Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просила розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 24 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 164. Позивач в обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований 24 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 164. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною звернення позивача до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів, нормальні сімейні стосунки з відповідачем так і не склалися. У кожного з них різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Чоловік дуже рідко буває вдома, фактично не приділяє уваги їхній сім`ї, не спілкується із сином, не цікавиться його життям, такі взаємовідносини стали причиною сварок, свідком яких є син. Це призвело до того, що вже декілька місяців сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що фактично їхня з відповідачем сім`я розпалась, тому немає сенсу у формальному збереженні шлюбу. Позивач не буде поновлювати шлюбних відносин з відповідачем, тому просила не надавати термін на примирення, оскільки це суперечитиме її інтересам. Син залишається проживати з нею. Вона не чинитиме перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною та участі у його вихованні. У разі виникнення спору щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, подружжя вирішуватимуть його самостійно або в судовому порядку. Ухвалою судді від 07 листопада 2025 року після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 04 грудня 2025 року. 04 грудня 2025 року цивільну справу знято з розгляду, судове засідання призначено на 15 грудня 2025 року. Позивач та відповідач у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідач позов визнав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З матеріалів справи суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 24 листопада 2009 року, копію якого долучено до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 листопада 2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 24 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис №164. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ( а.с.13). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області 01 березня 2011 року складено відповідний актовий запис за № 33, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , копію якого долучено до матеріалів справи, де його батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] ( а.с.14). Відповідно до витягу з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/015179196 від 15.10.2025 позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 04 грудня 2024 року ( а.с. 15). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 05.07.2006 по теперішній час, що підтверджується інформацією № 15-08/1860 Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла до суду 07 листопада 2025 року на запит в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, відповіддю №1985332 від 07112025 з Єдиного державного демографічного реєстру та витягом з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/015178807 від 15.10.2025 (а.с. 16, 23-24). Неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , з 04 грудня 2024 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить витяг з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/05179618 від 15.10.2025 ( а.с. 17). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що подружні відносини з відповідачем не склались через недосягнення згоди у вирішенні питань сімейного життя та виконання сімейних обов`язків, що негативно вплинуло на подружні відносини. Тому сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити її інтересам. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду\~з\~прав\~людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що за час сімейного життя у сторін склалась обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається зі змісту позовної заяви неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , залишається проживати разом із нею, вона не має наміру чинити перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною та участі його у вихованні дитини. У разі виникнення спору щодо майна, набутого за час шлюбу, сторони вирішуватимуть його самостійно або в судовому порядку. Цих обставин не заперечив і відповідач у поданій до суду заяві про визнання позову. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] , тому суд доходить висновку про залишення їй цього прізвища. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142\~ЦПК\~України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 1.357491853.1 від 16.10.2025 позивач за подання позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1\~211,20 грн, яка зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с.1,2). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, який відповідач [PERSON] визнав до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved