Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Семененко С. М., звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , а [INFO] помер його батько [PERSON] . Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складалася з відповідної частини житлового будинку [ADDRESS] . Даний будинок мав статус колгоспного двору, в якому станом на 15 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані шість членів колгоспного двору, в тому числі [PERSON] та [PERSON] , яким належить по 1/6 частини в цьому будинку. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв син спадкодавця [PERSON] , однак за життя своїх спадкових прав він не оформив. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач та відповідачка, які уклали договір про поділ спадкового майна, згідно якого частка у зазначеному вище будинку переходить позивачу. [PERSON] звернувся в Тернопільську районну державну нотаріальну контору для оформлення спадщини після смерті батька, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцю. Відтак, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 2/6 часток житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №607/17730/25; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 02 жовтня 2025 року, витребувано від Тернопільської районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 15/2025, заведену після померлого [INFO] [PERSON] , та копію спадкової справи № 82/2018, заведену після померлої [INFO] [PERSON] . На виконання протокольної ухвали суду від 02 жовтня 2025 року про витребування копій матеріалів спадкових справ, 15 жовтня 2025 року від Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшли копії спадкової справи № 14/2025, заведена після померлого [INFO] [PERSON] , та копія спадкової справи № 82/2018, заведена після померлої [INFO] [PERSON] . 12 листопада 2025 року судом зареєстровано уточнену позовну заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Семененко С. М.. Аналогічного змісту доводи, ним викладені і в позовній заяві, проте прохальна частина (предмет позову) наступного змісту: визнати за [PERSON] право власності на 2/6 частин житлового будинку [ADDRESS] Тернопільської області, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/6 частин будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва господарської будівлі: літня кухня «Б, гараж майстерня «Г», хлів «Д», за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У судовому засіданні, яке відбулося 13 листопада 2025 року, суд протокольною ухвалою без оформлення окремого документу закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Семененко С. М. в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав заяву, у якій просив суд проводити розгляд справи без участі сторони позивача, уточнені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву у якій позов визнає, просить проводити розгляд справи у її відсутності. Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, про причини нявки суду не повідомив. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 травня 1968 року в с. Товстолуг, [PERSON] народився [INFO] , в графі батько зазначено [PERSON] , у графі мати [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 08 листопада 2024 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] та [PERSON] 14 липня 1979 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 13. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 грудня 1980 року Відділом ЗАГСУ Тернопільського міськвиконкому, [PERSON] народився [INFO] , в графі батько зазначено [PERSON] , у графі мати [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої Великогаївською сільською радою, 13 січня 2025 року за №09, станом на 15 квітня 1991 року колгоспний двір за адресою [ADDRESS] , рахувався за [PERSON] , членами колгоспного двору були: голова двору [PERSON] , 1922 року народження; дружина [PERSON] , 1925 року народження; син [PERSON] , 1957 року народження; невістка [PERSON] , 1959 року народження; онук [PERSON] , 1980 року народження; онук [PERSON] , 1988 року народження. [INFO] , у віці 92 роки, померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 22 вересня 2017 року Виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Згідно довідки, виданої Великогаївською сільською радою, 23 січня 2025 року за № 21, [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована і проживала за адресою [ADDRESS] . У вищевказаному житловому будинку разом з померлою [PERSON] на час її смерті були зареєстровані: син [PERSON] , 1957 року народження; невістка [PERSON] , 1959 року народження; онук [PERSON] , 1980 року народження; онук [PERSON] , 1988 року народження. [INFO] , у віці 67 років, помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим 23 вересня 2024 року Велигаївською сільською радою Тернопільського району. Згідно довідки, виданої Великогаївською сільською радою, 20 серпня 2025 року за № 193, [PERSON] , який помер [INFO] , на час смерті був зареєстрований і проживав за адресою [ADDRESS] . У вищевказаному житловому будинку разом з померлим [PERSON] на час його смерті були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1959 року народження; син [PERSON] , 1980 року народження; онук [PERSON] , 2018 року народження. Зі змісту інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 27 січня 2025 року з вих. № 76, житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований [ADDRESS] , зареєстрований за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 грудня 1990 року на підставі рішення виконкому № 267 від 28 грудня 1990 року та записано 30 грудня 1990 року в реєстрову книгу № 1 за реєстром № 42. 27 січня 2025 року на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу за адресою [ADDRESS] , загальною площею 43,4 кв.м., житловою 30,7 кв. м. Зі змісту інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 27 січня 2025 року за №77, житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , з господарськими будівлями, загальною площею 43,4 кв.м. (житловою 30,7 кв.м.), належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дозвільні документи на проведення реконструкції літньої кухні «Б» та хліва літ «В» під літню кухню літ «Б», на проведення реконструкції хліва літ. «Г» під гараж майстерню літ «Г» та на будівництво хліва літ. «Д» і вбиральні літ. «Е» замовником не надано. Згідно Висновку про ринкову вартість майна від 26 серпня 2025 року, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , становить 101 990,00 грн. 15 жовтня 2025 року від Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшли копії спадкової справи № 14/2025, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , та копії спадкової справи № 82/2018, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . Із матеріалів цих спадкових справ встановлено, що у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 14/2025 року, після смерті [PERSON] , за заявою дружини [PERSON] про прийняття спадщини за законом, яка успадкувала майно цього спадкодавця разом із сином [PERSON] . Між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 16 квітня 2025 року по реєстру № 2-263 було укладено договір про поділ спадщини, відповідно до якого частка житлового будинку в [ADDRESS] переходить до [PERSON] . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори також заведена спадкова справа за № 82/2018 року, після смерті [PERSON] , за заявою сина [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом (в користь цього спадкоємця від імені [PERSON] було складено заповіт па належну їй земельну ділянку). Спадщину за законом прийняв син померлої [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав за життя. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] , після померлого батька [PERSON] , частка якого належала померлому особисто, а частка - належала його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої він прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що стверджується постановою держаного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л. Г. про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1237/02-31 від 11 серпня 2025 року. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. При вирішенні спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору за адресою [ADDRESS] , були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а тому право власності на вказаний будинок належало їм по 1/6 частки кожному. [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до cт. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За життя сім`я [PERSON] самочинно збудувала літню кухню «Б, гараж майстерня «Г», хлів «Д», за адресою [ADDRESS] . Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об`єкт, яке може бути об`єктом спадкування. Відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Пленум Верховного Суду України у пункті 7 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем на день її смерті. Отож, [PERSON] успадкував 1/6 частку будинковолодіння за вищевказаною адресою, яка належала померлій [INFO] [PERSON] особисто, та 1/6 частку будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва господарської будівлі: літня кухня «Б, гараж майстерня «Г», хлів «Д», за адресою [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до cт. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживали та були зареєстровані на день смерті зі спадкодавцем. Між спадкоємцями Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 16 квітня 2025 року посвідчено по реєстру № 2-263 укладення договору про поділ спадщини, відповідно до якого частка житлового будинку в [ADDRESS] , переходить до [PERSON] . Позивач просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак у вчиненні нотаріальної дії та оформленні спадкових прав йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу, державної реєстрації права власності на 1/6 частки, яка належала померлому особисто, як члену колгоспного двору; 1/6 частка - належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що разом складає частку 2/6 (1/6+1/6) частки житлового будинку [ADDRESS] . Отож, у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності на будинковолодіння за вищевказаною адресою спадкодавцями не проведена (виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), та через відсутність свідоцтва про право власності на це майно, нотаріус відмовила [PERSON] , в оформленні спадкових прав видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому [PERSON] звернувся до суду. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного. Пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р оку, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття сторонами по справі та спадкодавцем у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору. [PERSON] був головою колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 грудня 1990 року на підставі рішення виконкому № 267 від 28 грудня 1990 року та записано 30 грудня 1990 року в реєстрову книгу № 1 за реєстром № 42, проте правовстановлюючий документ втрачено. Право [PERSON] на спадкове майно не визнається, а тому є підстави для застосування ст. 392 ЦК України до виниклих між сторонами правовідносин. При цьому суд враховує наявність самочинного будівництва господарської будівлі, що описав вище. Врахувавши встановлені обставини, в сукупності із нормами матеріального права, суд виснував, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на 2/6 частин житлового будинку [ADDRESS] Тернопільської області, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та на 2/6 часин будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва господарської будівлі: літня кухня «Б, гараж майстерня «Г», хлів «Д», за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується. На підставі наведеного,

Outcome: approved