Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики №2024791023 від 30 жовтня 2023 року у розмірі 57 308,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 000,00 грн; заборгованість за процентами - 51 308,40 грн., а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладений Договір про надання грошових коштів у позику №2024791023. Відповідно до умов договору, банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за дисконтною (зниженою) процентною ставкою у розмірі 0,99 % в деньта зі сплатою відсотків за базовою ставкою у розмірі 2,99% на день. Однак, всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить суму у розмірі 57 308,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 51 308,40 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, що є предметом позовних вимог. 16 серпня 2024 року Деснянським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про передачу цивільної справи № 754/11483/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за підсудністю на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва. 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. На підставі ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що 30 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту https://finsfera.ua/, що є частиною Інформаційно-комунікаційної системи товариства, укладено договір № 2024791023 про надання грошових коштів у позику, який підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором dffx23vhz. Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору, за цим Договором позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 6 000,00 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську карту) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 1.3, п. 1.4 та/або 1.5 цього договору, його додатків. Тип позики - кредит. Мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльності, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка - фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «Іннова Фінанс» - 0,99 % на день (361,35 % річних). Процентна ставка Позаакційна (базова) - 2,99 % на день (1091,35 % річних). Згідно із пункту 1.2 строк позики (строк дії Договору) становить 30 днів. Відповідно до пункту 1.3 орієнтовний строк повернення позики - на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 30 жовтня 2023 року. Дата повернення позики 29 листопада 2023 року. Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів. На період строку, визначеного п. 1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0.99% (з урахуванням Програми Лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», Правила акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») від суми позики за кожний день користування Позикою. (пункт 1.4. договору) У межаї строку Позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п.1.3. цього договору застосовується поза акційна (базова) процентна ставка визначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між Сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням Строку Позики визначаються у відповідіній додатковій угоді, що укладається між Сторонами та відображаються Позичальнику в особистому кабінеті. (пункт 1.4.1. оговору) Пунктом 1.5 договору встановлено, що у випадку користування позикою понад строк, встановлений пунктом 1.2 договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2. цього договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,99 % на день (з урахуванням Програми лояльності позикодавця та Правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2, 99% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою з першого дня дії Договору. Відповідно до пункту 1.5.1. За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу. Даний пункт не застосовується у період дії введеного карантину на території України. Згідно із пункту 1.7 вказаного договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно умов договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2 та/або п. 1.3 договору. Відповідно до пункту 1.8 зазначеного договору, розрахунок сукупної вартості позики за дисконтною (зниженою) процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2 цього договору, зазначені в графіку розрахунків (таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику), який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до Договору). Згідно із пунктом 1.9 вказаного договору договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, що згенеровані під час проходження позичальником процедури укладення договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-комунікаційній системі електронне повідомлення - пропозицію укласти договір та сам договір одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати». Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на договір. Після підписання такими електронними підписами договору його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним. Відповідно до пункту 4.1 зазначеного договору, позичальник має право продовжити строк користування позикою. Згідно пункту 5.5 вказаного Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді унікального буквено-цифрової комбінації відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму силу як і власноручний підпис. У додатку № 1 до договору від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 відображено таблицю обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором про надання грошових коштів у позику. Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про основні умови кредитування. Паспорт підписано відповідачем [PERSON] 30 жовтня 2023 року одноразовим ідентифікатором dffx23vhz. На підтвердження укладання договору позики між кредитодавцем та позичальником у додатку до позовної заяви позивач додає роздруківку з електронної пошти позивача - [INFO] , з якої 30 жовтня 2023 року відправлено на електронну пошту відповідачу - noxia.music@gmail.com одноразові ідентифікатори для підпису кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також у Договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Із дослідженого судом договору від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом, договір від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатору, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З наданих матеріалів вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Кредитний договір від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 містить персональні дані клієнта, зокрема, зазначення номеру банківського рахунку/картки, паспортних даних відповідача, адреси проживання/реєстрації та контактної інформації. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» 30 жовтня 2023 [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. на номер картки [NUMBER] . Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у Договорі від 30 жовтня 2023 року № 2024791023. Отже, судом встановлено, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 ТОВ «Іннова Фінанс» 30 жовтня 2023 року надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 6 000,00 грн. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за договором від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача станом на дату пред`явлення позову до суду складає: 6 000,00 грн за тілом кредиту, 51 308,40 грн - за відсотками, що разом становить 57 308,40 грн. Відповідач контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту суду не надав, факт укладення кредитного договору не заперечував, вказаний кредитний договір у встановленому законом порядку недійсним визнано не було. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту згідно договору від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 в розмірі 6 000,00 грн. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням згідно договору від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 у розмірі 6 000,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин, вимоги в цій частині позову є обґрунтованими, підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту згідно договору від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 у розмірі 6 000,00 грн. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, та штрафним санкціям за користування кредитами. Сторони встановили строк позики - 30 днів з 30 жовтня 2023 року по 29 листопада 2023 року зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 2,99 % (базова ставка) або 0,99 % (дисконтна процентна ставка). Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду - 14 серпня 2024 року, заборгованість відповідача за нарахованими відсотками складає 51 308,40 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відсотки за користування позикою нараховано поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто після 29 листопада 2023 року. Оскільки Договором про надання грошових коштів у позику від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку позивач ТОВ «Іннова Фінанс» мав право нараховувати відповідачу [PERSON] передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень пункту 1.5 цього Договору, становлять 2,99 % за день користування позикою. Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 6 000 грн, узгодженої процентної ставки у розмірі 2,99 % за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача [PERSON] по відсоткам за договором надання грошових коштів у позику від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 становить 5 382,00 грн. Відповідачем не надано контррозрахунку суми заборгованості за відсотками за користування кредитом. Також відповідачем не надано доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість відповідно до договору від 30 жовтня 2023 року № 2024791023 за основним зобов`язанням у розмірі 6 000,00 грн та за нарахованими відсотками у розмірі 5 382,00 грн, що підлягають стягненню з відповідача. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до платіжної інструкції від 12 серпня 2024 року № 159 позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 481,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial