Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Представник АТ «Криворізька теплоцентраль» - адвокат Кучерява С.О. звернулася до суду з позовною заявою 09.07.2024, в якій просила суд стягнути із [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] за період з листопада 2021 року до березня 2023 року у розмірі основного боргу 30 733 грн. 43 коп., пеню 1 999 грн. 57 коп., 3% річних 1 642 грн. 50 коп., інфляційні втрати 5 729 грн. 82 коп., плату за абонентське обслуговування 130 грн. 50 коп.; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією, як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу. Постачання теплової енергії є комунальною послугою та обов`язком заявника як виконавця такої послуги. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове приміщення №20 загальною площею 62,5 кв.м. у буд. [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] частка, та [PERSON] 1/2 частка. Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 13.08.2003 №396 «Про переведення житлових приміщень у нежитлові», об`єкт нерухомості переведений у нежитлове приміщення під магазин непродовольчих товарів. Відповідно до акта від 10.06.2024 №104 АТ «Криворізька теплоцентраль», за адресою: [ADDRESS] розташований магазин « [INFO] », де підприємницьку діяльність здійснює [PERSON] . Хоча й договір про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачем [PERSON] укладено не було, однак послуги фактично надавались, останній цими послугами користувався, а тому зобов`язаний їх оплатити. Крім того, АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від [PERSON] не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нежитлового приміщення [ADDRESS] із рівністю їх часток у праві спільної часткової власності, за кожним з них окремо обліковується типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії: в АТ «Криворізька теплоцентраль» такий договір обліковується за реквізитами №5051/жб/1 від 01.11.2021 з [PERSON] , та №5052/жб/1 з [PERSON] , який є ФОП, а тому вимоги до [PERSON] заявляються пропорційно її частці у праві власності із проведенням нарахування як на фізичну особу, що не є суб`єктом господарської діяльності (1/2). У будинку [ADDRESS] встановлений комерційний прилад обліку теплової енергії, введений в експлуатацію 07.11.2019, з проведенням чергової повірки відповідно до акта технічного огляду приладу обліку теплової енергії після повірки від 18.10.2022. Прилад-розподілювач теплової енергії у будинку не встановлено, а тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу обліку і пропорційно опалювальної площі приміщення. За показаннями приладу обліку та з урахуванням опалювальної площі приміщення, належності відповідачем частки приміщення, за період з 01.11.2021 по 31.03.2023 відповідачем було спожито теплової енергії на загальну суму 30 733 грн. 43 коп., а також нарахована плата за абонентське обслуговування за цей період у сумі 130 грн. 50 коп. Відповідач не виконувала свої грошові зобов`язання перед позивачем, оплату за отримані послуги не здійснювала належним чином, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.11.2021 по 31.03.2023 у загальному розмірі 30 733 грн. 43 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати 5 729 грн. 82 коп., 3% річних 1 642 грн. 50 коп., пеню 1 999 грн. 57 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 10.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 14.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження (п.22 протоколу с/з, а.с.221-зворот т.1). Ухвалою суду від 14.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів (п.27 протоколу с/з, а.с.221-зворот т.1). Ухвалою суду від 01.12.2025, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про допит спеціаліста (п.22 протоколу с/з а.с.50 т.2). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подала відзив на позов (а.с.111-114 т.1). Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивувала тим, що вона є співвласником нежитлового приміщення [ADDRESS] , де її частка у праві спільної часткової власності складає 1/2, а тому зобов`язання щодо належного майна вона несе виключно в межах її частки у праві власності. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідачем виявлено, що нарахування проведені на загальну площу приміщення, а не пропорційно її частці у праві власності, крім того, до позову не долучено жодних доказів, з яких можна було б встановити показники лічильника, загальну площу багатоквартирного будинку, опалювальну площу інших квартир у цьому будинку та інші цифрові показники, закладені у розрахунок. Зауважила, що без встановлення дійсної формули та пункту розрахунку згідно з Методикою, перевірити правильність нарахувань вартості послуг неможливо. Крім того, сам по собі розрахунок не підписаний посадовою особою, а відтак не є документом та доказом у розумінні ЦПК України. Позивач не оспорює той факт, що за адресою: [ADDRESS] розташований магазин непродовольчих товарів « [INFO] », де підприємницьку діяльність здійснює [PERSON] . Таким чином, фактично позивач визнає, що житлове приміщення експлуатується під господарську діяльність. Вказані обставини свідчать, що спірні правовідносини не мають характеру цивільно-правових, а є господарськими, що виключає можливість вирішення спору в порядку цивільного судочинства та є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, про що заявила клопотання, викладене у прохальній частині відзиву. Також відповідач зауважила, що між [PERSON] та ДП «Криворізька теплоцентраль» було укладено договір №926 від 03.03.2014 купівлі-продажу теплової енергії, предметом якого є, зокрема, надання послуг з теплопостачання на магазин загальною площею 62,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Підстави припинення дії договору, передбачені п.10.1, відсутні, договір вважається пролонгованим та є чинним. Таким чином, спірне житлове приміщення перебуває під регулюванням господарського договору №926 від 03.03.2014 купівлі-продажу теплової енергії, фактичним користувачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» є ФОП [PERSON] , що в сукупності свідчить про неналежність [PERSON] як відповідача у справі. У свою чергу, [PERSON] у договірних відносинах з АТ «Криворізька теплоцентраль» не перебуває, жодного доказу, як-то договору, заяви-приєднання, підписаного сторонами щодо надання послуг чи інших доказів фактичного одержання відповідачем послуг від позивача, суду не надано. Наявність підстав, які б свідчили про приєднання [PERSON] до типового договору, позивачем не доведена. Щодо заявленого боргу за кожною зі складових, то відповідач категорично заперечувала проти стягнення нарахованих позивачем збитків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, пені, оскільки їх нарахування проведене протиправно, всупереч обмеженням чинного законодавства України, обумовлених запровадженням з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», а в подальшому з 22.02.2022 воєнного стану, адже в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України постановою від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» заборонив нарахування таких збитків на заборгованість за житлово-комунальні послуги. З урахуванням вищевикладеного, відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості не підлягають задоволенню у повному обсязі. 20.08.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» представником позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Кучерявою С.О. подано відповідь на відзив. Представник позивача зазначила, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (п. 11 Типового договору). У будинку [ADDRESS] встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом введення в експлуатацію прибору обліку від 07.11.2019 та актом технічного огляду приладів обліку теплової енергії після повірки від 18.10.2022, свідоцтвом про повірку від 22.08.2022. Прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] площею 62,5 кв.м. належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/2 частка та [PERSON] частка. Таким чином, у період з 11.2021 по 03.2023 [PERSON] , яка володіє 1/2 нежитлового приміщення, було розраховано обсяг споживання послуги відповідно за 31,25 кв.м., про що зазначено і в позовній заяві, і в детальному розрахунку обсягу споживання, долучених до позовної заяви. Також представником надано акти фіксації показників приладу, які підтверджують фактичні та звітні показники спожитої теплової енергії по будинку [ADDRESS] за 11.2021-03.2023. Ні у період, за який стягується заборгованість, ні на день звернення до суду з позовом [PERSON] не була та не є фізичною особою-підприємцем, а є фізичною особою, яка здає своє приміщення ФОП [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] був співвласником приміщення до 05.03.2021 та між ним та ДП «Криворізька теплоцентраль» дійсно було укладено договір №926 від 03.03.2014. Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії затверджено постановою КМУ «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 № 830. Тобто, з 01.11.2021 з усіма своїми споживачами АТ «Криворізька теплоцентраль» було укладено типові індивідуальні договори. З 01.11.2021 з [PERSON] як співвласником, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який обліковується у позивача за № 5051/жб/1. На підставі наведеного, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] володіють нежитловим приміщенням загальною площею 62,5 кв.м на праві спільної часткової власності у розмірі по кожен, отже, з кожним окремо обліковується типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії - №5051/жб/1 від 01.11.2021 з [PERSON] як власником частини приміщення та №5052/жб/1 з [PERSON] як власником частини приміщення, який є фізичною особою-підприємцем, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію АТ «Криворізька теплоцентраль» заявляє окремо до кожного зі співвласників згідно площі, яка належить кожному з них. Відтак спір, який виник між сторонами, за своїм суб`єктним складом та характером правовідносин підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства. З приводу нарахування неустойки, представником зауважено, що [PERSON] є співвласником спірного нежитлового приміщення, яке відповідно не може використовуватись як житло, тому відповідач не належить до категорії споживачів «населення», а відноситься до категорії споживачів «інші споживачі», тому Постанова Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не може бути застосована до відповідача як споживача послуги з постачання теплової енергії в частині заборони нарахування збитків на борг. 07.10.2024 представником відповідача адвокатом Німець Ю.С. подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.173-177 т.1), наведені в яких доводи є тотожними з тими, що наведені у відзиві відповідачем. 22.10.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» представником позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Кучерявою С.О. подано додаткові письмові пояснення (а.с.189-202 т.1). Будучи присутньою в судовому засіданні 08.12.2025, представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Кучерява С.О. на задоволенні позовних вимог наполягала та підтримала позицію, викладену у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Гурський В.С. про розгляд справи, призначений на 08.12.2025, були обізнані та сповіщені належним чином, будучи присутніми в судовому засіданні 01.12.2025, однак не з`явились. До початку судового засідання заяв про відкладення розгляду справи з підтвердженням поважності причин неможливості участі у судовому засіданні за узгодженою з ними датою особисто або дистанційно в режимі відеоконференції, відповідач та її представник своєчасно не подали. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, інших учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено ст.223 ЦПК України. Зважаючи на викладене, категорію справи, тривалість її перебування у провадженні суду, висловлення стороною відповідача своєї позиції по суті позовних вимог шляхом подання відзиву, заперечень на відповідь на відзив, достатність часу для вчинення інших процесуальних дій, неодноразове відкладення розгляду справи за клопотаннями відповідача та її представника Німець Ю.С., що знаходиться на межі зловживання стороною процесуальними правами, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача та її представників, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши позицію учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на таке. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 Закону України «Про теплопостачання» як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу. Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу об`єктів теплопостачання від КП «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль», яке 16.03.2017 перетворене в ПАТ «Криворізька теплоцентраль», до останнього передано об`єкти теплопостачання, у тому числі в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. Таким чином, позивач є виконавцем послуги з теплопостачання для будинку [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформація від 19.08.2021 №271174675, відповідь №684799 від 10.07.2024) приміщення загальною площею 62,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/2 частка на підставі нотаріально посвідченого договору дарування частки квартири від 05.03.2021, та [PERSON] 1/2 частка на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21.03.2003. Факт належності 1/2 частки майна [PERSON] як фізичній особі відповідач в ході судового розгляду не оспорювала. Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 13.08.2003 №396 «Про переведення житлових приміщень у нежитлові», об`єкт нерухомості житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] переведений у нежитлове приміщення під магазин непродовольчих товарів. Відповідно до акта від 10.06.2024 №104 складеного комісією АТ «Криворізька теплоцентраль» та фотознімків до нього, за адресою: [ADDRESS] розташований салон-магазин « [INFO] », де підприємницьку діяльність здійснює [PERSON] . Будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення нежитлового приміщення №20 будинку здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення, а відтак система опалення нежитлового приміщення відповідача є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку, а отже, відповідач фактично отримує теплову енергію для опалення приватного нежитлового приміщення. Прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення. Із акта від 07.11.2019 слідує, що на багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії «Ергомера-125» та дозволено його експлуатацію; повірка вузла обліку теплової енергії проведена 26.08.2018 та дійсна до 26.06.2022. При цьому, 22.08.2022 проведено чергову повірку засобу вимірювальної техніки та встановлено, що він відповідає вимогам ДСТУ EN 1434-1:2019 Теплолічильники. Повірка дійсна до 22.08.2026, що підтверджується копією свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки від 22.08.2022 №102-22.08.2022, виданого ТОВ «РІВНЕСТАНДАРТ». Актом від 18.10.2022 підтверджено проведення технічного огляду приладу теплової енергії, встановленого на будинок, в результаті огляду встановлено справність приладу, наявність пломб після проведення державної повірки. Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір). Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" https://tec.dp.ua/ (п. 2 договору). Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача [PERSON] не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку [ADDRESS] про обрання моделі договірних відносин, тому з 01.11.2021 [PERSON] вважається такою, що приєдналася до публічного договору про надання послуги і постачання теплової енергії. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] володіють нежитловим приміщенням загальною площею 62,5 кв.м на праві спільної часткової власності у розмірі по кожен, тому з кожним окремо обліковується типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії - №5051/жб/1 від 01.11.2021 з [PERSON] як власником частини приміщення, та №5052/жб/1 з [PERSON] як власником частини приміщення. Факт наявності між ФОП [PERSON] та АТ "Криворізька теплоцентраль" договірних відносин за типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії - №5052/жб/1 від 01.11.2021 також підтверджено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 у справі №904/3252/24. Слід зауважити, що за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] не є фізичною особою-підприємцем та не здійснює господарську діяльність в спірному об`єкті нерухомості; до 06.01.2015 [PERSON] була зареєстрована як ФОП 02.04.2001, однак діяльність припинила за власним рішенням, запис в реєстрі від 06.01.2015 (а.с.127). У ході судового розгляду стороною позивача не заперечувався той факт, що 03.03.2014 між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (найменування якого в подальшому змінено на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація продавець) та Фізичною особою підприємцем [PERSON] (споживач покупець) було укладено договір №926 купівлі-продажу теплової енергії. Факт існування цього договору сторонами не оспорюється. Разом з тим, з 01.11.2021 договір купівлі-продажу №926 від 03.03.2014 є припиненим, [PERSON] не належить до кола співвласників об`єкта нерухомості, відтак з 01.11.2021 між АТ «Криворізька теплоцентраль» та [PERSON] , [PERSON] почали діяти типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії (в АТ «Криворізька теплоцентраль» такі договори обліковуються за реквізитами №5051/жб/1 від 01.11.2021 з [PERSON] як власником частини приміщення, та №5052/жб/1 з [PERSON] як власником частини приміщення за адресою: [ADDRESS] ). Оскільки з 01.11.2021 правовідносини, що склались між АТ «Криворізька теплоцентраль» як виконавцем послуги з теплопостачання для будинку [ADDRESS] та споживачем [PERSON] як власником 1/2 частини нежитлового приміщення, за відсутності доказів здійснення нею господарської діяльності, є цивільно-правовими, а відтак спір підлягає вирішенню саме за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з цим доводи сторони відповідача про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України є дистракторними та ґрунтуються на суб`єктивному, відносно перекрученому тлумаченні фактичних обставин задля умисного введення в оману суду. Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://tec.dp.ua/plata-za-abonentske-obslugovuvannya/. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Положеннями ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. За ст.25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил. Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житло-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений ст.7 цього Закону обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Так, ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з листопада 2021 року до березня 2023 року включно позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів, опалювальної площі частини нежитлового приміщення 31,25 кв.м. (пропорційно її частці у праві власності), відсутності пільг та субсидії, що підтверджується актами про надання теплоносія від 26.10.2021 №4, від 09.11.2022 №2021, актами про припинення подачі теплоносія від 01.04.2022 №166, від 28.03.2023 №140, а також відповідними рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021/2022 - №490 від 22.09.2021, №158 від 23.03.2022, 2022/2023 - №760 від 28.09.2022, №338 від 22.03.2023. Фактичне споживання послуги з постачання теплової енергії на буд. [ADDRESS] за період з 01.11.2021 по 31.03.2023, з урахуванням загальної площі будинку 3 109,9 кв.м., склало: листопад 2021 року 42,47 Гкал, грудень 2021 року 60,89 Гкал, січень 2022 року 70,37 Гкал, лютий 2022 року 55,93 Гкал, березень 2022 року 56,22 Гкал, листопад 2022 року 34,13 Гкал, грудень 2022 року 62,77 Гкал, січень 2023 року 65,69 Гкал, лютий 2023 року 55,48 Гкал, березень 2023 року 31,46 Гкал. Із наданих позивачем інформації про фактичне споживання послуги з постачання теплової енергії, актів передачі-прийняття теплової енергії, рахунків-фактур, фактичне споживання послуги з постачання теплової енергії за спірним житловим приміщенням за період з 01.11.2021 по 31.03.2023 розраховане пропорційно належній відповідачеві частці приміщення (на опалювальну площу 31,25 кв.м.) та з урахуванням плати за абонентське обслуговування склало (з ПДВ): листопад 2021 0,545 Гкал на суму 4 009,16 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 7,02 грн.), грудень 2021 року 0,66 Гкал на суму 3 982,95 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 7,02 грн.), січень 2022 року 0,95 Гкал на суму 3 699,16 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 7,02 грн.), лютий 2022 року 0,57 Гкал на суму 1 333,06 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 7,27 грн.), березень 2022 року 0,575 Гкал на суму 3 983,23 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 7,27 грн.), листопад 2022 року 0,325 Гкал на суму 1 744,88 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 8,00 грн.), грудень 2022 року 0,7 Гкал на суму 3 748,98 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 8,00 грн.), січень 2023 року 0,7 Гкал на суму 3 748,99 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 8,00 грн.), лютий 2023 року 0,58 Гкал на суму 3 107,67 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 8,00 грн.), березень 2023 року 0,27 Гкал на суму 1 451,29 грн. (у т.ч. плата за абонентське обслуговування 8,34 грн.). Вищевказані обсяги фактично поставленої теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача також знайшли своє ґрунтовне підтвердження в ході розгляду справи №904/3252/24 Господарським судом Дніпропетровської області за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ФОП [PERSON] за аналогічним спором і зазначені у рішенні від 10.10.2024 (а.с.216-219). Посилання відповідача, що обсяг спожитої теплової енергії позивачем розраховано без врахування належності їй лише частини спірного приміщення, суд оцінює критично, оскільки за результатами проведеного судом калькулятивного перерахунку за обсягами фактичного споживання теплової енергії на увесь будинок загальною площею 3 109,9 кв.м. (з яких: загальна опалювальна площа житлових квартир 2 694 кв.м., загальна опалювальна площа нежитлових приміщень 360,60 кв.м., а.с.164), згідно зі звітами про споживання за кожним окремим періодом, та відповідно до опалювальної площі частки приміщення, належної відповідачеві (31,25 кв.м.), показників приладу обліку теплової енергії, судом встановлено, що розмір фактичного споживання послуги з постачання теплової енергії за спірним житловим приміщенням розраховано вірно у відповідності до частки відповідача. Наданий представником відповідача контррозрахунок суд оцінює критично, оскільки він проведений на підставі вихідних даних згідно звіту з обстеження інженерних систем, складеного спеціалістом ФОП [PERSON] , а не на підставі фактичних даних, наданих АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. У разі незгоди з даними позивача та за наявності обґрунтованих сумнівів в дійсності обсягів поданої теплової енергії протягом заявленого у позові періоду, відповідач та її представники вправі були заявити клопотання про призначення відповідної комплексної експертизи, однак таким правом на скористались. Позивачем направлялись відповідачу рахунки-фактури щодо вартості послуг з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг). Згідно з наданим до суду детальним розрахунком суми грошових зобов`язань з листопада 2021 року до березня 2023 року, станом на 31.03.2023 за [PERSON] значиться заборгованість по платі за абонентське обслуговування в розмірі 130 грн. 50 коп., заборгованість за постачання теплової енергії 30 733 грн. 43 коп. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказаною нормою встановлений обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем, відповідно до ст.625 ЦК України, здійснено нарахування відповідачу за період з 04.01.2022 до 20.05.2024 інфляційних втрат у розмірі 5 729 грн. 82 коп., 3% річних 1 642 грн. 50 коп. та пені у відповідності з умовами договору в розмірі 1 999 грн. 57 коп. Перевіряючи правомірність нарахування збитків в порядку ст.625 ЦК України та пені суд виходить з такого. Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Враховуючи статус нерухомого майна відповідача як «нежитлове приміщення» (тобто приміщення, яке не використовується для проживання в ньому), АТ «Криворізька теплоцентраль», нараховувало відповідачу за надання послуг з теплопостачання тариф для категорії «інші споживачі», оскільки вказані тарифи застосовуються до осіб, які, зокрема, використовують приміщення не для постійного проживання, а у інший спосіб (офісні приміщення, нотаріальна діяльність, тощо). Як вбачається зі змісту Постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», заборона стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, стосується категорії «населення», а як встановлено судом відповідачу нарахування здійснено для категорії «інші споживачі», тому правові підстави для застосування вказаного урядового акту в рамках спірних правовідносин відсутні. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що заборгованість за послуги з теплопостачання за період з за період з листопада 2021 року до березня 2023 року розрахована арифметично вірно та складає 30 733 грн. 43 коп. основного боргу, пені 1 999 грн. 57 коп., 3% річних 1 642 грн. 50 коп., інфляційні втрати 5 729 грн. 82 коп., плату за абонентське обслуговування 130 грн. 50 коп. Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому доводи відповідача та її представників щодо недоведеності вимог у частині розміру заборгованості та його невірності є необґрунтованими. Слід також зауважити, що закріплена Законом України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.4 ст.319, ч.1 ст.322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг. Враховуючи, що тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, покладається на власника приміщення у даному випадку на фізичну особу [PERSON] пропорційно її частці у праві власності, та з огляду на те, що між відповідачем і позивачем існують відносини за типовим договором про надання послуг з постачання теплової енергії №5051/жб/1 від 01.11.2021, доведеність заявленого позивачем розміру заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відсутність в матеріалах справи досудової вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позасудове врегулювання спору є альтернативним способом вирішення спору, а тому претензійний порядок захисту порушених прав є додатковим, а не основним засобом правового захисту, і використання чи невикористання такого засобу ніяк не впливає на можливість подати позов до суду. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 028 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, правові підстави відшкодування понесених відповідачем судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, відсутні.

Outcome: approved