Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] у травні 2024 року звернулася до суду з позовом до відповідачів Державної інспекції архітектури та містобудування України, [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Тетяна Леонідівни, про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що позивач є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Домоволодіння складається з житлового будинку літ.А-2 ,загальною площею 137.5 кв.м, житловою площею 90 кв.м, - житлового будинку літ.Б-1 загальною площею 85.9 кв.м, житловою площею - 30.5 кв.м, прибудови літ. Б 1-1; літньої кухні В, вхід в погріб літ. Г; погріб під літ. Д; вбиральня літ. Е; літній душ літ. Ж; навіс літ. Ж; споруди та замощення N? 1-11,1,11. Даний факт підтверджується витягом з єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Підстава набуття права власності - декларація про готовність об`єкту до експлуатації серія ДПІ41191901369 від 22.07.2019 року. Зареєстрована 22.07.2019 року державним реєстратором Богдан Т.В. виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровської області. Перед цим 20.09.2018 року мати позивача - [PERSON] подарувала їй житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Опис об`єкта - житловий будинок А-загальною площею 29.0 кв.м, житловою площею - 18.2 кв. м та наступні господарські будівлі та споруди: прибудова -а, ганок, сарай - б, літній душ - Г, убиральня - Д, колодязь - К,N?1-3,1 - споруди. Проте станом на 20.09.2018 року всі споруди, які зазначені в декларації про готовність об?єкту до експлуатації серія ДП141191901369 від 22.07.2019 року вже були збудовані матір?ю позивача. Вона почала будівництво на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] . ще у 2004 році, відразу після того як придбала означене домоволодіння. У 2005 році було завершено будівництво житлового будинку загальною площею 85.9 кв. м, житловою площею 30.5 кв. м. У 2010 році було збудовано гараж, літ. Д. Житловий будинок загальною площею 137.5 кв.м, житловою площею 90 кв. м на даний час взагалі є недобудованим та непридатний до житла. Його будівництво почалося в 2005 році та не завершено навіть на даний час. Житловий будинок загальною площею 137.5 кв. м, житловою площею 90 кв.м є на даний час абсолютно непридатним для проживання в ньому. Коли у 2018 році мати позивачки (в зв?язку із погіршенням свого стану здоров?я) вирішила подарувати їй домоволодіння, все нерухоме майно, яке зазначено в декларації вже було збудовано, але не було введено в експлуатацію. Перед позивачем постав вибір або передати їй майно на підставі тих документів, які були у матері у наявності або отримати правовстановлюючі документи (декларацію) на те майно, яке вже було збудовано. Після консультацій з юристами, землевпорядниками та архітекторами, що краще оформити дарування за наявними документами. 13.03.2019 року позивач подала до ДАБІ в Дніпропетровській області повідомлення про початок будівельних робот за адресою [ADDRESS] . А вже 09.07.2019 року була прийнята декларація про готовність об`єкту до експлуатації. Тобто згідно офіційних документів дане нерухоме майно було побудовано в період з 13.03.2019 року по 09.07.2019 року. Проте під час розгляду цивільної справи N? 175/1780/22 було проведено (на підставі ухвали суду) судову будівельно-технічну експертизу домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Згідно висновку експерту: «По першому питанню Відповідно до протиріччя технічної документації у наданих матеріалах цивільної справи N? 175/1780/22, а саме: технічних паспортів, договору дарування об`єкта нерухомого майна, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в зв`язку з чим експерту неможливо встановити конкретно рік побудови нерухомого майна, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі а саме: житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 90 кв.м та житлового будинку літ. «Б-2» загальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, присадибних будівель і споруд, а саме: прибудова літ. «Б1-1», літня кухня літ. «В», вхід у погріб літ. «Г», погріб, гараж, літ. «Д», вбиральня літ. «Е», літній дули літ. «Ж», навіс літ. «3», споруди замощення «N? 1-11.І.I». Але, відповідно до наданих відеоматеріалів, житловий будинок літ. «4-2» загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 90 кв.м, житловий будинок літ. «Б-2» загальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 30,5 квм та гараж літ. «Д» станом на жовтень 2011 року вже знаходились на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] про. що свідчить відеоматеріали з матеріалів цивільної справи N? 2/175/545/22) том 1, аркуши 143 присутній електронний носій інформації (DVD-R диск). По другому питанню Житловий будинок загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 90 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , не може бути введений в експлуатацію за технічним станом через знаходження на момент дослідження на стадії незавершеного будівництва. Житловий будинок зальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , може бути введений в експлуатацію лише дотримуючись вимог чинного законодавства, а саме: Постанова Каб. Міністрів України від 07.06.2017 N? 406: станом на 26 серпня, 2023 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію». По третьому питанню Спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 90 кв.м, та житловий будинок загальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, з присадибними будівлями і спорудами, а саме: прибудова літ. «Б1-1», літня кухня літ. «В», вхід в погріб літ. «Г», погріб, гараж літ. «Д» вбиральні літ. «Е», літній були літ. «Ж», навіс літ. «3», споруди, замощення «N? 1-11.1.IІ», що розташовані на земельній ділянці площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , не відповідає зазначеному переліку житлового майна в акті обстеження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , від 12.07.2017. Розбіжність між актом обстеження та технічною документацією на домоволодіння від 03.07.2019 є в літерному позначенні об?єктів нерухомого майна що відображені в Таблиця N? 1.» Таким чином встановлено, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] був побудований в період до 2011 року та не може бути введений в експлуатацію за своїм технічним станом через знаходження на момент дослідження на стадії незавершеного будівництва. Таким чином в декларації про готовність об?єкту до експлуатації серія ДП141191901369 від 22.07.2019 року наведені недостовірні данні, що є підставою для її скасування та скасування реєстрації права власності, що було проведено на підставі даної декларації. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд скасувати декларацію про готовність об?єкта до експлуатації, серія та номер: ДП141191901369, виданий 09.07.2019 року, видавник: Департамент ДАБІ у Дніпропетровській області, а також скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47924881 від 24.07.2019 (13:20:22), яка здійснена [PERSON] , Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області, що була проведена на підставі декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП141191901369, виданий 09.07.2019 року, видавник: Департамент ДАБІ у Дніпропетровській області на домоволодіння, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] ., судові витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою судді від 08 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», що набрав чинності 25 квітня 2025 року, визначено змінити найменування Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області. Також визначено, що зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду". Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав надав відзив на позовну заяву у якому із позовом не погодився, вважав позовні вимоги не обґрунтованими та безпідставними. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відповідач Державна інспекція архітектури та містобудування України та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та дату повідомлялися належним чином, проте про причини неявки не повідомили, відповідних заяв чи клопотань не надавали. Враховуючи наведене суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача та третьої особи, відповідно до ст. 223 ЦПК України. Вислухавши представників сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України. Згідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28 грудня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Також на даний час в провадженні іншого складу суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме: визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 0,1 га з цільовим призначенням для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221411000:02:046:0026 та складається з: житлового будинку літ. А-2 загальною площею 137,5 кв.м, житловою - 90 кв.м, житлового будинку літ. Б-1 загальною площею 85,9 кв.м, житловою 30,5 кв.м, прибудови літ. Б 1-1, літньої кухні літ. В, вхід в погріб літ. Г, погріб літ. Пг, гараж літ. Д, вбиральні літ. Е, літній душ літ. Ж, навіс літ. З, споруди, замощення №1-11, І, ІІ та визнання за [PERSON] права власності на частку спільного майна. Також судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 березня 2004 року [PERSON] належав будинок [ADDRESS] , опис об`єкта: загальна площа 29.0 кв.м.; житлова 18.2 кв.м. У судовому засіданні встановлено і не заперечувалося сторонами, що 20 вересня 2018 року [PERSON] (мати позивача [PERSON] ) - подарувала [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Опис об`єкта - житловий будинок А-загальною площею 29.0 кв.м, житловою площею - 18.2 кв. м та наступні господарські будівлі та споруди: прибудова -а, ганок, сарай - б, літній душ - Г, убиральня - Д, колодязь - К,N?1-3,1 споруди. 13 березня 2019 року позивачем було подано до ДАБІ в Дніпропетровській області повідомлення про початок будівельних робот за адресою [ADDRESS] . 09 липня 2019 року була прийнята декларація про готовність об?єкту до експлуатації. Тобто згідно офіційних документів дане нерухоме майно було побудовано в період з 13.03.2019 року по 09.07.2019 року. У зв`язку з чим на підставі декларації про готовність об`єкту до експлуатації серія ДПІ41191901369 від 22.07.2019 року за позивачем [PERSON] , згідно з витягом з єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, зареєстровано 22 липня 2019 року державним реєстратором Богдан Т.В. виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровської області, право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. А-2 ,загальною площею 137.5 кв.м, житловою площею 90 кв.м, - житлового будинку літ.Б-1 загальною площею 85.9 кв.м, житловою площею - 30.5 кв.м, прибудови літ. Б 1-1; літньої кухні В, вхід в погріб літ. Г; погріб під літ. Д; вбиральня літ. Е; літній душ літ. Ж; навіс літ. Ж; споруди та замощення N? 1-11,1,11. Під час розгляду цивільної справи N? 175/1780/22 було проведено (на підставі ухвали суду) судову будівельно-технічну експертизу домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Згідно висновку експерту: «По першому питанню Відповідно до протиріччя технічної документації у наданих матеріалах цивільної справи N? 175/1780/22, а саме: технічних паспортів, договору дарування об?єкта нерухомого майна, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в зв`язку з чим експерту неможливо встановити конкретно рік побудови нерухомого майна, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі а саме: житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 90 кв.м та житлового будинку літ. «Б-2» загальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, присадибних будівель і споруд, а саме: прибудова літ. «Б1-1», літня кухня літ. «В», вхід у погріб літ. «Г», погріб, гараж, літ. «Д», вбиральня літ. «Е», літній дули літ. «Ж», навіс літ. «3», споруди замощення «N? 1-11.І.I». Але, відповідно до наданих відеоматеріалів, житловий будинок літ. «4-2» загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 90 кв.м, житловий будинок літ. «Б-2» загальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 30,5 квм та гараж літ. «Д» станом на жовтень 2011 року вже знаходились на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS] про. що свідчить відеоматеріали з матеріалів цивільної справи N? 2/175/545/22) том 1, аркуши 143 присутній електронний носій інформації (DVD-R диск). По другому питанню Житловий будинок загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 90 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , не може бути введений в експлуатацію за технічним станом через знаходження на момент дослідження на стадії незавершеного будівництва. Житловий будинок зальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , може бути введений в експлуатацію лише дотримуючись вимог чинного законодавства, а саме: Постанова Каб. Міністрів України від 07.06.2017 N? 406: станом на 26 серпня, 2023 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію». По третьому питанню Спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 137,5 кв.м, житловою площею 90 кв.м, та житловий будинок загальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, з присадибними будівлями і спорудами, а саме: прибудова літ. «Б1-1», літня кухня літ. «В», вхід в погріб літ. «Г», погріб, гараж літ. «Д» вбиральні літ. «Е», літній були літ. «Ж», навіс літ. «3», споруди, замощення «N? 1-11.1.IІ», що розташовані на земельній ділянці площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] , не відповідає зазначеному переліку житлового майна в акті обстеження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , від 12.07.2017. Розбіжність між актом обстеження та технічною документацією на домоволодіння від 03.07.2019 є в літерному позначенні об?єктів нерухомого майна що відображені в Таблиця N? 1.» Таким чином встановлено, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] був побудований в період до 2011 року та не може бути введений в експлуатацію за своїм технічним станом через знаходження на момент дослідження на стадії незавершеного будівництва. Таким чином позивач вважає, що в декларації про готовність об?єкту до експлуатації серія ДП141191901369 від 22.07.2019 року наведені недостовірні данні, що є підставою для її скасування та скасування реєстрації права власності, що було проведено на підставі даної декларації. Спірні правовідносини регулюються ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Статтею 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Згідно ст. 4 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.ч. 2, 5 та 7 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю. Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України. Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється. Повідомлення про початок виконання підготовчих робіт не дає права на виконання будівельних робіт. Право на початок виконання підготовчих робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути скасовано відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: 1) подання замовником заяви про скасування повідомлення про початок виконання підготовчих робіт; 2) отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; 3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту і достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, та виконання підготовчих робіт з порушенням вимог, визначених у цій статті. Згідно ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається. Право на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути скасовано відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: 1) подання замовником заяви про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт; 2) отримання відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; 3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні про початок виконання будівельних робіт, та за виконання будівельних робіт без повідомлення. Як передбачено ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Дозвіл на виконання будівельних робіт може бути анульовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: 1) подання замовником заяви про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт; 2) наявності відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; 3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю; 4) скасування містобудівних умов та обмежень; 5) систематичного (два і більше разів підряд) перешкоджання проведенню перевірки посадовими особами органу державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду. Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката. Згідно ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування. Статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є: 1) подання суб`єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об`єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; 2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; 3) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 4) перевірка виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; 5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом; 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Аналогічні підстави для проведення позапланової перевірки передбачені пунктом 7 Порядку про здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553. Зі змісту положень статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку №553 вбачається, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт. Тобто за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва. Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва, у зв`язку з чим такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту. Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а. Як встановлено судом, що 13 березня 2019 року [PERSON] було подано до ДАБІ в Дніпропетровській області повідомлення про початок будівельних робот за адресою [ADDRESS] , а саме: будівництво двох житлових будинків, господарських будівель та споруд. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що реєстрація декларації про початок будівництва є обов`язковою умовою для початку виконання будівельних робіт. Відповідальність за повноту та достовірність інформації, наведеної в декларації, несе замовник будівництва (особа, яка подає декларацію). В свою чергу, Державна архітектурно-будівельна інспекція може скористатися наданим їй правом відмови у реєстрації декларації або повернення поданої декларації з підстав, визначених статтями 36 і 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у тому числі, у зв`язку з поданням недостовірної інформації у такій декларації. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 815/3172/18, від 23 липня 2019 року у справі № 826/5607/17. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як передбачено ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За правилами статті 26 цього Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, завершальним етапом будівництва об`єкта містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, якою затверджено «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Отже саме із цього моменту новостворене майно з категорії побудови переходить до категорії майна як об`єкта цивільних прав. З огляду на викладене, реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку вчинення третьою особою дій щодо реалізації наданого йому цим повідомленням права на проведення будівельних робіт. З моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, повідомлення про початок виконання будівельних робіт вичерпала свою дію. Після реєстрації права власності на об`єкт будівництва, декларація про початок виконання будівельних робіт як і декларація про готовність об`єкта до експлуатації новоствореного об`єкта містобудування вичерпує свою дію. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, від 05 червня 2019 року у справі № 815/3172/18, від 23 липня 2019 року у справі № 826/5607/17. 09 липня 2019 року Департаментом ДАБІ у Дніпропетровській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ДПІ41191901369. Зареєструвавши декларацію про готовність об`єкту будівництва до експлуатації органи ДАБІ мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Разом з тим, як вже зазначалось вище, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпує свою дію. Підсумовуючи наведене та враховуючи те, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 13 березня 2019 року та Декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ДПІ41191901369 фактично вичерпало свою дію, суд дійшов висновку про те, що скасування спірної декларації та скасування реєстрації права власності не призведе до ефективного захисту порушеного права позивача. Таким чином, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Згідно зі статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що закріплено у частині 6 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Слід також зазначити, що вказаний позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. На підставі наведеного та встановленого судом у сукупності наданих та добутих доказів, суд приходить до переконливого висновку, що зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, стягнення витрат. Таким чином, викладені позивачем обставини не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача і страхової компанії) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача та його представника на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до Державної інспекції архітектури та містобудування України, [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Тетяна Леонідівни, про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, стягнення витрат відмовити. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в межах заявлених і доведених вимог. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed