Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У січні 2025 року директор Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 42 416,91 грн, відшкодувати судові витрати в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову вказано, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача [PERSON] за період з 01.01.2016 по 01.11.2024 рахується заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування в розмірі 35186,93 грн. Боржнику було надіслано попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити, однак відповідач заборгованості не сплатила. У зв`язку з цим представник позивача просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 35186,93 грн., а також витрати, передбачені статтею 625 ЦК України, а саме: за період з 01.01.2016 по 23.02.2022 суму, на які збільшилася заборгованість внаслідок інфляції в розмірі 5149,75 грн., три відсотки річних в розмірі 1855,25 грн.; за період з 01.01.2024 по 01.11.2024 суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляції в розмірі 176,58 грн та три відсотки річних у розмірі 48,40 грн. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своїм заочним рішенням від 25.03.2025 задовольнив позовні вимоги, стягнув з [PERSON] на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» суму боргу за період з 01.01.2016 по 01.11.2024 в розмірі 35186,93 грн.; за період з 01.01.2016 по 23.02.2022 суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в сумі 5149,75 грн та три відсотки річних в сумі 1855,25 грн; з 01.01.2024 по 01.11.2024 суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в сумі 176,58 грн та три відсотки річних в сумі 48,40 грн та судові витрати у розмірі 3028,00 грн. 03.10.2025 відповідач [PERSON] подала через систему «Електронний суд» заяву про перегляд заочного рішення від 25.03.2025 у справі № 357/277/25. Ухвалою суду від 23.10.2025 заяву [PERSON] задоволено, скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 25.03.2025 року по справі № 357/277/25 за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до [PERSON] про стягнення суми боргу, призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 25.11.2025 залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . 11.12.2025 третя особа [PERSON] подала письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води від 20.04.2015 був укладений саме з [PERSON] , а не з відповідачем. [PERSON] дійсно являється власником квартири [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживала, договори щодо надання комунальних послуг з відповідними установами не укладала. На підставі викладеного, третя особа вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем по справі та просила відмовити в позові. В судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позов не визнав. Третя особа [PERSON] заперечила задоволення позову, оскільки позов подано до неналежного відповідача. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що по особовому рахунку № [NUMBER] , який відкрито Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» по квартирі [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , рахується заборгованість за послуги постачання теплової енергії перед КП БМР «Білоцерківтепломережа», за період з 01.01.2016 по 01.11.2024 в розмірі 35186,93 грн. (а.с.3-4). Позивач провів розрахунок суми на яку збільшилась вказана заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 5149,75 грн., та 3 % річних - 1855,25 грн. за період з 01.01.2016 по 23.02.2022, а також суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляції в розмірі 176,58 грн та три відсотки річних у розмірі 48,40 грн, за період з 01.01.2024 по 01.11.2024. З копії договору дарування, укладеного 12.08.2000 між [PERSON] (даритель) та [PERSON] (обдарована), від імені якої діяла її матір [PERSON] , вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Матеріали справи містять копію договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води за адресою: [ADDRESS] , укладений 20.04.2015 між КП БМР «БТМ» та [PERSON] . (а.с. 10). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 12). Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія про наявність заборгованості, яка залишилася без задоволення (а.с.11). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 1 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно частини першої статті 9 Закону № 2189-VIII - споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц. Заперечуючи позовні вимоги, третя особа надала до справи докази того, що у квартиру [ADDRESS] не надаються комунальні послуги з водопостачання та постачання електричної енергії. Однак, відсутні докази того, що відповідач чи третя особа звертались з проханням/вимогою до позивача про відключення постачання теплової енергії до вказаної квартири. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу підприємства не надходило. Відсутність письмового договору та відкритого нового особового рахунку для оплати послуг, на що посилався представник відповідача, не може бути підставою для відмови в цьому позові, оскільки в квартиру [ADDRESS] надавалися позивачем послуги з опалення в повному обсязі. Факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц). Згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами відсутні чинні договори про надання житлово-комунальних послуг, а такий договір був укладений в квітні 2015 року із законним представником власника квартири, а отже суд вважає доведеним, що відповідачу були надані послуги з централізованого опалення, а також абонентського обслуговування, що підтверджується розрахунковим листом абонента. Відповідач зобов`язана оплачувати надані послуги. Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Пунктом 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. (п.36,37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; Відповідно до ч.1, ч.4 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що на момент набуття відповідачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , вона була малолітньою, від її імені діяла законний представник - мати [PERSON] , яка була споживачем послуг та зобов`язана була оплачувати послуги позивача, оскільки на час укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, [PERSON] була малолітньою дитиною. Відносини щодо майна малолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Малолітнім особами може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Проте, будучи власниками, малолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають часткову цивільну дієздатність (ст.31 ЦК України). Тому майном, що належить малолітній дитині, управляють інші особи, в першу чергу її батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Частинами 1-2 статті 32 ЦК передбачено, що фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років має неповну цивільну дієздатність. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Відповідно до ч. 1,2 ст. 33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Відповідно до ч. 1,7 ст. 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Право батьків на управління майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону. При здійсненні повноважень щодо управління майном управитель діє від свого імені в інтересах неповнолітньої особи, яка є власником майна.. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Так, позивачем заявлені вимоги про стягнення боргу за надані послуги з 01.01.2016 року. Однак, станом на вказану дату відповідач була неповнолітньою та не могла здійснювати свої права самостійно, оскільки мала неповну цивільну дієздатність, і в силу вищенаведених правових норм, саме батьки відповідача зобов`язані були оплачувати комунальні послуги в квартирі та управляти майном своєї дитини. Зважаючи на встановлені обставини, суд зауважує, що оскільки лише 26.01.2018 відповідач [PERSON] досягла повноліття, а отже, набувши повної цивільної дієздатності - 26.01.2018, у відповідача виник обов`язок зі сплати послуг теплової енергії КП БМР «Білоцерківтепломережа». Враховуючи суб`єктивний склад учасників процесу, суд дійшов висновку, що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги КП БМР «Білоцерківтепломережа», та можливо стягнути з відповідача [PERSON] борг за послуги з постачання теплової енергії, починаючи з 01 лютого 2018 року по 01 листопада 2024 року, що, згідно наданого розрахунку, складає суму 29 158,80 грн. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. В даному випадку, судом встановлений факт порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії з 01.02.2018 в квартирі [ADDRESS] , а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» підтверджується матеріалами справи. Позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі - 5149,75 грн., та 3 % річних - 1855,25 грн., починаючи з 01.01.2016, оскільки має місце прострочення відповідачами грошового зобов`язання. Позивач розрахував суми згідно ст. 625 ЦК України станом на 23.02.2022 року, тобто до початку воєнного стану в державі, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022. Однак, враховуючи, що суму боргу можливо стягнути з відповідача з моменту виникнення у неї обов`язку з утримання власного майна, тобто з 01 лютого 2018 року, то і суми нараховані по ст. 625 ЦК України, належить стягнути за період з 01.02.2018 по 23.02.2022. Враховуючи викладене, за період з 01.02.2018 по 23.02.2022, підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 2715,62 грн та три відсотки річних у розмірі 1017,20 грн. Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» № 206 від 05.03.2022 було установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Однак, 30.12.2023 було внесено зміни до Постанови № 206 від 05.03.2022, та установлено про заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги. Оскільки, місцем надання послуг є м.Біла Церква, яке не відноситься до вище перелічених територій, позивачем нараховано з 01.01.2024 по 01.11.2024 інфляційні втрати у розмірі 176,58 грн та три відсотки річних у сумі 48,40 грн. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Матеріали справи містять докази часткового стягнення з [PERSON] коштів за виконавчим документом по справі № 357/277/25, при виконанні заочного рішення від 25.03.2025. Зокрема, як вбачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської обалсті Олійника О.І. про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] від 24.10.2025, залишок нестягненої суми за виконавчим документом становить 29 395,12 грн, сума стягненої винагороди приватного виконавця - 1604,97 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення суду не підлягає виконанню у частині вже стягнутої, у межах виконавчого провадження № [NUMBER], суми - 13021,79 грн. (42416,91 грн - 29395,12 грн). Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Оскільки позов задоволено на 78,07 % (33116,60 х 100 : 42416,91), судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить 2363,96 грн (3028,00 х 78,07 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial