Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~29 жовтня 2025 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метнівест-Промсервіс» (далі ТОВ «Метінвест-Промсервіс») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював за професією електрогазозварника на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» тривалий час у шкідливих умовах праці, а саме: з 20.12.2016 по 12.02.2024, отримав професійне захворювання хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Емфізема легень. Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 21.10.2025 позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичні страждання та біль через важкість самопочуття та особливості лікування. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 300 000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача без утримання податків та обов`язкових платежів. 31 жовтня 2025 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 14 листопада 2025 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами та вважає, що позивачем не доведений факт спричинення професійним захворюванням моральної шкоди саме діями відповідача. Зазначає, що позивач умисно сприяв розвитку професійних захворювань. Окрім цього, на думку відповідача, завлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Крім того, відповідач зазначає, що вимога позивача щодо стягнення грошових коштів без утримання податків суперечить діючому законодавству України. 26 листопада 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає про те, що ним надано належні та допустимі докази стійкої втрати працездатності. Вказав, що твердження щодо умисності розвитку професійних захворювань спростовуються п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.08.2025. Крім того вказав, що посилання відповідача на стягнення розміру моральної шкоди з утриманням з позивача обов`язкових податків та зборів не відповідає чинному законодавству України. Зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є необґрунтованими та надуманими. 02\~грудня 2025\~року представником\~відповідача подано\~до суду\~заперечення,\~в яких\~представник відповідача\~вказує на\~те,\~що ТОВ\~«Метінвест-Промсервіс»\~вжило всіх\~заходів,\~покладених на\~нього законодавством,\~для виявлення\~у позивача\~ознак професійних\~хронічних захворювань\~та можливості\~його подальшої\~роботи за\~своєю професією.\~В разі,\~якщо такі\~ознаки було\~би виявлено\~та у\~заключному акті\~за результатами\~мед.\~огляду зазначено\~відомості про\~неможливість подальшої\~роботи за\~професією,\~тоді б\~позивачеві було\~запропоновано іншу\~роботу,\~або звільнено\~за ч.1\~ст.40\~КЗпП України\~у зв`язку\~із невідповідністю\~займаній посаді\~за станом\~здоров`я. Вважає неспроможним довід позивача про необхідність повного задоволення його позовних вимог, оскільки відповідальність за недотримання норм законодавства про охорону праці законодавство покладає також і на працівника. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював у ТОВ «Метінвест-Промсервіс» з 20.12.2016 по 12.02.2024 за професією електрогазозварювальник 5-го розряду. 14 серпня 2025 року складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) [PERSON] : хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Емфізема легень. Причиною професійного захворювання в акті зазначено вплив аерозолів переважно фіброгенної дії, які перевищували нормативні значення. Обставиною виникнення профзахворювань слугувала праця електрозварником цеху сервісного обслуговування «ЦГЗК» ТОВ «Метінвест-Промсервіс». Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 231/25/4018/В від 21.10.2025, позивачу [PERSON] встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 10% з 24.09.2025 у зв`язку із професійним захворюванням: хронічна обструктивна хвороба легень. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійних захворювань. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи у ТОВ «Метінвест-Промсервіс», що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 серпня 2025 року. За таких обставин суд вбачає, що ТОВ «Метінвест-Промсервіс» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійним захворюванням хронічна обструктивна хвороба легень. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 10%, періоду роботи на підприємстві відповідача понад 7 років 01 місяць 24 дні за професією електрогазозварювальника, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 32 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Щодо посилання відповідача про те, що вимога позивача щодо стягнення грошових коштів без утримання податків суперечить діючому законодавству України, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Водночас пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року. Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про те, що сума, стягнута з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заподіянням шкоди життю та здоров`ю\~на виробництві\~не підлягає оподаткуванню. З приводу заяви відповідача щодо визначення порядку виконання судового рішення шляхом зазначення в резолютивній частині рішення інформації про порядок виконання рішення, а саме банківських реквізитів позивача [PERSON] на які ТОВ «Метінвест-Промсервіс» має перерахувати стягнуті кошти, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, а саме рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають такого положення, як виконання судового рішення стягувачем. В той же час, згідно ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Одночасно з виконавчим документом стягувач подає заяву, в якій зазначаються: 1) реквізити рахунку в банку, іншій фінансовій установі, небанківського надавача платіжних послуг; 2) прізвище, ім`я, по батькові стягувача, реквізити документа, що посвідчує його особу, тобто, саме стягувач наділений правом, а не обов`язком, звернення рішення суду до виконання шляхом пред`явлення виконавчого документу безпосередньо до боржника, із зазначенням реквізитів банківського рахунку. За наведених обставин вбачається, що суд не має правових підстав із визначення порядку виконання судового рішенням шляхом банківських реквізитів позивача, а тому суд доходить переконання про відсутність підстав для визначення порядку виконання у рішенні суду. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України та з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial