Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що подружні відносини позивачки та відповідача протягом останнього року фактично припинилися, сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, сім`я розпалась остаточно, відновлення сімейних стосунків та примирення неможливе, відтак, позивачка просить розірвати шлюб. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду на 13:00 год 20.11.2025. 11.11.2025 позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд не надавати строку для примирення подружжя. До зазначеної заяви долучено оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . 11.11.2025 до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , в якій він зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі, просить суд не надавати строку для примирення, розгляд справи провести у його відсутності. У судове засідання, призначене на 20.11.2025, сторони не прибули. У зв`язку з відсутністю електропостачання судове засідання відкладено на 17.12.2025. 15.12.2025 від позивачки [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позивачка підтримала позовні вимоги, просила суд не надавати строку для примирення подружжя. Відповідач [PERSON] 15.12.2025 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, визнав позовні вимоги, просив не надавати строку для примирення. У судове засідання 17.12.2025 сторони не з`явилися. Із урахуванням поданих заяв позивачки та відповідача про розгляд справи у відсутності сторін, суд вважає за можливе розглянути справу 17.12.2025 за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позовної заяви та наявні у справі докази у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що між [PERSON] та [PERSON] 02 жовтня 2010 року укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2682 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19.03.2011 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції). У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть і за таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін, а вжиття судом заходів щодо примирення подружжя суперечитиме умовам ст. 111 СК України. Також суд бере до уваги те, що позивачка та відповідач категорично заперечують проти збереження шлюбу та наполягають на його розірванні, в той час як норми чинного сімейного законодавства України визначають однією з засад шлюбу саме його добровільність. Відтак, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам позивачки та відповідача. При вирішенні спору суд враховує, що право на повагу до приватного і сімейного життя гарантується статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення особою цього права. Змушувати позивачку та відповідача у такій чутливій сфері життя, як подружні відносини, до збереження шлюбу за умови прямого категоричного заперечення проти цього у поданих ними заявах та при відсутності реальної ініціативи щодо примирення було би втручанням у визначене законом право, яке не передбачене законом, не має легітимної мети та не є необхідним у демократичному суспільстві. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача. У позовній заяві позивачка просила розподілити судові витрати між сторонами пропорційно в рівних частках. Разом з тим, відповідно до положень ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Розмір сплаченого позивачкою судового збору при зверненні до суду відповідно до поданої копії квитанції від 13.10.2025 становить 1211,20 грн. Відтак, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 50 відсотків судового збору, що був сплачений нею при поданні позову, а оскільки відповідач визнав позов, то інших 50 відсотків судового збору, що були сплачені позивачкою при поданні позову, слід повернути позивачці з Державного бюджету України. Ураховуючи наведене,

Outcome: approved