Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

30.01.2025 до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області надійшла цивільна справа за заявою представника заявника [PERSON] [PERSON] , в якій просить суд визнати безвісно відсутнім [PERSON] [INFO] , уродженця с. Малі Нагірці, Львівського району, Львівської області, останнє місце проживання: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви покликається на те, що в у 2021 році його рідний брат [PERSON] виїхав на лікування у російську федерацію і з січня 2024 року будь-яких відомостей про місце його перебування немає, на зв`язок він не виходив, та в Україну не повертався. Вказує, що у липні 2024 він звернувся у поліцію щодо розшуку брата, однак жодної інформації про місцеперебування [PERSON] не вдалося встановити. Заявник зазначає, що задоволення заяви має для нього юридичне значення, а саме для реалізації права на спадкування, а невизначеність статусу [PERSON] позбавляє його реалізувати свої майнові та немайнові права та законні інтереси, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 31.01.2025 відкрито провадження у цивільній справі за правилами окремого позовного провадження, призначено судове засідання. Представник заявника адвокат Білик Р.О. в судовому засідання заяву підтримала з підстав наведених у ній. Вказала, що [PERSON] відсутній на території України з 2021 року, а з січня 2024 не виходив на зв`язок та будь-яких відомостей про місце його перебування немає. Додатково зазначила, що [PERSON] є громадянином російської федерації, однак в Україні перебував на законних підставах, про що свідчить долучена до матеріалів справи посвідка на проживання. Заявник [PERSON] в судовому засідання вказав, що його брат [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , та після того, як йому повідомили про виявлене у нього онкологічне захворювання, брат попросив його доглянути за будинком, а сам попрямував у росію на лікування. Після цього, [PERSON] час від часу телефонував та писав йому про свій стан здоров`я та про свої справи, однак з січня 2024 року перестав виходити на зв`язок. Невизначеність статусу [PERSON] позбавляє його реалізувати свої майнові та немайнові права, законні інтереси, а тому просить заяву задоволити. Допитана судом свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що її дядько [PERSON] народився у с. Малі Нагірці Кам`янка-Бузького району Львівської області. Згодом, дядько виїхав проживати до росії, де і проживав тривалий час. Після цього, [PERSON] повернувся до України, та в селі, де народився почав будувати будинок. Однак, у 2021 дядько захворів і поїхав на лікування до російської федерації, де після проведеної йому операцій, перестав виходити на зв`язок, останній раз вона говорила з ним ще у 2023 році. Зазначила, [PERSON] був розлучений, а за час шлюбу, в нього народилось двоє дітей, які, як і колишня дружина проживають в росії. Представник заінтересованої особи Кам`янка-Бузького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції в судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень щодо заяви не подавала. Заслухавши заявника, її представника, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно з копії витягу з Державного реєстру акців цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від [INFO] , [INFO] у селі Малі Нагірці народився [PERSON] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-15). Як видно з тимчасової посвідки на проживання на постійне проживання серії [NUMBER] така видана [PERSON] громадянину росії (а.с.77-78). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2019 та 07.02.2020, [PERSON] є власником земельних ділянок та житлового будинку у с. Малі НагірціКам`янка-Бузького району Львівської області (16-20). Судом згідно довідки Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області від 18.07.2024 встановлено, що [PERSON] дійсно проживав у [ADDRESS] , до 20.05.2021 (а.с.33). Відповідно до декларації №0001-Н2Е5-РР00, [PERSON] здійснено вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Документом, що посвідчує особу [PERSON] зазначено паспорт громадянина України (а.с.80). Як видно з виписки №47 із медичної карти амбулаторного хворого, [PERSON] 04.05.2021 був скерований до лікаря онколога з приводу захворювання ротової порожнини і з цього часу на прийомі у сімейного лікаря не був (а.с.22). У відповідності до листа Кам`янка-Бузького відділу ДРАЦС від 20.07.2024, дані щодо державної реєстрації смерті [PERSON] не виявлені (а.с.23). Разом з тим, на запит суду в Адміністрації державної прикордонної служби України інформацію про те, чи перетинав державний кордон України громадянин, [PERSON] відповідді не було отримано. У відповідь на запит суду щодо [PERSON] адресованому ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області повідомлено, що [PERSON] не перебуває на обліку осіб, як одержувач пенсії (а.с.100).Також, у відповідь на ухвалу суду від 21.07.2025, ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області повідомило, що [PERSON] у державному розшуку не перебуває (а.с.116). Заявник просить оголосити [PERSON] безвісно відсутнім з метою реалізації своїх майнових прав та законних інтересів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд, зокрема, розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. У відповідності до до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами та несуть ті самі обов`язки, що й громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України. Згідно положень Закону України «Про міжнародне приватне право», особистий статус фізичної особи, зокрема її цивільна правоздатність, не припиняється у зв`язку з перебуванням за межами України. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18). Судова практика є сталою. Так, у постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Таким чином, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Системний аналіз положень статті 43 Цивільного кодексу України, статей 293, 305 Цивільного процесуального кодексу України та конституційного принципу правової визначеності дає підстави для висновку, що визнання фізичної особи безвісно відсутньою можливе виключно за умови повної відсутності відомостей про її місце перебування. У ході розгляду справи суд встановив, що з моменту зникнення [PERSON] , який є громадянином росії (2021 рік), який виїхав з території України на території російської федерації відомості про місце його перебування по сьогоднішній день відсутні, вжитими заходами щодо його розшуку не вдалось можливим встановити його місцезнаходження, роботи тощо. Таким чином, зі змісту поданої заяви, пояснень заявника та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , щодо якого порушено питання про визнання його безвісно відсутнім, вибув за межі України та перебував на території російської федерації, що заявником не заперечується та підтверджується наявними у справі доказами. З вказаного можна зробити висновок, що відомості про місце перебування [PERSON] не є відсутніми, оскільки з 2021 визначено державу його перебування. Сам по собі факт відсутності зв`язку з особою або неможливість встановлення її точної адреси проживання не свідчить про безвісну відсутність у розумінні статті 43 Цивільного кодексу України. Інститут визнання фізичної особи безвісно відсутньою має на меті усунення стану правової невизначеності, що виникає за умови повної відсутності будь-яких відомостей про місце перебування особи. Встановлення факту перебування особи на території конкретної держави виключає наявність такої правової невизначеності. Втрата зв`язку з особою не є тотожною відсутності відомостей про місце її перебування, а встановлення факту перебування особи за межами України виключає можливість визнання її безвісно відсутньою. За таких обставин суд дійшов висновку, що сам по собі факт того, що фізична особа є громадянином іншої держави та перебуває за межами України, не є підставою для застосування інституту безвісної відсутності, а отже не спростовує висновків суду про відсутність передбачених законом умов для задоволення заяви. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed