Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до Витягу з реєстру нерухомості він є власником будинку [ADDRESS] . Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області визнано протиправними в частині відключення домогосподарства за адресою [ADDRESS] . Вишневим відділом ДВС у Бучанському районі Київської області було відкрито виконавче провадження № 72541070 про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної систем «Київоблгаз» відновити газопосточання за адресою [ADDRESS] . Згідно акту державного виконавця від 12.09.2023 рішення суду АТ «Київоблгаз» невиконане. Бучанським РУП ГУ НП України у Київській області відкрито кримінальне провадження №12023111050005591 від 28.12.2023 за ч.2 ст.383 КК України щодо керівництва АТ «Київоблгаз». Зазначає, що протиправна діяльність АТ «Київоблгаз» при відключення позивачу газопостачання призвела до пошкодження його майно та заподіяно матеріальні збитки. Крім того, тривала відсутність газопостачання призвела до моральних страждань, фізичного виснаження та погіршення стану здоров`я. Враховуючи викладене, просить суд: визнати протиправними дії відповідача АТ «Київоблгаз» щодо поновлення позивачу [PERSON] з 11.04.2013 року по 15.04.2024 року постачання природного газу у буд. [ADDRESS] та такими, що здійснені в порушення Правил постачання природного газу, типового договору розподілу природного газу та Закону України «Про захист прав споживачів»; визнати АТ «Київоблгаз» винним у жорстокому поводженні над людьми похилого віку завдання шкоди та страждання літній людині, позбавленні користування соціально-економічними і особистими правами і свободами, закріпленими Конституцією України, іншими законодавчими актами; визначити позивача [PERSON] потерпілим від переслідувань та моральних принижень, завданих протиправними діями та бездіяльністю відповідача АТ «Київоблгаз» у період з 29.10.2019 року по 15.03.2024 року, які суперечать ст.26,68 Конституції України та порушують конституційні права та свободи позивача; стягнути з відповідача АТ «Київоблгаз» на користь [PERSON] майнову шкоду та заподіяної ушкодження здоров`я (моральної шкоди): витрати для відновлення свого порушеного права та придбанням побутової техніки на організацію життя у сумі 369\~636,00 грн; вартості об`єму недовідпущеного природного газу АТ «Київоблгаз» у сумі 183\~674,26 грн.; вартість розміру моральної шкоди обрахований, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в Україні 318\~930,00 грн., компенсувати витрати на придбання ліків 345\~555,00 грн., стягнути 550\~000,00 розміру заподіяної ушкодженням здоров`я (моральної шкоди). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року відкрито провадження у справі. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 1466 від 10.10.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/4323/24 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2025 справу прийнято до провадження судді Пінкевич Н.С., призначено справу до розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмовий відзив на позов не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторони позивача, документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. На підставі ст.\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року по справі 369/6588/21за позовом [PERSON] Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди позовні вимоги частково задоволені: «Визнано протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» в частині відключення домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від газопостачання 29 жовтня 2019 року, зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» відновити газопостачання в будинок [ADDRESS] та стягнуто на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн. Постановою старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 17.08.2023 було відкрито виконавче провадження щодо зобов`язання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» відновити газопостачання в буд. [ADDRESS] . Відповідно до ст 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до\~ст. 447 ЦПК України\~право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до\~ЦПК України, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. Оскільки фактично\~відновлення газопостачання\~контролюєтьсяВишневим\~відділом ДВС , а протиправність дій відповідача щодо відключення вже визнана, вимога позивача про визнання протиправності дій щодо невідновлення газопостачання є безпідставною і задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про визнання АТ «Київоблгаз» винним у жорстокому поводженні над людьми похилого віку завдання шкоди та страждання літній людині, позбавленні користування соціально-економічними і особистими правами і свободами, закріпленими Конституцією України, іншими законодавчими актами суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на судовий захист своїх цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Позовні вимоги мають бути спрямовані на захист конкретного суб`єктивного права або інтересу, який підлягає судовому захисту у визначеному законом порядку. Вимога позивача про визнання АТ «Київоблгаз» винним у жорстокому поводженні фактично містить кваліфікацію дій як кримінально караних, однак відповідно до статей 1, 15 Цивільного процесуального кодексу України, суд у межах цивільної юрисдикції не наділений повноваженнями встановлювати вину особи у вчиненні злочину або адміністративного правопорушення. Питання наявності чи відсутності в діях відповідача складу кримінального правопорушення може вирішуватись лише в порядку кримінального провадження уповноваженими органами Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факти «жорстокого поводження», «завдання страждань» чи «позбавлення користування конституційними правами», а також причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та зазначеними наслідками. Отже, позовна вимога у цій частині є безпідставною і не може бути задоволена в межах даної справи. Щодо позовної вимоги про визначення позивача [PERSON] потерпілим від переслідувань та моральних принижень, завданих протиправними діями та бездіяльністю відповідача АТ «Київоблгаз» у період з 29.10.2019\~року по 15.03.2024\~року, які суперечать ст.26,68 Конституції України та порушують конституційні права та свободи позивача, суд дійшов наступного висновку. Визнання особи потерпілою від переслідувань чи моральних принижень не належить до способів захисту цивільних прав, визначених у ст. 16 ЦК України, та не передбачено жодним нормативно-правовим актом у межах цивільного судочинства. Надання статусу потерпілого регулюється нормами Кримінального процесуального кодексу України (ст. 55 КПК України), а не Цивільного процесуального кодексу, і може бути здійснене лише в межах кримінального провадження за наявності відповідної заяви про злочин і доказів кримінального правопорушення. Статті 26 і 68 Конституції України, на які посилається позивач, встановлюють загальні засади рівності прав і свобод людини та обов`язку неухильно додержуватись Конституції та законів України, однак не визначають підстав для присвоєння особі статусу потерпілого у позасудовому чи цивільному порядку. Враховуючи викладене, позовна вимога у цій частині також є безпідставною і не може бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо стягнення з відповідача АТ «Київоблгаз» на користь [PERSON] майнової шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 22,\~1166,\~1167\~Цивільного кодексу України, майнова та моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню за наявності таких умов: протиправної поведінки заподіювача; шкоди; причинно-наслідкового зв`язку між ними; вини заподіювача. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Позивач на підтвердження зазначених сум надав акти, копії квитанцій і довідок, однак надані матеріали не містять підтвердження зв`язку між зазначеними витратами і саме бездіяльністю АТ «Київоблгаз». Надані позивачем документи щодо придбання побутової техніки не містять ознак необхідності чи вимушеності таких витрат. Вони не підтверджують, що техніка придбавалася з метою ліквідації наслідків відключення газопостачання. Акти та кошториси, складені без участі представників відповідача, не можуть визнаватися належними доказами розміру. В матеріалах справи міститься лист АТ «Київоблгаз» від 01.11.2023р., яким позивача було повідомлено, що згідно Постанови №1594 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газа, виданої АТ «Київоблгаз», у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України». Таким чином з 01.09.2023 року АТ «Київоблгаз» позбавлений можливості здійснювати будь-яку діяльність з розподілу природного газу, в тому числі дії щодо відновлення газопосточання, що в свою чергу унеможливлює виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.04.2023. Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на час розгляду справи відповідач об`єктивно не має правових та фактичних повноважень здійснювати дії, пов`язані з розподілом чи постачанням природного газу, у тому числі відновленням газопостачання споживачам. Разом із тим, позивач не надав доказів, які б свідчили про завдання йому майнової шкоди у зв`язку із недовідпущенням природного газу саме з вини АТ «Київоблгаз». Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом частини другої цієї статті збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Посилання позивача на ч. 2 ст. 22 ЦК України також є безпідставним, оскільки ним не доведено, що він мав реальні підстави для отримання певного прибутку, якого позбавився через дії відповідача. Разом з тим, згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт та розмір завданої йому майнової шкоди у вигляді вартості недовідпущеного природного газу, а також причинно-наслідковий зв`язок між такими збитками та діями саме відповідача, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні. Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Outcome: dismissed