кредобанк» надало [PERSON] кредит в розмірі 26623,04 грн. (виписка з рахунку). АТ «Кредобанк» надіслало [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості № 5398/2025 від 23.05.2025 року. За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 55136,50 грн., з них: 21813,99 грн. - тіло кредиту, 33322,51 грн. - проценти за користування кредитом. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала. За приписами ч. ч. 1, 2 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 4 ст.\~16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. АТ «Кредобанк» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір від 08.08.2019. На підставі цього договору відповідач отримав кредит, однак його (кредит) своєчасно не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 55136,50 грн., з них: 21813,99 грн. - тіло кредиту, 33322,51 грн. - проценти за користування кредитом. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас визнається відповідачем. Суд висновує, що права позивача є порушеними, а відповідач є відповідальним за це, а тому, позовні вимоги слід задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті було визнано позов, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову. Питання щодо повернення сплаченої суми судового збору вирішується згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженим наказом Міністерства\~фінансів України\~від 03.09.2013\~року №\~787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182. Згідно з п. 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. З огляду на наведене, суд вважає можливим повернути АТ «Кредобанк» з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1514,00 грн., а інші 50 % судового збору компенсувати за рахунок відповідача [PERSON] . Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо (постанова ВС від 01.10.2018 у справі №569/17904/17). Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова ВС від 13.12.2018 у справі №816/2096/17). У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач в позовній заяві зазначає, що судові витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви, супроводом представником у судових засіданнях 5513,65 грн. (10% від ціни позову за договором), що підтверджується витягом із договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року. Однак, з даного витягу із договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року взагалі не зрозуміло, у якому розмірі було погоджено сторонами витрати на надання професійної правничої допомоги і що вони мають становити саме 10% від ціни позову за договором. Під час розгляду справи у встановлений процесуальним законодавством строк позивач не надав суду ні доказів надання правової допомоги (фактичної передачі наданих адвокатом послуг, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором), ні доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved