Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерного банку "Укргазбанк" звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (зміна назви суду на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» №4273-IX, який набув чинності 25 квітня 2025 року на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області) з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошових зобов`язань у загальній сумі 262786 грн. 65 коп. В обґрунтування позовних вимог вказано, 21.04.2008 року між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №118/19/3. В забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором між позивачем та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки №118/19/3 від 21.04.2008 року. Всупереч укладеного кредитного договору [PERSON] неодноразово протягом строку користування кредитним договором допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 року по справі №2-6168/11 з [PERSON] та [PERSON] було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 515 874,67 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року по справі №2-6168/11 рішення суду першої інстанції було змінено в частині стягнення судових витрат з відповідачів, в іншій частині залишено без змін. При цьому, з ухваленням рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором не припинилося. Таким чином, за порушення виконання грошових зобов`язань зі сплати заборгованості за кредитним договором на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачі зобов`язані сплатити позивачу 262 786,65 грн., що складається з трьох відсотків річних у розмірі 71 317,75 грн., та інфляційних втрат за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року (включно) в розмірі 191 468,90 грн. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі з огляду на наступне. Звернувшись до суду із позовом про примусове стягнення коштів у судовому порядку із боржника, договірні цивільно-правові відносини між банком та відповідачем припинились, та виникли нові на підставі рішення суду від 21.06.2012 року. Представник відповідача звертає увагу, що рішення суду не виконувалося більше семи років саме з вини стягувача, оскільки виконавчий лист за ухваленим рішенням був виданий 11.03.2013 року, проте пред`явлений до виконання був лише 04.05.2020 року. В подальшому, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.04.2008 року у розмірі 517984,96 грн. було виконано відповідачем у повному обсязі, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу про закінчення виконавчого провадження №61968115 від 16.08.2024 року. Щодо стягнення штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язання зазначив, що [PERSON] є учасником бойових дій, тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов`язань. Від представника позивача через систему «Електронний суд» була подана відповідь на відзив, в якій зазначено, що АБ «Укргазбанк» своєчасно та неодноразово направляв виконавчі листи про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 року про солідарне стягнення на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 118/19/3 від 21.04.2008 року в сумі 517 984,96 грн. Проте, боржники ухилялись від добровільного погашення заборгованості, тому примусове стягнення боргу перед банком здійснювалося органами примусового виконання більше семи років. Щодо викладеної представником відповідача позиції у відзиві зазначив, що наявність у [PERSON] посвідчення учасника бойових дій не надає йому пільги з ненарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, [PERSON] жодних пільг щодо звільнення від сплати 3% річних та інфляційних втрат на невиконання грошових зобов`язань також не має. Представником відповідача було надіслано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що наведені у відповіді на відзив на позовну заяву аргументи, доводи та заперечення є безпідставними, складаються з хибних висновків та неправильним трактування спірних правовідносин, позовна заява позивача є необгрунтованою та безпідставною, а отже підлягає залишенню без задоволення в повному обсязі. 31.03.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли пояснення, в яких зазначено, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу. Вищезазначені нарахування здійснені банком у відповідності до вимог законодавства, адже період нарахування процентів не охоплює період перебування відповідача на військовій службі та відповідно права відповідача, як військовослужбовця, не є порушеними. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.05.2025 року у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа - [PERSON] про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним та про визнання іпотеки такою, що припинена відмовлено. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Украгазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №118/19/3. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 62 000,00 доларів США строком з 21.04.2008 року по 20.04.2038 року, із сплатою позичальником процентів за користування кредитом, виходячи із 13% річних. З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання 21.04.2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Украгазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №118/19/3П. Відповідно до пункту 1.1. договору поруки поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед позивачем за виконання зобов`язань по кредитному договору. Пунктом 1.3. договору передбачено, що поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що позичальник. Протягом строку користування кредитними коштами [PERSON] неодноразово допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків, через що АБ «Украгазбанк» було вимушено звернутися до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №118/19/3. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 року по справі №2-6168/11, позовну заяву Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.04.2008 року у розмірі 517984,96 коп., з яких: прострочені проценти 26376, 82 грн; прострочений кредит 806,56 грн.; прострочені проценти 5344,57 грн.; поточний кредит 483346,72 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту процентів 2110,29 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2013 року по справі №2-6186/11, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 року змінено в частині стягнення судових витрат у солідарному порядку, в іншій частині залишено без змін. На підставі ухваленого рішення, 11.03.2013 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчі листи №2-6186/11, які згідно інформації наявної в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень були пред`явлені до виконання Шевченківському відділу державної виконавчої служби м. Дніпра 30.04.2013 року, та за якими було відкрито виконавче провадження №37992240, де боржником є [PERSON] , та №37991639, боржник [PERSON] , в подальшому дані виконавчі листи були повернуті стягувачу. З наявної інформації в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень вбачається, що виконавчі листи №2-6186/11 були повторно пред`явлені до примусового виконання 24.06.2016 року - щодо стягнення заборгованості з [PERSON] (виконавче провадження №51518602), та 20.04.2015 року - щодо [PERSON] (виконавче провадження №47334706). 16.11.2018 року виконавчий лист за відкритим виконавчим провадження №47334706 було передано на виконання до Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра, де 24.10.2023 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Крім того, 24.12.2019 року виконавчий лист щодо стягнення заборгованості з [PERSON] у межах виконавчого провадження №51518602, було повернуто стягувачу на підставі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. 04.05.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрите виконавче провадження №61968115 на підставі виконавчого листа №2-6186/11 від 11.03.2013 року, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , у розмірі 517984,96 грн. 16.08.2024 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61968115, з підстави виконання вимог виконавчого документа в повному обсязі. Постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.12.2020 року, було відкрито виконавче провадження №63769020 на підставі виконавчого листа 2-6186/11 від 11.03.2013 року, щодо стягнення заборгованості у сумі 517984,96 грн з [PERSON] . Постановою про закінчення виконавчого провадження від 10.02.2025 року, було припинено виконавче провадження №63769020, боржником було виконано виконавчий документ у повному обсязі. Згідно розрахунку заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту і процентів (3% річних) за кредитним договором №118/19/3 від 21.04.2008 року вбачається, що за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року сума зарахованих санкцій становить 71317,75 грн. Відповідно розрахунку суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за кредитним договором №118/19/3 від 21.04.2008 року, за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року, наявна заборгованість у розмірі 191468,90 грн. Згідно копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 12.03.2022 року, старшого лейтенанта [PERSON] , призваного [INFO] , призначено до військової частини [NUMBER] , командиром 2 взводу охорони 4 роти охорони 3 батальйону охорони, ВОС-0210003. 18.07.2024 року [PERSON] було видано посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] . Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом було встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір №118/19/3 від 21.04.2008 року, умови якого відповідачами належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення наявної заборгованості в сумі 515 874,67 грн. На підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2012 року у справі №2-6168/11 позивачем було пред`явлено виконавчі листи для примусового стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку. Однак рішення суду відповідачами тривалий час не виконувалося, що підтверджується наявною інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Отже, суд доходить висновку, що у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання позивач набув право вимоги, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України, щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо тверджень відповідача, що останній є учасником бойових дій, суд виходив з наступного. Згідно статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року доповнено пунктом 15 згідно із Законом № 1275-VII від 20 травня 2014 року, згідно якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». В подальшому, до пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII внесено зміни Законом № 1357-IX від 30 березня 2021 року, згідно до якого військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Законом України від 27 липня 2022 року № 2459-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні» внесено зміни до пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Положеннями п. 2 розділу II прикінцевих та перехідних положень вказано, що зміни, передбачені пунктами 1 і 3 розділу I цього Закону, застосовуються до кредитних договорів, укладених після набрання чинності цим Законом. При цьому, суд звертає увагу, що 3% річних нараховані відповідно до статті 625 ЦК України не підпадають під обмеження, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону № 2011-XII, оскільки за своєю суттю, як і інфляційні втрати, мають компенсаційний, а не штрафний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому не звільняють відповідача від їх сплати. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року (справа №749/298/19). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтуваною та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved