Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

06.11.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» до суду надійшла позовна заява ТОВ «Новий колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №28.06.2020-010000114 від 28.06.2020 в розмірі 15\~300,00 грн та судові витрати. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.06.2020 ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та відповідач (позичальник) уклали кредитний договір №28.06.2020-010000114, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому договором. Право вимоги за цим кредитним договором перейшло від ТОВ «Споживчий центр» до ТОВ «Новий Колектор» на підставі договору факторингу №СЦ-280325-15 від 28.03.2025. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 15\~300,00 грн., з них: 9\~000,00 грн - тіло кредиту, 6\~300,00 грн - проценти за користування кредитом. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. Позиція відповідача. Відповідач обставин та підстав позову не спростував, відзиву на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 06.11.2025 на адресу суду надійшла вказана справа. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 головуючим суддею по справі визначено суддю Гарбарук І.М. 11.11.2025 судом отримано відповідь від Вчорайшенської сільської ради щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 13.11.2025 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст.\~128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України\~відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. До суду не надходило\~клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з електронного сайту Ружинського районного суду Житомирської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Частиною першою\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд, але не подав відзиву на позов, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між 28.06.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладений кредитний договір № 28.06.2020-010000114, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 9\~000,00 грн на строк 14 календарних днів («короткий кредит»), 28 календарних днів («довгий кредит»), денна процентна ставка становить 28 % («короткий кредит»), 70 % («довгий кредит»). Договір укладений шляхом направлення оферти\~ТОВ «Споживчий центр» відповідачу, подачею заявки останньою на укладення кредитного договору та відповіддю позичальника (позивача) про укладення договору. Документи\~підписані відповідачкою з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 28.06.2020 (а.с. 7-11). До матеріалів справи долучено картку субконто за договором №28.06.2020-010000114. Зазначений документи не містять інформації про автора, час і місце їх виготовлення, печаток, штампів, тощо (а. с. 37-38). 28.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу № СЦ-280325-15, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» передає (відступає) ТОВ «Новий колектор» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Новий колектор» приймає належні ТОВ «Споживчий центр» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 16-19). До договору долучено акт прийому-передачі переліку №1 від 28.03.2025 та перелік №1 реєстру боржників, де зазначено, що у відповідачки наявний борг за договором №28.06.2020-010000114 від 28.06.2020 у сумі 15\~300,00 (а.с. 20-22). До матеріалів справи долучено довідку від ТОВ «Новий колектор» про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, згідно з якою заборгованість відповідачки за кредитним договором №28.06.2020-010000114 від 28.06.2020 за період з 28.06.2020 по 23.10.2025 становить 15\~300,00 грн, яка складається з 9 000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 6\~300,00 грн заборгованості за відсотками (а.с. 23). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Таким чином, з огляду на презумцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), яка відповідачем не спростована, суд виходить з того, що кредитний договір №28.06.2020-010000114 від 28.06.2020 був укладений та є дійсним. Сторони обумовили істотні умови договору - розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач повинен був довести обставину надання кредиту відповідачу. Основоположним принципом цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, який закріплений положеннями статей 12,\~81 ЦПК України, та полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Щодо кредитного договору, то договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерсього обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.16.2021 у справі №686/19271/19). При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Проте, всупереч вимог вищевказаних статей, позивачем не надано доказів, що первісним кредитором\~ТОВ «Споживчий центр»\~на картку відповідача надано кредитний ліміт у розмірі, встановленому договором, та що вказані кошти отримані відповідачем. Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні доказів належності відповідачу певної банківської картки, ні виписки про рух коштів по картці, тощо. Також позивач не скористався своїм процесуальним правом подання до суду клопотання про витребування зазначених відомостей у відповідних банківських установах. Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором за вказаним договором. Довідка про розмір заборгованості, видана ТОВ «Новий колектор», є похідним документом, тому не підтверджує правильність нарахування сум заборгованостей первинним кредитором. Документ картка субконто за договором №28.06.2020-010000114 (а. с. 37-38) також не відповідає вимогам статей 78, 79 ЦПК України щодо допустимості та достовірності доказів. Таким чином, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23) міститься висновок, «що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором». За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У силу приписів\~ст. 141 ЦПК України\~відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed