Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

25 лютого 2025 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі) про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 18 травня 1999 року між нею та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу укладений і зареєстрований на Товарній біржі Біржа-Південь у журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю за № 070 від 18 травня 1999 року, без подальшого нотаріального посвідчення, про що зазначено в договорі. 28 липня 1999 року, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 070 від 18 травня 1999 року, за [PERSON] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстроване право власності за реєстровим № 266. Оскільки спірний договір купівлі - продажу нерухомого майна не був посвідчений нотаріально, позивач [PERSON] просила суд визнати зазначений вище договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 березня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, - залишено без руху та надано позивачу десятидений строк для усунення недоліків. Усуваючи недоліки позовної заяви, позивачу [PERSON] слід було надати суду новий текст позовної заяви, який має містити зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 25 березня 2025 року на виконання ухвали суду позивач [PERSON] подала на адресу суду уточнену позовну заяву. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2025 року вказаний позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначити справу до розгляду по суті у судовому засіданні. До участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Універсальну біржу Південь. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 10 грудня 2025 року подала на адресу суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги до відповідача [PERSON] у повному обсязі, а у вимогах до відповідача [PERSON] просила відмовити; просить проводити розгляд справи за її відсутності; проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подав. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Універсальної біржи Південь, належним чином повідомленої про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідив матеріали справи та встановив таке: 18 травня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу укладений і зареєстрований на Товарній біржі Біржа-Південь у журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю за № 070 від 18 травня 1999 року, без подальшого нотаріального посвідчення, про що зазначено в договорі (а. с. 10). 28 липня 1999 року, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 070 від 18 травня 1999 року, за [PERSON] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстроване право власності за реєстровим № 266 (а. с. 9). Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з положеннями ст. 1 Закону України Про товарну біржу (далі - Закон) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Відповідно до ст. 2 Закону товарна біржа здійснює свою діяльність за принципами: рівноправності учасників біржових торгів; застосування вільних (ринкових) цін; публічного проведення біржових торгів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , виникли 18 травня 1999 року, для їх врегулювання застосуванню підлягає Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), чинного на момент виникнення правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, зареєстрованих на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України 2004 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору, дійшли взаємної згоди за всіма його істотними умовами і виконали свої зобов`язання, що підтверджується укладеним в письмовій формі договором купівлі - продажу квартири. Обставин, що спростовують цей факт у судовому засіданні не виявлено. Враховуючи викладене вище, суд вважає вимоги позивача, пред`явлені до відповідача [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову, в частині вимог до відповідача [PERSON] , оскільки при укладенні між [PERSON] та [PERSON] 18 травня 1999 року договору купівлі - продажу нерухомого майна домоволодіння [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не був стороною у договорі, і тому не має жодних обов`язків перед позивачем щодо виконання умов спірного договору. Поряд з цим, позивачем не доведено обставини, яким чином і яке право позивача порушено відповідачем [PERSON] . З огляду на викладене вище, позов в частині вимог до відповідача [PERSON] є необґрунтованим, а тому в цій частині вимог у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., сплачений позивачем за квитанцією до платіжної інструкції 0.0.4215220340.1 від 25 лютого 2025 року.

Outcome: partial