Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Сніжко П.В. звернувся через систему «Електронний суд» до Основ`янського районного суду міста Харкова з позовом, який в подальшому уточнила та просила суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , житлової площі 37,1 кв.м., загальної площі 46,9 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить 3/8 частки жилого будинку на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.1995, посвідченого нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Е. Гречук та 5/8 часток вищевказаного жилого будинку належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.1995, виданого нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори А. Черняєвою. Тобто, позивач є одноосібним власником житлового будинку. Право приватної власності на вищевказаний житловий будинок відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.1995, зареєстрованого Куп?янським бюро технічної інвентаризації на праві власності та внесено запис в реєстрову книгу за №28, реєстровий номер 4080, дата запису 12.01.1996 р (3/8 частки). Право власності на 5/8 частки вищевказаного об?єкту нерухомості підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.1995 зареєстровано також Куп?янським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності та внесено запис в реєстрову книгу за №28, реєстровий номер 4080, дата запису 13.12.1995. Таким чином, всі частки у праві власності на житловий будинок, зареєстровані Куп?янським бюро технічної інвентаризації на праві власності. Позивач 14.11.2024 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та отримала відмову в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки в інший спосіб визнати право власності і зареєструвати своє право власності неможливо. Ухвалою суду від 18.08.2025 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.10.2025 клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем у справі задоволено, замінено неналежного відповідача Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області на належного відповідача Курилівську сільську військову адміністрацію Куп`янського району Харківської області. Ухвалою суду від 12.11.2025 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача Курилівської сільської військової адміністрації також у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» подав письмову заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. Так, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Е. Гречук 21.12.1995, зареєстрованого в реєстрі за №І-7553, та зареєстрованого у Куп`янському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №28 за реєстровим №4080, [PERSON] належить 3/8 частки жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Черняєвою А. 12.12.1995, зареєстрованого в реєстрі за №2-3660, та зареєстрованого у Куп`янському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №28 за реєстровим №4080, [PERSON] належить 5/8 частки жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду житловий будинок має загальну площу 46,9 кв.м., житлову площу 37,1 кв.м. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради за №76133094 від 18.11.2024 відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за позивачем, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до інформації з веб-порталу «Дія» на запит позивача не знайдено жодного об`єкта за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Таким чином, позивач на теперішній час не має документів, які б могли підтвердити право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, окрім договору купівлі-продажу, свідоцтва про право на спадщину за законом та технічної документації на житловий будинок. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 376 від 28.02.2025 Курилівська сільська територіальна громада є територією активних бойових дій, на якій функціонують державні електронні інформаційні ресурси. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Частина четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). На даний час КП «Куп`янське БТІ» не здійснює господарську діяльність, його будівля повністю зруйнована, база даних та архівні справи знищені внаслідок збройної агресії рф. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, враховуючи, що відповідач позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення, про що зазначив у заяві, і таке визнання позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд вважає за можливе прийняти від відповідача визнання позову та ухвалити рішення про його задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В той же час, враховуючи обставини справи та відсутність порушень прав позивача з боку відповідача, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на позивача.

Outcome: approved