Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про народження №30 від 25 червня 1932 року, що видане Никонівською радою Бердичівського району Вінницької області 25 червня 1932 року, актовий запис №39, яке видане на ім`я « [PERSON] ». Як стало відомо, у свідоцтві про народження заявниці від 20 квітня 1955 року її матір`ю зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Просить суд задовольнити заявлені вимоги. Заявниця подала суду заяву, в якій просила задовольнити вимоги заяви та розгляд проводити без участі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, явку уповноваженого представника не забезпечила, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали заяви, судом встановлено наступне. У відповідності до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові; місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , згідно копії Свідоцтва про народження від 25 червня 1932 року №30. Згідно копії свідоцтва про шлюб, 16 вересня 1950 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, про що було зроблено відповідний запис №23. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно копії трудової книжки, така була видана 01 червня 1949 року на ім`я [PERSON] . На ній міститься запис, що на підставі\~ реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як слідує із копії свідоцтва про народження, [INFO] народилась заявниця [PERSON] , про що складено відповідний запис №61. Батьками дитини зазначено: [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що складено відповідний актовий запис №1188, що стверджується копією свідоцтва про смерть. Тобто, в одних документах мама заявниці була [PERSON] , в інших [PERSON] , зокрема: при оформленні свідоцтва про народження заявниці [PERSON] , ім`я\~ її матері зазначено: [PERSON] » замість « [PERSON] », у свідоцтві про смерть ім`я\~ її матері зазначено: [PERSON] » замість « [PERSON] ». Усунути дані розбіжності вже неможливо, так як мама [PERSON] померла. Суд дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що заява про встановлення факту належності документу, підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заявницею надано достатньо доказів, якими доведено факт належності [PERSON] -\~ свідоцтва про народження №30\~ від 25 червня 1932 року, видане Никонівською радою, Бурдичівського району Вінницької області, актовий запис №39, яке видане на ім`я [PERSON] », суд вважає аргументованим посилання заявника, що розбіжності в написанні імені які виникли з технічних причин і це впливає на подальші правовідносини заявниці [PERSON] , яка є дочкою померлої. Відповідно до ч. 5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені у заяві, обґрунтування вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи заявника знайшли своє підтвердження. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що вимоги є обґрунтованими та доведеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved