Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

25.09.2025 року до суду надійшла позовна заява по даній справі через систему «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 28.12.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір №4250995 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, з використанням електронного підпису відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту складає 4000 грн; строк кредиту 365 днів: з 28.12.2023 року по 27.12.2024 року; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів; процентна ставка 2,5% в день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором виконало, перерахувавши відповідачу 4000 грн на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладення договору. В подальшому, 26.07.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №26.07.2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 25080 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21080 грн заборгованість за процентами. Станом на дату укладення договору факторингу строк кредитування за вищевказаним кредитним договором не закінчився, а тому в межах строку дії кредитного договору позивачем, починаючи з 27.07.2024 року донараховано відсотки за 153 календарні дні користування кредитом на загальну суму 15300 грн (4000 грн *2,5%*153 календарні дні). Після укладення договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення існуючої заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором №4250995 про надання коштів на умовах споживчого кредиту на загальну суму 40380 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн, заборгованість за відсотками, нарахована первісним кредитором 21080 грн, заборгованість за відсотками, нарахована позивачем 15300 грн. Тому, вважаючи свої права порушеними, представник позивача просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Крім того, представник позивача просив в порядку ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України зазначити в резолютивній частині рішення про те, що органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення в дані справі, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача на користь позивача, а також роз`яснити органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 13.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. Згоден на заочний розгляд справи /а.с.2-15/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 28.12.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір №4250995 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . /а.с.21-23/. П.1.3 Договору встановлений строк кредиту 365 днів, що може бути змінений (продовжений) за письмовою згодою сторін, шляхом підписання сторонами додаткового договору. Згідно з п.1.4 Договору, стандартна процентна ставка становить 2,5% на день. Згідно з п.2.1 Договору, Товариство надає кредит в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1 Договору (п.2.4 Договору). Факт надання відповідачу кредитних коштів, шляхом їх безготівкового перерахування на картку відповідача підтверджується повідомленням ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта, а саме: 28.12.2023 року о 02:16:14 г в сумі 4000 грн, маска картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 325505061, призначення платежу: зарахування 4000 грн на карту № [NUMBER] /а.с.24/. Крім того, за інформацією, наданою АТ «Державний ощадний банк України» на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито картковий рахунок, до якого емітовано картку № [NUMBER] . Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача, 28.12.2023 року на рахунок відповідача надійшли кошти в сумі 4000 грн /а.с.78-81/. Згідно з п.5.4.1 Договору, Клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем здійснено два платежі на погашення заборгованості на загальну суму 120 грн, які зараховано в якості погашення частини заборгованості за процентами, а саме: 05.05.2024 року в сумі 20 грн та 15.05.2024 року в сумі 100 грн, після чого відповідач не здійснив жодного платежу з метою повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Таким чином, станом на 26.07.2024 року у відповідача утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 4000 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 21080 грн., а всього в сумі 25080 грн. /а.с.28-30/. Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). П.1 ч.1 ст.512, ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 26.07.2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу №26/07/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу право грошової вимоги за договорами, в тому числі і за кредитним договором №4250995. Вказане підтверджується зазначеним договором факторингу, актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 26.07.2024 року, платіжною інструкцією про сплату за договором факторингу та витягом з реєстру боржників /а.с.32-34, 35, 36-37, 38/. Отже, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4250995 від 28.12.2023 року в загальному розмірі 25080 грн /а.с.36-37/. Як вбачається з Розрахунку заборгованості за кредитним договором, складеним ТОВ «Українські фінансові операції» за 153 дні у період з 27.07.2024 року по 26.12.2024 року (тобто в межах встановленого договором строку кредитування), позивачем нараховано відсотки за користування кредитом за ставкою 2,5% на день на загальну суму 15300 грн. При цьому, жодного платежу на погашення заборгованості відповідачем не здійснено /а.с.31/. З урахуванням зазначеного, у позовній заяві позивачем заявлено позовні вимоги на загальну суму 40380 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн, заборгованість за відсотками, нарахована первісним кредитором (у період з 28.12.2023 року по 26.07.2024 року) 21080 грн, заборгованість за відсотками, нарахована позивачем (у період з 27.07.2024 року по 26.12.2024 року) 15300 грн. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.5.4 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Таким чином, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором в строки, передбачені договором, суд дійшов висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, а тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню. Що стосується відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, відповідно до п.17 Розділу IV ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Даний закон набрав чинності 24 грудня 2023 року. 120-тим днем після набранні чинності п.17 Розділу IV ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про споживче кредитування» є 22 квітня 2024 року. Таким чином за період з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року максимальний розмір процентної ставки не може перевищувати 2,5% на день. Починаючи з 23 квітня 2024 року протягом наступних 120 днів, тобто до 21 серпня 2024 року, максимальний розмір процентної ставки не може перевищувати 1,5% на день. В подальшому, починаючи з 22 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Як вбачається з розрахунків заборгованості, складених як первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», так і позивачем, за весь період кредитування проценти нараховано, виходячи з відсоткової ставки 2,5% за кожен день користування кредитом, в тому числі за період з 23.04.2024 року по 26.12.2024 року (в межах заявлених позовних вимог). Таким чином, враховуючи, що позивач безпідставно не застосував вимоги п.17 Розділу IV ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про споживче кредитування» та у період з 23.04.2024 року по 21.08.2024 року не здійснював нарахування процентів з розрахунку 1,5% на день, а починаючи з 22.08.2024 року у розмірі 1% на день, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок процентів за користування кредитом за період з 23.04.2024 року по 26.12.2024 року. Враховуючи зазначене, загальний розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за кредитним договором, укладеним з відповідачем за весь строк кредитування кредитом (в межах заявлених позовних вимог з 28.12.2023 року по 26.12.2024 року) складає 23940 грн, а саме: - за період з 28.12.2023 року по 22.04.2024 року 11700 грн (згідно розрахунку заборгованості); - за період з 23.04.2024 року по 21.08.2024 року 7200 грн (4000 грн * 1,5% * 120 днів) - за період з 22.08.2024 року по 26.12.2024 року 5040 грн (4000 грн * 1% * 126 днів). При цьому, враховуючи сплачені відповідачем 120 грн, які зараховані в якості погашення частини заборгованості за відсотками, залишок заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом складає 23820 грн (23940 грн 120 грн). Таким чином, позов в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає частковому задоволенню в сумі 23820 грн. З урахуванням зазначеного, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача, складає 27820 грн (з них: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту, 23820 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом). У позовній заяві представник позивача також просив в порядку ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача та роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Положеннями ч.10 ст.265 ЦПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч.11 ст.265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Отже, ч.10 ст.265 ЦПК України передбачає, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні втрати та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України, що в розумінні Цивільного кодексу України є різними поняттями. При цьому, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05:30 год 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває до цього часу. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 28.12.2023 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. З урахуванням зазначеного, вимоги про нарахування органом, який здійснюватиме примусове виконання рішення інфляційних витрат і 3% річних, задоволенню не підлягають. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково (на 68,9%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1474,03 грн (2422,40 грн * 60,85%). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Судом встановлено, що 01.08.2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» уклало з адвокатом Дідухом Євгеном Олександровичем Договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг, за умовами якого адвокат Дідух Є.О. зобов`язався надавати юридичну допомогу позивачу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором /а.с.40, 42/. Згідно з п.3.1 вказаного договору, вартість послуг Виконавця визначається у Актах наданих послуг по домовленості. Замовник оплачує Виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного Акту наданих послуг, якщо Сторонами в Акті не визначено інше. Відповідно до рахунку на оплату №4250995 від 10.09.2025 року, вартість послуг адвоката складає 10000 грн /а.с.46/. Згідно Заявки №4250995 від 25.09.2024 року на виконання доручення по Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року та Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.09.2025 року, адвокат Дідух Є.О. надав, а клієнт ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло наступні послуги на загальну суму 10000 грн: - зустріч адвоката та клієнта для надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства 440 грн (0,5 год); - дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи 840 грн (1 год); - аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції в рамках цивільного судочинства 440 грн (0,5 год); - підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту прав та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом 840 грн (1 год); - письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів 840 грн (1 год); - проведення адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, складання, оформлення та направлення адвокатських запитів 840 грн (1 год); - складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем 1640 грн (2 год); - складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового відправлення відповідачу, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи) 840 грн (1 год); - складання та оформлення процесуальних документів, необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо) 1640 грн (2 год); - представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою Клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі участь в судових засіданнях 1640 грн (2 год). Так, суд погоджується із вимогами представника позивача у частині стягнення витрат в сумі 5040 грн за: - зустріч адвоката та клієнта для надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства 440 грн (0,5 год); - дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи 840 грн (1 год); - аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції в рамках цивільного судочинства 440 грн (0,5 год); - підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту прав та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом 840 грн (1 год); - проведення адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, складання, оформлення та направлення адвокатських запитів 840 грн (1 год); - складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем 1640 грн (2 год). Вищевказані витрати суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами. Щодо складання та оформлення процесуальних документів, необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо), за які представником позивача нараховано 1640 грн (2 год), то з зазначеного переліку адвокатом Дідухом Є.О. разом з позовною заявою до суду подано лише клопотання про витребування доказів. Будь-які інші клопотання, письмові пояснення, відповідь на відзив до суду не надходили. З урахуванням зазначеного, за підготовку клопотання про витребування доказів, на думку суду, достатнім є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 410 грн (1640 грн : 4 вказаних документа). Доказів складання адвокатом письмового консультаційного висновку, у зв`язку з наданням позивачу письмової юридичної консультації в даній справі, стороною позивача в порушення ст.81 ЦПК України до матеріалів справи не долучено, а тому витрати на вказані послуги в сумі 840 грн не можуть бути віднесені судом до професійної правничої допомоги, наданої позивачу в даній справі, у зв`язку з чим розподілу між сторонами не підлягають. Щодо витрат за представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою Клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі участь в судових засіданнях в сумі 1640 грн (2 год), то враховуючи, що адвокат Дідух Є.О. не брав участі в жодному судовому засіданні по даній справі, виклавши в позовній заяві клопотання про розгляд справи за його відсутності, то вказані витрати судом також не можуть бути віднесеними до понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Що стосується вимог про стягнення витрат на складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового відправлення відповідачу, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи) в сумі 840 грн (1 год), слід зазначити наступне. Відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, що врегульовано нормами матеріального (цивільного) права. Тобто, вказаний документ носить суто договірний характер і не є документом правового характеру, спрямованого на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, по суті не є правовою допомогою позивачу по вказаній конкретній справі, а тому, на переконання суду, тягар оплати за складання адвокатом рахунку на оплату послуг адвоката за вказаним договором та акту прийому-передачі виконаних робіт не може покладатися на відповідача. Оформлення ж опису поштового відправлення відповідачу та інших додатків до позовної заяви є технічною роботою і не може бути віднесеним до професійної правничої допомоги. Тому зазначені витрати також не підлягають розподілу між сторонами. При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду (у справах №922/445/19; № 923/560/17; № 329/766/18; № /78/1522/18). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також' Верховним Судом у Постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18. З урахуванням зазначеного, матеріалами справи доведено розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5450 грн (5040 грн + 410 грн), які підлягають розподілу між сторонами. Так як позов задоволено частково (на 68,9%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3755,05 грн (5450 грн * 68,9%), а в іншій частині у стягненні коштів за надання правової допомоги позивачу слід відмовити. Таким чином, загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 5229,08 грн, з них: судові витрати по сплаті судового збору - 1474,03 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу - 3755,05 грн.

Outcome: partial