Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на один рік, та визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме: місця проживання: [ADDRESS] , місця роботи: м. Харків, просп. Академіка Проскури, 1 , та місця тимчасової дислокації військової частини [NUMBER] , місця заняття спортом: м. Харків, вул. Нескорених, 14 ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває в місці, невідомому [PERSON] , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що заявник є військовослужбовцем та проходить службу в в/ч [NUMBER] НГУ. Приблизно в червні 2022 року в місті Кременчук Полтавської області заявник познайомився з [PERSON] , яка також проходить військову службу, на той час проходила службу у військовій частині [NUMBER] НГУ. Через деякий час у них почалися близькі стосунки. У березні 2023 року для проходження подальшої військової служби заявника було направлено до м. Харкова. Оскільки на той час між ними були дуже сильні почуття, [PERSON] також перевелася до м. Харкова у в/ч [NUMBER] . Після переїзду до м. Харкова сторони почали мешкати разом. Проте відносини між ними тривали недовго. З літа 2024 року сторони припинили стосунки та стали жити окремо. Підставою для цього були постійні та необґрунтовані ревнощі з боку [PERSON] , заборона спілкуватися, як із колишньою дружиною, так із неповнолітніми дітьми заявника, які мешкають у Німеччині. Саме [PERSON] змусила заявника подати на розлучення з дружиною. Після припинення цих стосунків [PERSON] почала постійно переслідувати заявника, що виражалося в надсиланні численних повідомлень у месенджерах (Viber, Telegram тощо) та SMS з образами, погрозами фізичної розправи, приниженнями та іншими психологічно травмуючими висловлюваннями. Повідомлення містять конкретні фрази, на кшталт: «Я тебе знайду», «Тобі не сховатися», «Будеш шкодувати» тощо. Деякі з них супроводжуються нецензурною лексикою, що має на меті принизити честь, гідність заявника, та викликає в нього постійне почуття тривоги, страху за своє життя та безпеку близьких. При цьому вона направляла повідомлення з різних телефонних номерів. Заявник почав блокувати їх в усіх месенджерах та соціальних мережах, після чого, вона перейшла до нової тактики: почала відправляти через додаток Приват 24 кошти в розмірі 1 гривні, де в коментарях зазначала різні погрози та образи. [PERSON] неодноразово з`являлася біля місця проживання заявника, чекала біля під`їзду, стежила за ним під час пересування містом, здійснювала дзвінки в нічний час, дзвонила в двері, вимагаючи вийти, чим порушувала спокій та чинила психологічний тиск. Під час спільного проживання [PERSON] незаконно отримала доступ до телефона заявника, де зберігалися фотографії його документів, зокрема паспорта та ідентифікаційного коду, а також фотографії документів колишньої дружини Заявника, [PERSON] .. [PERSON] їх перефотографувала та намагалася через різні фінансові установи отримати кредити на ім`я заявника та його колишню дружину. Заявнику та [PERSON] приходили численні повідомлення про необхідність пройти верифікацію. У зв`язку з тим, що верифікацію вона не змогла пройти, то і кредит оформити також не змогла. Крім того, під час спільного проживання [PERSON] неодноразово фотографувала заявника під час сексу. У подальшому ці фото вона пересилала різним людям в інтернеті, представляючись [PERSON] , та надавала їм його номер телефону. Після цього ті люди телефонували йому особисто. Від імені заявника вона реєструвалася на різних сайтах знайомств, де й спілкувалася від його імені, а потім надавала його номер телефону. У вересні 2025 року в той час, коли заявник перебував у відпустці в Німеччині, де відвідував своїх дітей, у додатку йому прийшло повідомлення, що його сім-карту з номером телефону [NUMBER] було відновлено, хоча він її не втрачав і вона весь час була з ним у робочому стані. Зателефонувавши до компанії Київстар щодо надання інформації, [PERSON] було повідомлено, що сім-картку перевипущено в зв`язку з її втратою. Таким чином, компанії було надано особисті дані та інформацію заявника, яка необхідна для підтвердження належності номера телефону. Аналогічні дії [PERSON] намагалася зробити з його номером у Водафоні. На декілька днів номер телефону заявника було заблоковано, але перевипуск карти не відбувся. У зв`язку з тим, що [PERSON] отримала його номер телефону, вона змогла отримати доступ до його месенджерів, внаслідок чого додала оголену фотографію заявника на заставку месенджерів, яку бачать усі його знайомі. На підтвердження цієї інформації буде надано телефон для огляду, де міститься відповідна переписка з [PERSON] в різних месенджерах. Крім того, заявнику надходять від [PERSON] погрози, образи. [PERSON] погрожує, що направить оголені фотографії заявника його дітям, повідомляє стороннім особам про неіснуючі його борги перед нею, внаслідок чого йому надходять від них погрози про фізичну розправу. Заявник постійно перебуває в стресовому стані, відчуває психологічний тиск із боку колишньої співмешканки, внаслідок чого погіршилася якість його життя. Постійний шантаж та погрози з боку [PERSON] призводить до перебування в постійному стресі, до безсоння, тривоги. У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] був змушений звернутися до відділу поліції з заявою про порушення кримінального провадження. ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП у Харківській області 17.10.2025 року було внесено відомості до ЄРДР № 12025226220000415, за ознаками складу кримінального правопорушення ч.1 ст. 182 КК України. У зв`язку з наведеним заявник вважає, що [PERSON] вчиняє психологічне насильство відносно нього, є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. Такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту з метою превентивного уникнення можливості настання тяжких наслідків до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 21.11.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника - адвокат Сисоєва К.М., заяву підтримали у повному обсязі, просили задовільнити. Заявник надав пояснення аналогічні викладеним в заяві. Крім того, зазначив, що після звернення до суду [PERSON] припинила його переслідувати та вчиняти психологічне насилля. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Надала до суду письмові пояснення, згідно яких зазначала, що вона ніяких протиправних дій щодо заявника не вчиняла, не має доступу до його телефону, не погрожувала, не переслідувала, вони однією родиною не проживали, не мали спільного побуту, взаємних прав та обов`язків. На наданих відео зафіксована не вона. Просила відмовити у задоволенні заяви. Представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Головінов В.О. щодо задоволення заяви заперечував у повному обсязі, пояснив суду, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] були романтичні відносини у період з 2023 по 2024 року, але разом вони за однією адресою ніколи не проживали, спільний побут не вели та сумісного майна не мали. Після закінчення стосунків [PERSON] ніякого тиску на заявника не вчиняла.На даний час вона проходить службу в іншій військовій частині. Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором оренди житлового приміщення від 01.08.2024 року, укладеного між [PERSON] та власником житла [PERSON] . На підтвердження факту домашнього насильства заявником надано до суду, наступні докази: - Роздруківки з телефону (ге локації); Довідку ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області від 08.07.2024 року про припинення перевірки. Зі змісту якої вбачається, що 10.06.2024 року до ВП №2 надійшло повідомлення [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] , можливо його колишня дівчина насипала цукор до баку для бензину його ТЗ. В подальшому від [PERSON] надійшло клопотання про припинення проведення перевірки за вказаним фактом, так як інцидент було вирішено самостійно, претензій останній ні до кого не має, та мати не буде. Допомоги поліції [PERSON], не потребує; -Витяг з ЄРДР номер кримінального провадження №12025226220000415, внесеного 17.10.2025 року на підставі ухвали Немишлянського районного суду міста Харкова про зобов`язання уповноваженої особи внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за фактом заяви [PERSON] від 26.09.2025 року, передбаченої ч.1 ст.182 КК України, тобто порушення недоторканості приватного життя; -Роздруківки смс повідомлень «Vodafone»; -Роздруківки АТ КБ «Приват Банк» про переказ [PERSON] грошових коштів у розмірі 1 гривні з коментарями від відправника; -СМС повідомлення (абоненти:[NUMBER], [PERSON] та [PERSON]); -Копія фотографії з зображенням дверей під номером № [NUMBER] з образливими написами; - CD диск на якому містяться короткі відеозаписи з зображенням жінки. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює дану категорію правовідносин, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до положень п.3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Надані до суду письмові докази не містять доказів про обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, а саме підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю за однією адресою, доказів того, що вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання та відповідно вчинення саме домашнього насилля. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя;2) колишнє подружжя;3) наречені;4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя);5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти;6) особи, які мають спільну дитину (дітей);7) батьки (мати, батько) і дитина (діти);8) дід (баба) та онук (онука);9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка);10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка);11) рідні брати і сестри;12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука);13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими;14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням;15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Згідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що заявник та заінтересована особа, не входять до кола зазначених в ст. 3 Закону, осіб, на яких поширюється дія зазначеного Закону. Доказів спільного проживання на даний час або в минулому, ведення спільного господарства та інші притаманні подружжю або членам родини чи співмешканцям, наявні права та обов"язки, матеріали справи не містять. Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених матеріалів справи, а саме з переписки в Viber, Telegram, а також з текстових повідомлень в мобільному банкінгу на адресу заявника з погрозами, образами та принизливими коментарями, його переслідування, образливи написи на дверях квартири, порушення недоторканності приватного життя та пошкодження майна, є протиправними, та можуть свідчити про вчинення щодо заявника правопорушення, яке на погляд суду, не пов`язано саме із домашнім насиллям та не підпадає під дію застосування Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», враховуючи відсутність доказів про те, що заявник та [PERSON] мешкали разом однією родиною або були подружжям, або іншими родичами, а можуть свідчити про вчинення щодо заявника адміністративних або кримінальних правопорушень, тому на погляд суду, заявником обрано невірний спосіб захисту, і у задоволенні заява необхідно відмовити.

Outcome: dismissed