Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 30.09.2016 року у справі № 503/1370/16-ц з нього було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] щомісячно в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . На виконання вище зазначеного рішення органом Державної виконавчої служби здійснюється стягнення в розмірі частини із заробітної плати [PERSON] та всіх видів його доходу. В свою чергу наразі позивач [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] , яка не працює і має ряд відповідних захворювань, та має з останньою спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Також у позивача [PERSON] наявний батько [PERSON] , який є пенсіонером, та мати [PERSON] , яка має відповідні захворювання. Внаслідок народження другої дитини вдвічі збільшився фактичний розмір витрат позивача [PERSON] на утримання обох дітей. Крім того, теперішня сім`я позивача [PERSON] не має власного житла, тому мешкає в домоволодінні тещі останнього [PERSON] . Тому позивач зазначає, що не має належних доходів для повноцінного життя своєї сім`ї, утримуючи коло зазначених осіб. У зв`язку з чим позивач змушений для захисту своїх майнових прав пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду через свого представника адвоката\~Мудрак М.М.\~з використаннямсистеми\~«Електронний суд»\~ позовної заяви, в якій просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення ухваленого 30.09.2016 року Кодимським районним судом Одеської області у цивільній справі № 503/1370/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] до 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дати набрання рішенням законної сили до повноліття дитини або до зміни матеріального положення сторін. 05.09.2025 року ухвалою суду (а.с.33-35) позовну заяву залишено без руху із визначенням способу і строку для усунення недоліків. 08.09.2025 року представник позивача адвокат Мудрак М.М. подав до суду через систему «Електронний\~суд» заяву\~про усунення\~недоліків (а.с.37)\~та додав\~до неї\~документ,\~що підтверджує\~сплату судового\~збору у\~встановленому порядку\~і розмірі\~(а.с.40),\~а також додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення у цінний лист № 5002400159387 (ф. 107) від 08.09.2025 року з копіями накладної № 5002400159387 та фіскального чеку про оплату послуг за пересилання (а.с.41). При цьому, згідно долученої судом до\~матеріалів справи роздруківки із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 0505346262588 останнє 21.08.2025 року було повернуто відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. 12.09.2025 року ухвалою суду (а.с.47-48) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали надіслано сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України, та була отримана відповідачем, у порядку встановленому пунктом 3 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою її зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 11.09.2025 року № 03-17/3087 (а.с.44), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 0691028491150 про особисте вручення їй 18.09.2025 року рекомендованого поштового відправлення № 0610279776200. Окрім того, суд додатково надіслав відповідачу ухвалу на її поштову адресу, зазначену представником позивача у змісті позовної заяви (а.с.1) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № 0691028490812 про особисте вручення їй 18.09.2025 року рекомендованого поштового відправлення № 0610279775786. 02.10.2025 року, тобто у встановлений судом 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження, відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву (відзив) від 29.09.2025 року (а.с.57-59), в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі посилаючись на ті обставини, що з доводами викладеними в позовній заяві вона категорично не погоджується і вважає їх надуманими та необґрунтованими, оскільки зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилася в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу та суперечитиме її інтересам. При цьому, відповідач вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних в позовній заяві обставин, зокрема не надано доказів того, що батьки потребують сторонньої допомоги та їм необхідне утримання, а також того, що позивачем здійснюється саме утримання своїх батьків. Натомість відповідач відзначає, що батько позивача отримує пенсію, а мати є працюючою особою, що вбачається з медичного висновку. Окрім того відповідач відзначає, що з медичного висновку вбачається, що вартість лікування призначеного дружині позивача є помірною. Також відповідач зазначає, що надана позивачем інформація Пенсійного фонду України, згідно якої відсутні відомості про доходи позивача за 2025 рік, не підтверджує того, що останній є непрацездатним, а відтак йому нічого не заважає працевлаштуватися та не ухилятися від свого обов`язку зі сплати аліментів. У зв`язку з чим відповідач вважає, що відсутні докази, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] або які свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу сину, а зменшення розміру аліментів суперечитиме інтересам дитини. 09.10.2025 року ухвалою суду (а.с.77-78) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті. 16.10.2025\~рокупредставник позивача адвокат Мудрак М.М. подав до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив (а.с.84-87), в якій просив відзив не брати до уваги як поданий відповідачем з грубим порушенням закону, а саме з порушенням строку на його подання, не долученням до надісланого позивачу примірника копій доданих документів та здійснення його надіслання за рахунок одержувача, а в свою чергу поданий позов про зменшення розміру аліментів задовольнити повністю зменшивши розмір аліментів, визначений попереднім судовим рішенням, до 1/6 частини від усіх видів доходу позивача. В свою чергу представник позивача\~відзначив,\~що твердження\~наведені відповідачем\~у своєму\~відзиві не\~відповідають дійсності\~та суперечать\~фактичним обставинам\~справи,\~зокрема догляд\~за батьками\~не потребує\~доказуванню,\~оскільки не\~оформлювався на\~непрофесійній основі\~через орган\~соціального захисту\~та є\~добровільним волевиявленням\~позивача.\~Додатково відзначив,\~що зміна\~матеріального становища\~позивача у\~його погіршення\~прямо доведене\~довідкою форми\~ОК-5\~та свідоцтвом\~про народження\~дитини,\~які не\~можуть не\~змінювати матеріальний\~стан,\~а тому\~обов`язок сплачувати\~аліменти у\~попередньо визначеному\~розмірі є\~надмірним тягарем,\~що порушує\~принцип пропорційності\~та справедливості. У\~зв`язку з\~чимпредставник позивача вважає, що доводи відповідача не ґрунтуються на нормах права та фактичних обставинах. У встановлений судом строк відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, заперечення не подала. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.1 і 2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, як шляхом надіслання судової повістки поштою за адресою його місця проживання повідомленою суду у змісті позовної заяви (а.с.1) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення № R068023544770 про особисте вручення йому 18.11.2025 року рекомендованого поштового відправлення № R067033750100 із судовою повісткою (а.с.113), так і через свого представника, а саме шляхом доставлення 08.11.2025 року судової повістки до електронного кабінету його представника адвоката Мудрака М.М., про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.111). Представник позивача [PERSON] адвокат Мудрак М.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2\~ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 08.11.2025 року судової повістки до його електронного кабінету, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.111). При цьому, раніше, а саме 30.10.2025 року адвокат Мудрак М.М. подав через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника та із зазначенням про підтримання в повному обсязі позовних вимог (а.с.101). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.1\~ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання судової повістки поштою на адресу, яку вона повідомила суду у змісті поданого нею відзиву (а.с.57) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 178 ЦПК України, яке є адресою її зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації наданої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від 11.09.2025 року № 03-17/3087 (а.с.44), про що свідчить поштове повідомлення № R068023544257 про особисте вручення їй 11.11.2025 року рекомендованого поштового відправлення № R067033749217 із судовою повісткою (а.с.112). При цьому, 30.10.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.104). В свою чергу 15.12.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду письмове пояснення по праві, в якому містяться її доводи проти позову за своєю суттю аналогічні доводам, які вона виклала раніше у змісті свого відзиву. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим пункт 1 ч.3 ст.\~223\~ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин\~або без\~повідомлення причин\~неявки.\~Згідно ч.3\~ст.\~211\~ЦПК України,\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , повторно виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10.07.2025 року (а.с.7), актовий запис № 101 від 27.05.2015 року; копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 27.05.2015 року (а.с.61), актовий запис № 101 та копія рішення Кодимського районного суду Одеської області ухваленого 30.09.2016 року у справі № 503/1370/16-ц (а.с.45-46), яке набрало законної сили 11.10.2016 року та яке наявне в публічному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. При цьому, зазначеним вище рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . 15.12.2023 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 15.12.2023 року (а.с.8), актовий запис № 177. [INFO] у позивача [PERSON] народилася спільна з [PERSON] дитина дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 01.11.2024 року (а.с.12), актовий запис № 113. Дружина позивача [PERSON] [PERSON] має захворювання з відповідним діагнозом, які суд не вважає за можливе зазначати у змісті даного рішення внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці, але наявність якого підтверджено належним доказом копією консультативного висновку спеціаліста КНП «Нововоронцовська ЦЛ» від 20.08.2025 року (а.с.14). Окрім цього у дружина позивача [PERSON] [PERSON] є власна дитина дочка [PERSON] , [INFO] , медичним доглядом і вихованням якої займаються разом [PERSON] і [PERSON] , про що в сукупності свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , повторно виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 21.10.2015 року (а.с.95), актовий запис № 31 від 20.10.2015 року; копія довідки сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Грушівка Грушівської сільської ради Дніпропетровської області від 20.08.2025 року № 89 (а.с.96) та змістом копії характеристики виданої ученицю [PERSON] її навчальним закладом КЗ «Грушівській ліцеї» (а.с.97). При цьому, згідно форми ОК-5 Пенсійного фонду України щодо [PERSON] , як застрахованої особи (а.с.26-27, 117-118), відсутні відомості про страховий стаж останнього за 2025 рік. Позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх спільна дитина [PERSON] мають зареєстровані місця проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджують витяги з реєстру Грушівської територіальної громади від 26.07.2024 року № 2024/008914038 (а.с.6, 94), від 08.08.2024 № 2024/009499540 (а.с.11, 93) і від 07.11.2024 року № 2024/013506664 (а.с.13, 92). В свою чергу відповідач [PERSON] також має власну дитину сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 02.11.2018 року (а.с.60), актовий запис № 179. Третя особа [PERSON] є замовником технічної інвентаризації або уповноваженою ним особою на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія технічного паспорту складеного Апостолівським бюро технічної інвентаризації 11.08.2021 року (а.с.22-24). В свою чергу треті особи [PERSON] отримує довічно пенсію за вислугу років, що підтверджує копія пенсійного посвідчення № [NUMBER] Серії [NUMBER] виданого 22.08.2011 року (а.с.17 на звороті), а [PERSON] має захворювання з відповідним діагнозом, які суд не вважає за можливе зазначати у змісті даного рішення внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці, але наявність якого підтверджено належним доказом копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4175 виданої Стаціонаром № 1 комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня Кропивницької міської ради 27.06.2025 року № 4175 (а.с.21). Нормативно-правове застосування: Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно до ст.\~180\~СК України,\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~На підставі\~ч.3\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Відповідно\~до ч.1\~ст.\~184\~СК України,\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001\~року № 2402-III\~(надалі\~за текстом\~Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів,\~визначений судовим\~рішенням або\~за домовленістю\~між батьками,\~суд може\~змінити за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~зв`язку\~зі зміною\~матеріального чи\~сімейного стану,\~погіршення чи\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи даний позов, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо матеріального забезпечення дитини, передбаченого ст. 141, 180 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову: З приводу заперечень наведених представником позивача у відповіді на відзив стосовно не додання відповідачем копій документів, які зазначені додатками у відзиві, то суд вважає, що дійсно надання відповідачем суду лише одної накладної (а.с.71) без опису вкладення не підтверджує самого вмісту цього відправлення, а відтак твердження представника позивача є неспростованими. Однак, суд відзначає те, що додатки до відзиву (а.с.60-70) є доказами сімейного і матеріального становища відповідача [PERSON] , що не впливає на вирішення предмету спору у даній справі, яким є зменшення розміру аліментів внаслідок змін у позивача [PERSON] , а не збільшення розміру аліментів внаслідок змін у [PERSON] . Натомість у змісті поданого відзиву відповідач [PERSON] висловила свою правову позицію з приводу пред`явленого до неї позову та навела свої аргументи на оцінку доказів наданих позивачем. Відтак суд вважає за можливим прийняти відзив до розгляду, при цьому самі документи про зміну сімейного стану і матеріальне становище відповідача [PERSON] судом не приймаються як неналежні докази у відповідності до ч.1 ст. 77 ЦПК України та не виконання щодо них вимог ч.9 ст. 83 ЦПК України. Здійснення відправлення за рахунок одержувача, внаслідок чого відповідні витрати щодо отримання позивачем відзиву, належать до понесених позивачем витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи у відповідності до пункту 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України, а відтак підлягають розподілу між сторонами, згідно ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. По-перше суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням в нього другої дитини, оскільки не надано доказів про свої доходи, зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, які можна отримати як за зверненням до органу Державної податкової служби України так і шляхом виконання електронного запиту в «Електронному кабінеті» Державної податкової служби України через офіційний веб-сайт за посиланням https://cabinet.tax.gov.ua/. В свою чергу форми ОК-5 Пенсійного фонду України щодо [PERSON] , як застрахованої особи (а.с.26-27, 117-118), на думку суду не є допустимим доказом про доходи особи, оскільки містить відомості про нарахування за місцем здобуття трудового стажу, що в свою чергу не виключає можливості наявності у особи інших видів доходу, зокрема від оренди нерухомості, іншої діяльності цивільно-правового характеру. Таким чином суд відзначає, що позивачем [PERSON] не надано суду доказів не лише зміни свого матеріального стану, зокрема його погіршення, але і взагалі доказів про свій дійсний матеріальний стан. Окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та саме по собі не свідчить про погіршення матеріального стану та не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), а також застосований в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). У зв`язку з чим суд вважає, що позивачем не доведено погіршення свого матеріального становища. По-друге суд відзначає, що позивач [PERSON] має двох дітей, які народженні від нього різними жінками. У відповідності до положень абзацу першого ч.1 ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III, всі діти на території України, незалежно від, серед іншого, народження дітей і їх батьків або будь-яких інших обставин, мають рівні права, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. З таким висновком погодився Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) З врахуванням зазначеного суд вважає, що за умов стягнення з [PERSON] на утримання його першої дитини сина [PERSON] аліментів в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), то його участь в утриманні його другої дитини дочка [PERSON] має відповідати також розміру частини всіх видів його заробітку (доходу). Таким чином загальні витрати позивача [PERSON] на утримання його двох дітей становлять (50%) всіх видів його заробітку (доходу). При цьому, положення ч.3 ст. 128 КЗпП передбачає, що розмір відрахувань із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відтак суд вважає, що навіть за умов працевлаштованості позивача [PERSON] і отримання ним заробітку, то загальний розмір його витрат на утримання своїх двох дітей не перевищує вище згаданого граничного розміру відрахувань. По-третє\~судзвертає\~увагу на\~ту обставину,\~що позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що зазначені в позовній заяві особи [PERSON] і [PERSON] у дійсності є його батьками, а саме не надано копії відповідного свідоцтва про народження, копії актового запису або витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження тощо. Водночас із цим позивачем не надано доказів ні про матеріальне становище своїх батьків, а ні про свою участь в їх утриманні, для підтвердження того, що батьки дійсно потребують утримання з його сторони і це утримання ним надається. При цьому, у відповідності до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином лише непрацездатність батьків (одного з них) ще не є підставою для виконання позивачем обов`язку з їх (його) утримання, оскільки у них (нього) повинна бути наявною ще й сама потреба у матеріальній допомозі. В свою чергу, як слушно відзначила відповідач у поданому відзиві, [PERSON] отримує пенсію за вислугу років (а.с.17 на звороті), а [PERSON] є працездатною, згідно трудової рекомендації зазначеної у копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4175 (а.с.21 на звороті). У зв`язку з чим суд вважає, що позивачем не доведено наявності у нього зобов`язання утримувати свого батьків (одного з них). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню. - щодо розподілу судових витрат: Приймаючи до уваги, що відповідачем [PERSON] суду не повідомлено про понесення яких-небудь судових витрат у даній справі, то судом за умов відмови в задоволенні позову не встановлено судових витрат, які б потребували розподілу при ухваленні даного рішення.

Outcome: dismissed