Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 36 139 грн. Позов мотивовано тим, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 із подальшим укладенням додаткової угоди до договору факторингу № 7 від 13.06.2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 42 від 24.01.2025, який є додатком до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 73745871 від 01.09.2024, укладеним між кредитодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позичальником, відповідачем у цій справі, у розмірі 18 139 грн, з яких 5 500 грн основна сума заборгованості (за тілом кредиту), 825 грн - заборгованість за процентами, 10 989 грн - заборгованість за пенею, 825 грн заборгованість зі сплати комісії за видачу позики. Також, позивач зазначає, що 18.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 18012022, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників, який є додатком до договори факторингу № 18012022 від 18.01.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 10594-06/2021 від 16.06.2021, укладеного між кредитодавцем ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позичальником, відповідачем у цій справі, у розмірі 18 000 грн, з яких 4 500 основна сума заборгованості (за тілом кредиту), 13 500 грн - заборгованість за процентами. Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн та витрати пов`язані з розглядом справи (витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів) в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. У визначену дату та час судового засідання відповідач у справі [PERSON] не з`явилась. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 15.12.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Договір про споживчий кредит № 73745871 від 01.09.2024 Судом встановлено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір позики № 73745873 від 01.09.2024, згідно з яким [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 5 500 грн на строк 30 днів до 30.09.2024 зі сплатою процентів з фіксованою ставкою 0,5 % в день, та сплатою комісії в розмірі 15 % від суми позики, що складає 825 грн (п. 2.1. - 2.4. Договору). Разом з тим, Договір позики у п. 2.4 (2 арк. договору) містить відомості про денну процентну ставку в розмірі 1,0 %, процентну ставку 2,7 % за понадстрокове користування позикою, пеню 2,7 % в день, орієнтовну реальну річну процентну ставку 2 617,16 %. Позивачем не надано розрахунку заборгованості за Договором позики № 73745873 від 01.09.2024 із зазначенням періодів та розміру ставки, згідно яких здійснено нарахування процентів та пені. Позивачем не надано доказів продовження строку дії Договору позики. Пунктом 2 Договору позики передбачено передачу коштів позичальником шляхом переказу коштів на банківський рахунок [PERSON] , реквізити позичальника містять відомості про номер електронного платіжного засобу 5355-28хх-хххх-1790. Договір позики підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора № 04421. Додаток №1 до Договору позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, із зазначенням суми кредиту 5 500 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 825 грн. Відповідно до паспорта споживчого кредиту до Договору позики сума кредиту складає 5 000 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка в день 0,5 %, комісія за надання кредиту 15 % від суми позики в розмірі 825 грн, загальні витрати за кредитом 7 150 грн, зазначені наслідки прострочення виконання зобов`язання: пеня 2,7 % в день, проценти за понадстрокове користування кредиту 2,7 % в день. Відповідно до п. 18 Договору позики якщо сума позики не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений Договором строк позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього Договору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування та іншими актами законодавства. Договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (з подальшими укладенням додаткових угод до Договору факторингу № 2 від 28.07.2021, № 7 від 13.06.2022) № 47 від 24.010.2025), відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за Договором позики № 73745871 від 01.09.2024, що укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] . Факт укладення договору відступлення прав вимоги за Договором позики № 73745871 від 01.09.2024 та передання права вимоги підтверджується безпосередньо самим договором, платіжною інструкцією № 635 від 28.01.2025 про сплату коштів за відступлення права вимоги, реєстром боржників № 42 від 24.01.2025 до Договору факторингу. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Вказана сума заборгованості збігається із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит № 73745871 від 01.09.2024. Договір про надання фінансового кредиту № 110549-06/2021 від 16.06.2021 Судом встановлено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 110549-06/2021 від 16.06.2021. Вказаний договір підписано електронним підписом відповідача за допомогою одноразовим ідентифікатором «W97590» 16.06.2021 Відповідно до п. 1.1. - 1.5.Договору, розмір кредиту складає 4 500 грн, строк кредиту 30 днів до 15.07.2021, розмір процентів за користування кредитом складає 912,5 % річних, 2,5 % на добу, передбачено застосування в акційний період для клієнта, який отримує кошти вперше розмір процентів 0,9 % в день, за умови повного повернення кредиту протягом 30 днів з моменту надання кредиту, кредитні кошти надаються шляхом зарахування на банківську карту позичальника. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що у разі неповернення суми кредиту у тридцятиденний строк (строк визначений у п. 1.2. Договору), проценти в розмірі 2,5 % в день (у розмірі визначеному у п. 1.3. Договору), стягнуться за кожний день користування кредитом, але не більше ніж 90 днів. Відповідно до додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 10594-06/2021 від 16.06.2021 строк дії кредитного договору 30 днів, суму кредиту - 4 500 грн, суму процентів за користування кредитом - 3 375 грн. Паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо строку кредитування, суми кредиту та застосовуваної процентної ставки, які тотожні умовам Договору фінансового кредиту. Розрахунок загальних витрат у паспорті споживчого кредиту здійснено за умови належного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до листа ТОВ «Профітгід» грошові кошти в сумі 4 500 грн перераховано на банківську карту відповідача 5363-54хх-хххх-5975 16.06.2021, номер транзакції 32384-930077-22353, відповідно до платіжної інструкції № 2350839, платник ТОВ «ФК «Інвеструм». Позивач за цим договором просить стягнути з відповідача 18 000 грн, в тому числі: 4 500 грн - основна сума боргу, 13 500 грн - сума заборгованості Договір факторингу № 18012022 від 18.01.2022 Між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу № 18012022 від 18.01.2022, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за Договором про надання фінансового кредиту № 110549-06/2021 від 16.06.2021, який укладено між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем у справі [PERSON] . Факт укладення Договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022 та передання права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 110549-06/2021 від 16.06.2021 підтверджується безпосередньо самим договором, актом прийому-передачі реєстру боржників від 18.01.2024, платіжною інструкцією № 17966 від 20.01.2022 про сплату коштів за відступлення права вимоги, витягом із реєстру боржників ( порядковий № 2347) стосовно заборгованості [PERSON] на суму 18 000 грн, в тому числі заборгованість за основним зобов`язанням 4 500 грн, та за процентами - 13 500 грн. Вказана сума заборгованості збігається із сумою позовної вимоги в частині стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 110549-06/2021 від 16.06.2021. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок уступки права вимоги (договорів факторингу). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В силу пункту 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16. Так, проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, строк позовної давності щодо захисту позивачем своїх прав та інтересів за кредитним договором спливає через три роки після календарних дат, зазначених в кредитному договорі та Графіках платежів. Разом з тим, в питанні застосування позовної давності необхідно враховувати 12 та 19 пункти прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (строк дії карантину з11 березня 2020 року по 30 червня 2023 року). У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вказана норма виключена Законом України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-ІХ від 14.05.2025р., який набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, що мало місце 03.06.2025р., - тобто вказаний закон набрав чинності з 14.09.2025р. Також, суд звертає увагу на положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань, а також від обов`язку сплати штрафів, пені чи інших неустойки за такими зобов`язаннями. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022, воєнний стан на території України введено з 24.02.2022 і на момент розгляду справи продовжується, що робить неможливим стягнення неустойки та пені за період користування кредитом після зазначеної дати, включно з періодом прострочення. Законом України «Про споживче кредитування», прикінцеві та перехідні положення якого встановлюють, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24.01.2024 (оскільки ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів), а з 24.01.2024 заборона нарахування відсутня. Водночас, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», так і п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Щодо договорів факторингу Позивачем належними та допустимими доказами доведено обставину укладання договорів факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та № 18012022 від 18.01.2022, відповідно до яких ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 73745871 від 01.09.2024 та Договором про надання фінансового кредиту № 110549-06/2021 від 16.06.2021. Щодо договору про споживчий кредит № 73745871 від 01.09.2024 Суд зважає на те, що позивачем не здійснено детального розрахунку суми позовної вимоги за договором про споживчий кредит № 73745871 від 01.09.2024, не надано відомостей щодо строку нарахування процентів та їх ставки. Договір у п. 2.3. містить відомості щодо застосування фіксованої ставки 0,5 %, та в п. 2.2. Договору містить відомості про строк позики (правомірного користування кредитними коштами) 30 днів. Відтак, сума процентів за вказаним Договором, відповідно до розрахунку здійсненого судом, становить 825 грн (5 500 грн х 0,005 х 30), що відповідає позовній вимозі в цій частині. Також, відповідно до умов Договору, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню 825 грн комісії за видачу кредиту, оскільки Разом з тим, нарахована сума пені в сумі 10 989 грн не підлягає стягненню відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно якого у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань, а також від обов`язку сплати штрафів, пені чи інших неустойки за такими зобов`язаннями. Відтак, за цим договором слід стягнути з відповідача на користь позивача 7 150 грн, в тому числі: 5 500 грн основна заборгованість, 825 грн проценти за користування кредитом, 825 грн комісія за надання кредитних коштів. Щодо договору про надання фінансового кредиту № 110549-06/2021 від 16.06.2021 Судом встановлено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 110549-06/2021 від 16.06.2021, вказаний договір підписано електронним підписом відповідача за допомогою одноразовим ідентифікатором «W97590» 16.06.2021 Також судом встановлено обставину отримання відповідачем від первісного кредитора грошових коштів в сумі 4 500 грн. Відтак, вимога позивача про стягнення основної заборгованості за кредитним договором в розмірі 4 500 грн підлягає задоволенню. Положенням п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань, а також від обов`язку сплати штрафів, пені чи інших неустойки за такими зобов`язаннями. Зважаючи на ту обставину, що позивачем не зазначено підстави нарахування відсотків впродовж 120 днів у розмірі 13 500 грн, обгрунтування позовних вимог не містить посилання на пункти кредитного договору на підставі яких здійснено нарахування відсотків, а також позовна заява не містить посилання на пункти договору, якими визначено строки нарахування таких відсотків, суд доходить висновку, що таке нарахування здійснено на підставі п. 1.4., 1.5. відповідно до яких строк дії кредитного договору визначено 30 днів із застосуванням процентної ставки в розмір 2,5 %, що складає 3375 грн (4 500 грн х 30 х 0,025), та в подальшому після спливу 30 днів, нарахування відсотків здійснено на підставі п. 4.3 договору, згідно якого у разі неповернення суми кредиту у тридцятиденний строк (строк визначений у п. 1.2. Договору), проценти в розмірі 2,5 % в день (у розмірі визначеному у п. 1.3. Договору), стягнуться за кожний день користування кредитом, але не більше ніж 90 днів, що складає 10125 грн (4 500 грн х 90 х 0,025). Разом з тим, нарахування відсотків в розмірі 10 125 грн, здійснено за період поза строками дії кредитного договору, нарахування таких відсотків здійснено на підставі п. 4.3. кредитного договору як відповідальність за невчасне виконання договірного зобов`язання, яке не підлягає стягненню зважаючи на норму п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України. Відтак, за вказаним договором з відповідача на корить позивача підлягає стягненню 7 875 грн, в тому числі 4 500 грн - заборгованість за основним зобов`язанням щодо повернення суми позики, та проценти в розмірі 3 375 грн, які нараховані впродовж строку дії кредитного договору. Вимога щодо стягнення процентів, нарахованих поза строком дії кредитного договору як міра відповідальності, в сумі 10 125 грн задоволенню не підлягає. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами частково доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому у позов підлягає частковому задоволенню на суму 15 025 грн. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №123990 від 18.07.2025, надавач послуг АТ «Сенс банк». Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого судового збору пропорційну сумі задоволених вимог - 1 258,91 грн (3 028 грн х (15025 грн / 36 139 грн)). Витрати пов`язані з розглядом справи Позивачем при зверненні до суду зазначено про витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 1 514 грн, відповідно до попереднього розрахунку. Так, ст. 133, 140 ЦПК України передбачають, що до судових витрат належать, зокрема, витрати пов`язані з розглядом справи - витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду. Позивачем не надано належного розрахунку таких витрат, у зазначеній справі судом забезпечення доказів не застосовано, докази за місцезнаходженням не досліджувались, на підтвердження обставин витребування доказів представником позивача та понесення витрат підтверджуючих документів суду не надано. Відтак, за недоведеності обставини наявності витрат у позивача, пов`язаних з розглядом справ відсутні підстави для прийняття рішення щодо їх розподілу.

Outcome: partial