Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника позивача адвоката Похилько Л.В. звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубовичі», в якій просить суд розірвати договори оренди земельних ділянок, укладені між [PERSON] , та ТОВ «Дубовичі». Свої позовні вимоги мотивує тим, що між позивачем та ТОВ «Дубовичі» було укладено договори оренди земельної ділянки: - договір оренди землі від 08.12.2016 року (державна реєстрація 20.02.2017 року), кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0454 загальною площею 2,7764 га, в тому числі рілля 2,7764 га; - договір оренди землі від 08.12.2016 року (державна реєстрація 20.02.2017 року), кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:0174 загальною площею 0,1071 га, в тому числі пасовища 0,1071 га; - договір оренди землі від 08.12.2016 року (державна реєстрація 20.02.2017 року), кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1116 загальною площею 0,3446 га, в тому числі сіножаті 0,3446 га; - договір оренди землі від 16.08.2017 року (державна реєстрація 07.09.2017 року) кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:0439 загальною площею 0,1072 га, в тому числі пасовища 0,1072 га; - договір оренди землі від 16.08.2017 року (державна реєстрація 07.09.2017 року) кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0191 загальною площею 0,3279 га, в тому числі сіножаті 0,3279 га; - договір оренди землі від 16.08.2017 року (державна реєстрація 07.09.2017 року) кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0337 загальною площею 1,5677 га, в тому числі рілля 1,5677 га. Договори укладені на 10 років з правом пролонгації. Відповідно до п. 1 Договорів, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дубовицької сільської ради Кролевецького району Сумської області. Відповідно до п.п.14, 15, 16 договорів земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Умови збереження стану об`єкта оренди полягають у зобов`язаннях орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та зберігати якісний стан землі. У п.29 (26) договорів зазначені обов`язки орендаря, зокрема, орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі, дотримуватися режиму природоохоронного використання земель; у разі смерті спадкодавця сплачувати орендну плату його спадкоємцям за поточний рік. Відповідно до п.32 (п.35) Договорів дія Договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок не виконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. У п.36 Договорів зазначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Відповідно до п.34 Договорів перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою зміни або розірвання договору. Оскільки протягом 2022-2025 років орендарем земельні ділянки не використовуються за цільовим призначенням, орендна плата не сплачується, він (позивач) через свого представника звернувся до ТОВ «Дубовичі» з відповідним запитом. Листом від 13.06.2025 року директор ТОВ «Дубовичі» [PERSON] повідомив, що з 2022 року і по даний час взяті в оренду земельні ділянки не використовуються орендарем за цільовим призначенням, відповідно до укладених договорів оренди землі, орендна плата не сплачується. ТОВ «Дубовичі» в подальшому не планується обробляти орендовані земельні ділянки та відповідно використовувати їх за цільовим призначенням. Засновником та кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи ТОВ «Дубовичі» є громадянин рф - [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100%, він же має прямий вирішальний вплив. ТОВ «Дубовичі» та його кінцевий бенефіціар [PERSON] громадянин рф повністю підпадають під дію постанови правління НБУ «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 року № 18, та постанови КМУ від 3 березня 2022 року №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації». З відкритих джерел інформації, а саме: Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109272733), (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109272734) стало відомо, що слідчий суддя Зарічного районного суду м.Суми по справі № 591/5292/22 ухвалами від 19.01.2023 року та від 08.01.2023 року у кримінальному провадженні №22022200000000140 від 01.09.2022 року за ч. 2 ст. 110-2 КК України, наклав арешт на майно ТОВ «Дубовичі». Факт неможливості використання землі ТОВ «Дубовичі», серед іншого, підтверджується ухвалами слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 01 березня 2023 року по справі №591/5292/22, за змістом яких рухоме та нерухоме майно ТОВ «Дубовичі» та 100% корпоративних прав ТОВ «Дубовичі» передано Національному агенству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Посилаючись на викладене позивач просить розірвати договори оренди земельних ділянок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 99). Представник позивача адвокат Похилько Л.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с.97). У своїй заяві від 17.09.2025 року просила врахувати допущену описку, а саме невірне зазначення кадастрового номеру земельної ділянки у прохальній частині позовної заяви та викласти її у наступній редакції: розірвати договори оренди землі укладені між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дубовичі», а саме: - договір оренди землі від 08.12.2016 року (державна реєстрація 20.02.2017 року), кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0454 загальною площею 2,7764 га, в тому числі рілля 2,7764 га; - договір оренди землі від 08.12.2016 року (державна реєстрація 20.02.2017 року), кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:0174 загальною площею 0,1071 га, в тому числі пасовища 0,1071 га; - договір оренди землі від 08.12.2016 року (державна реєстрація 20.02.2017 року), кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1116 загальною площею 0,3446 га, в тому числі сіножаті 0,3446 га; - договір оренди землі від 16.08.2017 року (державна реєстрація 07.09.2017 року) кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:0439 загальною площею 0,1072 га, в тому числі пасовища 0,1072 га; - договір оренди землі від 16.08.2017 року (державна реєстрація 07.09.2017 року) кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0191 загальною площею 0,3279 га, в тому числі сіножаті 0,3279 га; - договір оренди землі від 16.08.2017 року (державна реєстрація 07.09.2017 року) кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0337 загальною площею 1,5677 га, в тому числі рілля 1,5677 га. (а.с.67). Відповідач ТОВ «Дубовичі» належним чином повідомлене про дату, час та місце судового засідання (а.с.88), в судове засідання свого представника не направило, заяв, клопотань чи відзиву суду не надало. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу за їх відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №096483 [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 5922683400:02:001:1116 загальною площею 0,3446 га; 5922683400:02:001:0174 загальною площею 0,1071 га; 5922683400:02:002:0454 загальною площею 2,7764 га (а.с.95). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Сумської області Часовою Г.М. 10 серпня 2017 року, [PERSON] є власником земельних ділянок кадастровий номер 5922683400:02:002:0191 загальною площею 0,3279 га, земельної ділянки кадастровий номер 5922683400:02:001:0439 загальною площею 0,1072 га, земельної ділянки кадастровий номер 5922683400:02:002:0337 загальною площею 1,5677 га, розташовані на території Дубовицької сільської ради Кролевецького району Сумської області, які він успадкував після смерті [PERSON] (а.с.92). Право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10 серпня 2017 року за №21815225; №21814852; №21815035, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.92-94). Між [PERSON] та ТОВ «Дубовичі» було укладено договори оренди землі: - договір оренди землі від 08 грудня 2016 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:0174 загальною площею 0,1071 га, в тому числі пасовища 0,1071 га (а.с.11-12). 20 лютого 2017 року зареєстровано за ТОВ «Дубовичі» право оренди вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 08 грудня 2016 року, номер запису 19161838, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.23). - договір оренди землі від 16 серпня 2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:0439 загальною площею 0,1072 га, в тому числі пасовища 0,1072 га (а.с.13-14). 07 вересня 2017 року зареєстровано за ТОВ «Дубовичі» право оренди вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 16 серпня 2017 року, номер запису 22287638, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.27). - договір оренди землі від 08 грудня 2016 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0454 загальною площею 2,7764 га, в тому числі рілля 2,7764 га (а.с.15-16). 20 лютого 2017 року зареєстровано за ТОВ «Дубовичі» право оренди вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 08 грудня 2016 року, номер запису 19162807, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.24). - договір оренди землі від 16 серпня 2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0337 загальною площею 1,5677 га, в тому числі рілля 1,5677 га (а.с.17-18). 07 вересня 2017 року зареєстровано за ТОВ «Дубовичі» право оренди вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 16 серпня 2017 року, номер запису 22288825, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.28). -договір оренди землі від 08 грудня 2016 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:001:1116 загальною площею 0,3446 га, в тому числі сіножаті 0,3446 га (а.с.19-20). 20 лютого 2017 року зареєстровано за ТОВ «Дубовичі» право оренди вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 08 грудня 2016 року, номер запису 19159578, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.25). -договір оренди землі від 16 серпня 2017 року, кадастровий номер земельної ділянки 5922683400:02:002:0191 загальною площею 0,3279 га, в тому числі сіножаті 0,3279 га (а.с.21-22). 07 вересня 2017 року зареєстровано за ТОВ «Дубовичі» право оренди вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 16 серпня 2017 року, номер запису 22288304, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.26). Відповідно до п.8 Договорів договір укладено на 10 років. Відповідно до п.14,15,16 Договорів земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Умови збереження стану об`єкта оренди полягають у зобов`язаннях орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та зберігати якісний стан землі. За змістом договорів орендар зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі, дотримуватися режиму природоохоронного використання земель. Згідно умов Договорів дія договору припиняється шляхом його розірвання, серед іншого, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зі змісту наведених вище норм слідує, що за договором оренди землі (зобов`язанням з визначеним строком виконання (дії) обов`язку з цільового використання земельної ділянки) орендар зобов`язаний утриматись від певної дії (використовувати земельну ділянку не за цільовим призначенням), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням). Обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно п.«ґ» ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Системний аналіз зазначених положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані з орендою землі, зокрема, положень ЦК України, дає підстави зробити висновок, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом « ґ» статті 141 ЗК України, ч.1 ст.24, 32 Закону України «Про оренду землі» застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. За змістом листа ТОВ «Дубовичі» від 13.06.2025 року вбачається, що ТОВ «Дубовичі» з 2022 року та по цей час не використовуються взяті в оренду земельні ділянки за цільовим призначенням, орендна плата не сплачується. Наразі та в подальшому у ТОВ «Дубовичі» відсутня фінансова та технічна можливість обробляти орендовані земельні ділянки. Засновником та кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи ТОВ «Дубовичі» є громадянин рф [PERSON] , адреса: рф, [ADDRESS] . Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 100 (а.с.33). П.1.3. розділу 1 Статуту ТОВ «Дубовичі» визначено, що учасником Товариства є громадянин рф [PERSON] , який є одноособовим засновником ТОВ «Дубовичі» та кінцевим бенефіціаром даного Товариства (а.с.36-43). Також факт неможливості використання землі ТОВ «Дубовичі» підтверджується адресованим ТОВ «Дубовичі» повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку (а.с.44). Факт неможливості використання землі ТОВ «Дубовичі» підтверджується ухвалами слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 01 березня 2023 року (справа №591/5292/22, провадження №1-кс/591/704/23 та справа №591/5292/22, провадження №1-кс/591/705/23) в рамках кримінального провадження №22022200000000140 від 01.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110-2, ч.4 ст.111-1, ч.2 ст.212 КК України, за змістом якої рухоме та нерухоме майно ТОВ «Дубовичі» передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (а.с.45-48, 49-53). Враховуючи вищевикладене, вбачається, що з 2022 року ТОВ «Дубовичі» не здійснювало використання земельних ділянок позивача, в тому числі за цільовим призначенням по укладеним договорам оренди землі, що призвело до істотного порушення відповідачем умов договорів, а саме п.14, 15, 16. Вказані порушення згідно із частиною другою статті 651 ЦК України, ст.ст.24, 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання за рішенням суду договорів оренди земельних ділянок, укладених між [PERSON] та ТОВ «Дубовичі». Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову саме з цих підстав. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановленим законом. За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам громадян, погіршувати природні якості землі. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 року в справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими. Правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом розірвання договорів оренди землі укладених між [PERSON] та відповідачем. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому на підставі викладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, а саме підлягають розірванню договори оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Дубовичі». Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 813 грн. 76 коп., сплаченого при подачі позовної заяви. Відповідно до ст. ст.15, 16, 651 ЦК України, ст. ст.24,32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України,

Outcome: approved