Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

16.07.2025 р. до суду надійшла зазначена позовна заява. Провадження у справі відкрито 21.07.2025 р., вирішено справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.09.2025 р. вирішено витребувати у приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Барської Ірини Олександрівни: спадкову справу щодо померлої [INFO] [PERSON] ; спадкову справу щодо померлої [INFO] [PERSON] . Ухвала виконана 23.09.2025 р. Справу призначено до судового розгляду. Короткий зміст вимог позовної заяви [INFO] померла [PERSON] , яка була тіткою позивача та рідною сестрою її матері [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно квартира за номером [ADDRESS] . Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності від 06.06.2011 № 51, видане на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 26.05.2011 № 227, зареєстроване в Козятинському районному структурному підрозділі КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 21.06.2011 за реєстраційним номером 33956346. Відповідно до ст . 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги майна померлої [PERSON] є її син [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись із заявою про прийняття спадшини до приватного нотаріуса Козятинського (на даний час Хмільницького) районного нотаріального округу Вінницької області Барської Ірини Олександрівни, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37043485 від 01.04.2014 року. Після звернення із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] , який є громадянином рф, виїхав за місцем свого проживання в росію. Після початку антитеростичної операції на сході України, [PERSON] взагалі припинив спілкування з родичами в Україні і єдиний раз в телефонному режимі повідомив, що квартира в Україні йому не потрібна, він не потребує житла в Україні, тому що ніколи сюди вже не повернеться. З моменту смерті [PERSON] , мати позивача [PERSON] займалась утриманням квартири в належному стані, повністю сплачувада всі комунальні послуги. Всі оригінали документів сестри та на квартиру знаходились у її матері. [INFO] мати позивача - [PERSON] померла. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, як донька померлої, позивач має право на спадщину після смерті матері в першу чергу. У встановлений законом строк позивач прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись із заявою про прийняття спадшини до приватного нотаріуса Козятинського (на даний час Хмільницького) районного нотаріального округу Вінницької області Барської Ірини Олександрівни, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79832667 від 27.01.2025 року. Протягом останніх 12 років відповідач не мав ні до матері, ні до позивача жодних претензій щодо спірної квартири, не заявляв ніяких намірів щодо її оформлення в Україні. Мати позивача за згодою відповідача на протязі 12 років відкрито, безперервно володіла спірною квартирою, сплачувала усі податки, комунальні послуги, робила ремонт та підтримувала квартиру у належному стані. Після смерті матері позивач, як її спадкоємець, продовжує добросовісно постійно користуватися квартирою майном, сумлінно захищаючи свої цивільні права та забезпечуючи виконання цивільних обов`язків. Оскільки спадкоємець померлої [PERSON] , відповідач [PERSON] , є громадянином російської федерації, тобто особою, пов`язаною з державою-агресором, то оформлення на даний час на нього нерухомого майна, розташованого на території України, заборонено. У зв`язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав та оформлення належних прав на майно, яке набуте у встановленому законом порядку. Позивач зазначає, що , враховуючи, що вона та її померла мати добросовісно володіли чужим майном, тобто спірною квартирою, і протягом 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою за адресою: [ADDRESS] , тому вона набула право власності на спірну квартиру за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ч.1, ч. 2 ЦК України. Просить суд визнати за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності за набувальною давністю на квартиру під номером [ADDRESS] . Позиція відповідача Відповідач не скористався правом подання відзиву за позовом. Процедура судового розгляду Позивач та відповідач у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Інтереси позивача забезпечені участю його представника у судовому засіданні, відповідач у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання в Україні, наявністю громадянства рф та можливим проживанням на її території, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи за допомогою веб оголошення на офіційному сайті Судова влада. Клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути вказане провадження за відсутності сторін: за відсутності позивача на підставі п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, відповідача відповідно до п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. У справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, зазначила, що позивач відкрито, добросовісно володіє вказаною у позові квартирою після смерті її матері, яка також добросовісно володіла даної квартирою, проживала в ній більше ніж 10 років. Є всі підстави для задоволення позову та визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на дане майно. Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне. Як вбачається з Свідоцтва про право власності від 06.06.2011 № 51, виданого на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 26.05.2011 № 227, зареєстрованого в Козятинському районному структурному підрозділі КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 21.06.2011 за реєстраційним номером 33956346, власником кооперативної квартири, розташованої в [ADDRESS] , є [PERSON] . Вказана інформація підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 30375590. [PERSON] померла [INFO] в м. Козятин Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно даних спадкової справи № 21/2014 р., з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] 01.03.2014 р. (дата посвідчення та реєстрації нотаріусом поданої заяви), син [PERSON] , наявність родинних зв`язків підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00012872026. Суд звертає увагу, що згідно довіреності 39АА 0756124, [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси по оформленню спадкових справ на майно після смерті [PERSON] . Матеріали спадкової справи містять дані про документування [PERSON] паспортном громадянина Російської Федерації від 27.02.2008 р. № [NUMBER] . Таки чином, відповідач є спадкоємцем майна [PERSON] першої черги, відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2 ст. 1220 ЦК України), спадщина, яка залишилась після смерті [PERSON] , до складу якої входить кооперативна квартира, розташована в [ADDRESS] , належить відповідачу [PERSON] з 04.09.2013 р. Позивач по даній справі, [PERSON] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . В свою чергу, [PERSON] є сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в м. Козятин, її спадкоємцем першої черги є позивач, [PERSON] , що підтверджується даними спадкової справи № 11/2025 р. Крім того, з даних даної спадкової справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З заяви від 22.07.2025 р., поданої позивачем [PERSON] до приватного нотаріуса І. Барської вбачається, що останнє постійне місце проживання та реєстрації померлої [PERSON] було: [ADDRESS] . З паспортних даних позивача [PERSON] також вбачається її місце реєстрації: [ADDRESS] . На підтвердження факту проживання в кооперативній квартирі, розташованій в [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , та яка прийнята у спадкування відповідачем [PERSON] , позивачем додано квитанції про сплату комунальних послуг 03.10.2017 по 21.02.2024 р. Інші докази суду не надані. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Частиною першою статті 344 ЦК встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18). Взагалі, аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України». Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), що був врахований апеляційним судом при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач був обізнаний щодо власника спірного майна, [PERSON] , яка померла [INFO] та її спадкоємця, який прийняв вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті з часу її відкриття, тобто з [INFO] , відповідача [PERSON] . Крім того, згідно довіреності 39АА 0756124, [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси по оформленню спадкових справ на майно після смерті [PERSON] , тобто [PERSON] , мати позивача, була обізнана про склад спадкового ма \~ \~ \~ \~йна після смерті [PERSON] та власника квартири, вказаній в позові, яким на теперішній час є відповідач [PERSON] . Наявність громадянства іншої країни не позбавляє власника захисту його прав, що відповідає положенням Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд звертає увагу, що в разі задоволення позовних вимог, відповідач буде позбавлений права власності на належну йому квартиру. Підстав для позбавлення права власності [PERSON] на спірну квартиру, яка упадкована ним на законодавчо встановлених підставах за нормами національного законодавства суд не вбачає. Таким чином, відсутній критерій добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном, що виключає можливість набуття ним права власності на будинок, який є предметом позову, за набувальною давністю. Вказане є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, з доказової бази наданої позивачем, вбачається зареєстроване місце проживання позивача та її матері, [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Місцем проживання [PERSON] на момент смерті також є наступна адреса: [ADDRESS] . Позивачем доведено лише періодичну сплату комунальних платежів на квартиру під номером [ADDRESS] за період з 03.10.2017 по 21.02.2024 р., що саме по собі не може свідчити про безпосереднє проживання за об`єктом сплати відповідних сум. Отже, належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача, її матері, [PERSON] , в квартирі під номером [ADDRESS] , добросовісності заволодіння даним майном, відкритого, безперервного володіння даним нерухомим майном протягом десяти років, суду не надано. Вказане є підставою для відмови в задоволенні позову. Висновки суду за результатами розгляду позову Отже, давність володіння могла би вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено. Позивач, завжди знав, хто є власником спірного майна, позивачем не доведено добросовісності заволодіння даним майном, відкритого, безперервного володіння даним нерухомим майном протягом десяти років. Позивач не позбавлений можливості оформити своє право власності шляхом укладання відповідного договору з його власником. Враховуючи наведене, а саме те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed