Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Біла Т.В. звернулася до суду з вказаним позовом. Вимоги обґрунтувала тим, що 15.07.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №93292 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 45 604,87 грн. Позивач вважає, що зазначений вище виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Позивач не підписувала жодних договорів з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», у тому числі й кредитних договорів, не має будь-яких правовідносин з відповідачем, а тому відповідач не міг надати нотаріусу оригінал будь-якого договору, у тому числі й кредитного договору, як первинного документу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису за відсутністю такого. Якщо відповідачем і було подано нотаріусу кредитний договір, в якому боржником вказана позивач, то такий договір не підписаний нею, а отже є нікчемний та не може вважатись оригіналом кредитного договору. Крім того, виконавчий напис №93292 не відповідає вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. На день вчинення оскаржуваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Оскільки, кредитний договір, що укладений з відповідачем нотаріально не посвідчений, відповідно вчинення виконавчого напису №93292 на кредитному договорі є незаконним. Позивачем не визнається сума боргу в повному обсязі та не погоджується із наявністю заборгованості, а тому між позивачем та відповідачем наявний спір щодо існування заборгованості та взагалі правовідносин. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15.07.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, який зареєстровано в реєстрі за №93292 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 45 604,87 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (код ЄДРОПУ 36799749) на користь [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ) сплачений судовий збір за подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову та витрати на правничу допомогу адвоката, що заявлені в заяві про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 21300 грн. Ухвалою від 30.09.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.12.2021 року представник відповідача надав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому зазначив, що заявлені витрати на правничу допомогу складають 21300 грн. Відповідач категорично не погоджується із даною сумою. Фактично, представник позивача вважає, що написання позовної заяви із формування додатків, консультації вартує 21300 грн. До позовної заяви не подано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 21300 грн. Із врахуванням складності даної справи, представник відповідача просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. 09.12.2021 року представник відповідача надав до суду відзив, згідно якого вважає, що доводи позивача не заслуговують на увагу та спростовуються. Нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позову. 14.12.2021 року представник позивача Біла Т.В. надала до суду відповідь на відзив, згідно якої вважала, що обґрунтування заперечень, зазначених у відзиві, не можуть прийматись судом до уваги, оскільки відповідачем не надано документів, що підтверджують укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем. Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», затверджений Кабінетом Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, не застосовується з 22.02.2017 року. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами права у відповідача вимагати повернення будь-яких коштів. Щодо витрат на правничу допомогу. У відзиві представник відповідача стверджує, що позивачем не надано належних доказів фактичної оплати послуг, а тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню. Такі твердження відповідача є помилковими та не заслуговують на увагу. Дані витрати клієнтом адвокату не сплачені, але мають бути стягнені з відповідача при задоволенні позову. 24.09.2021 року між [PERSON] та адвокатом Білою Тетяною Володимирівною укладено договір №28-пд/2021 від 24.09.2021 року про надання правничої допомоги та Додаткова угода №1 до цього Договору, узгоджена вартість послуг адвоката, що зазначена в Додатку №1. Загальна вартість наданих послуг відповідно до звіту №1 складає 11300,00 грн. Сторони домовилися, що оплата послуг адвоката та сплата гонорару має відбутися у майбутньому, а саме після отримання судового рішення, яке набрало законної сили. Розрахунок відповідача щодо можливих витрат є безпідставним, оскільки не може розраховуватись із середньої заробітної плати по регіону. Відповідачем не наведено належних та допустимих доказів неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, незгода із розміром витрат є суб`єктивною думкою відповідача без підтвердження належними доказами. У зв`язку з викладеним, представник позивача просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката, що становить 21300 грн відповідно до заяви про розподіл витрат на правовому допомогу та 7000,00 грн аналіз відзиву відповідача та підготовку відповіді на відзив. Позивач [PERSON] та представник позивача Біла Т.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, визначених в позовній заяві та відповіді на відзив, просили їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] у виконавчому провадженні №66640155, на підставі виконавчого напису №93292, вчиненого 15.07.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 45 604,87 грн. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Станом на час розгляду справи Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» виключено на підставі Постанови КМ № 480 від 19.04.2022. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 23.11.2019 року з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у загальному розмірі 1362,00 грн, який складається з 908,00 грн - за подання позовної заяви та 453,00 грн за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача зазначив суму витрат понесених у зв`язку із розглядом справи - 21300 грн відповідно до заяви про розподіл витрат на правову допомогу та 7000,00 грн аналіз відзиву відповідача та підготовку відповіді на відзив, яку просить стягнути з відповідача. На підтвердження понесених судових витрат представником позивача надано: - договір №28-пд/2021 про надання правничої допомоги від 24.09.2021 року; - додаткова угода №1 до Договору №28-пд/2021 від 24.09.2021 року про надання правничої допомоги від 24.09.2021 року; - Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №28-пд/2021 від 24.09.2021 року; - звіт №1 про надані послуги за договором №28-нд/2021 від 24.09.2021 року, згідно якого вартість наданих послуг складає: 5000,00 грн. - складання позовної заяви; 2000,00 грн. - складання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката; 2000,00 грн. - складання заяви про забезпечення позову та витребування доказів; 300,00 грн. - усна консультація щодо правовідносин, що виникли між сторонами; 1000,00 грн. - правовий аналіз документів; 1000,00 грн. - аналіз судової практики з подібних правовідносин. Загальна вартість наданих послуг складає - 11 300,00 грн. Клієнт відповідно до умов п. 4.3. Договору про надання правничої допомоги має перерахувати суму в розмірі 11 300,00 грн. протягом 10 днів з моменту набрання законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі №910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17, зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У даному випадку, відповідачами було висловлено заперечення щодо розміру заявлених позивачем витрат як таких, що є неспівмірними. Виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та критерію необхідності такої роботи, ураховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, сталу судову практику Верховного Суду з питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання, суд вважає заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 28300 грн є неспівмірним. Суд бере до уваги той факт, що спір, який виник між сторонами у справі, не є складними, не вимагає вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, судова практика в цій категорії спорів є сформованою та незмінною. Отже, формування правової позиції при підготовці позову, складання позовної заяви та підготовка письмових клопотань не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи та сталу судову практику у даній категорії справ. За наведених обставин, суд доходить висновку про зменшення заявленого розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, до 5000,00 грн.

Outcome: approved