Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що 20.11.2020 року ТОВ «Еквіфін Україна», що в подальшому змінив назву на ТОВ «Містер Кеш» та [PERSON] уклали Кредитний договір №131296-М. Згідно умов кредитного договору Товариство перерахувало [PERSON] грошові кошти в розмірі 14 950,00 грн. на її платіжну картку. Між відповідачем та первісним кредитором було укладено дві додаткові угоди про продовження строку користування кредитними коштами. Позичальником одночасно з підписанням договору підписана угода на авто пролонгацію. Вказав, 24.03.2021 року ТОВ «Еквін Україна» та ТОВ «Фінфорс» уклали Договір факторингу № 42987483-54. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги від 24.03.2021 року до Договору факторингу № 42987483-54 ТОВ «Фінфорс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 40 274,69 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді від 05.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивач не з`явився, при подачі позову просив розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про розгляд справи повідомлялася належним чином за адресою проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не зверталася, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20.11.2020 року ТОВ «Еквіфін Україна» та [PERSON] уклали Кредитний договір №131296-М у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Кредитний договір укладено на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна» затверджених наказом ТОВ «Еквіфін Україна» №0212-1 від 02.12.2020 р. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Відповідно до п.2.6.1 кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 14 950,00 грн. Відповідно до витягу з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу ТОВ «ФК «САН-РАЙЗ ФІНАНС», згідно договору №7 від 12.10.2020 року [PERSON] надано кредит 131296-М на суму 14 950,00 грн., на її маск картку № [NUMBER] . Згідно п.2.6.2 договору строк кредиту з 20.11.2020 по 19.12.2020 включно. Відповідно до п.2.6.4 за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,72 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п.1.13 договору стандартна процентна ставка становить 1,8 % за кожен день користування кредитними коштами. Відповідно до п.6.5 у випадку застосування автопролонгації строку дії договору та з використанням акційної процентної ставки, проценти перераховуються, як різниця між стандартною процентною ставкою та акційною процентною ставкою у перший день її авто пролонгації. Додатковою угодою №1 до кредитного договору № 131296-М від 20.11.2020 року про продовження строку дії договору строк кредиту з 20.12.2020 по 08.01.2021 року включно. Додатковою угодою №2 до кредитного договору № 131296-М від 20.11.2020 року про продовження строку дії договору строк кредиту з 22.01.2021 по 20.02.2021 року включно. Відповідно до п.2.6.4 додаткової угоди №2 позичальник сплачує кредитору проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 684,67%. Угодою до кредитного договору №131296-М від 20.11.2020 року автопролонгація підписаної відповідачем відповідно до п. 1.8 сума до повернення 40274,69 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості відповідача перед первісним кредитором склав 40 274,69 грн., з яких: 14 950,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 25 324,69 грн. заборгованість за процентами. 24.03.2021 року ТОВ «Еквівн Україна» та ТОВ «Фінфорс» уклали договір факторингу № 42987483-54 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 40 274,69 грн. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.12,13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із положень ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за кредитом у розмірі 40 274,69 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 2422,40 грн. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: approved