Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [INFO] , про встановлення факту перебування на утриманні, в якому просила встановити факт перебування на утриманні загиблого чоловіка - [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 1987 року по 1995 рік, позивач з [PERSON] знаходилася в зареєстрованому шлюбі. В лютому 1995 року, шлюб між ними був розірваний, але з 01 січня 2004 року, вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, діти проживали разом з ними. [INFO] під час виконання бойового завдання [PERSON] загинув. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.12.2024 року, встановлений факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. З метою отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернулась до комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, однак подані документи їй були повернуті на доопрацювання з підстав відсутності підтверджуючих документів, що про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на розгляд комісії позивачем не надано і неможливо встановити, чи є вона непрацездатною особою з інвалідністю і чи перебувала на утриманні загиблого. За час спільного проживання, позивач ніде не працювала, займалася вихованням дітей. З початку 2010 року, їй був встановлений діагноз захворювання, зроблена операція та вона є інвалідом 3-ої групи. За життя [PERSON] повністю забезпечував позивача продуктами харчування, ліками, предметами побуту, одягом, кошти, які він надавав, були постійним та основним джерелом для снування. Встановлення даних фактів необхідно позивачу для оформлення виплат та матеріальної допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2025 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 26.11.2025 ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 10.12.2025р. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. У судове засідання представник відповідача [INFO] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та позивача, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із тексту позовної заяви вбачається, що з 1987 року по 1995 рік, позивач з [PERSON] знаходилася в зареєстрованому шлюбі. В лютому 1995 року, шлюб між ними був розірваний, але з 01 січня 2004 року, вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, діти проживали разом з ними. [INFO] під час виконання бойового завдання [PERSON] загинув. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2024 року, встановлений факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. З метою отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернулась до комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, однак подані документи їй були повернуті на доопрацювання з підстав відсутності підтверджуючих документів, що про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на розгляд комісії позивачем не надано і неможливо встановити, чи є вона непрацездатною особою з інвалідністю і чи перебувала на утриманні загиблого. За час спільного проживання, позивач не працювала, займалася вихованням дітей. З початку 2010 року, їй був встановлений діагноз захворювання, зроблена операція та вона є інвалідом 3-ої групи. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, оцінивши належність, допустимість і достовірність доказів, наданих сторонами, а також їх достатність і взаємний зв`язок між собою, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту її перебування на утриманні [PERSON] . В постанові Верховного Суду від 27.02.2020 року по справі №560/898/16-ц зроблено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [INFO] , про встановлення факту перебування на утриманні не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed