Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У березні 2025 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом та просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] 352/1000 частки в квартирі [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 176/1000 частки в квартирі [ADDRESS] та припинити право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на 352/1000 частки в квартирі [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на спадкове майно, а саме 412/1000 частки в квартирі [ADDRESS] , як спадкоємця після смерті [PERSON] ; вирішити питання про розподіл судових витрат. В ході судового розгляду даного спору, представник позивача за первісним позовом подала заяву про уточнення позовних вимог в якій просила доповнити першу вимогу прохальної частини позову наступними словами "яка є самочинно перепланована (добудована), в результаті якої площа квартири збільшилась на 14,0 кв.м., загальна площа квартири складає 62, 1 кв.м." та викласти першу прохальну вимогу в наступній редакції "Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] 352/1000 частки в квартирі [ADDRESS] , яка є самочинно перепланована (добудована), в результаті якої площа квартири збільшилась на 14,0 кв.м., загальна площа квартири 62, кв.м. В свою чергу відповідач, через свого представника, звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просила визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 412/1000 частки в квартирі [ADDRESS] , як спадкоємця після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування своїх позовних вимог за обома позовами сторони посилались на те, що 19 квітня 1991 року [PERSON] був виданий ордер на житлове приміщення №0181, що за адресою: [ADDRESS] , а 02 серпня 1994 року він отримав свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру. В подальшому, 06 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу [PERSON] спільно з [PERSON] з метою покращення житлових умов, було знесено веранду площею 7.9 кв.м, яка знаходилась у вказаній квартирі, а на місці знесеної веранди, було добудовано одну житлову кімнату площею 11,3 кв.м, коридор площею 8,4 кв.м та комору площею 3,3 кв.м, через що збільшилась площа квартири. Після реконструкції загальна площа квартири складає 62,1 кв.м. Для узаконення вказаної реконструкції було отримано письмові згоди сусідів на добудову, а також [PERSON] отримав з ЧМКБТІ обмірні креслення з актом обстеження та технічним висновком на добудову до житлового будинку, згідно яких проведена реконструкція веранди не є перепоною для здачі будинку в експлуатацію, виконані роботи не погіршать технічний стан основних конструктивних елементів будівлі в цілому і не створить небезпеки для життєдіяльності мешканців. Окрім того, Управлінням наглядово-профілактичної діяльності ГУ МНС України в Чернівецькій області був виданий експертний висновок стосовно того, що порушень вимог пожежної безпеки при реконструкції веранди не виявлено. Також, МіськСЕС м. Чернівці на замовлення [PERSON] був наданий висновок №797/02-02 на проект будівництва від 15.06.2007 року, згідно якого було встановлено, що для покращення житлових умов та збільшення загальної площі та житлової площі, мешканцями проведено добудову до житлового будинку. Після добудови, квартира [ADDRESS] складається з коридорів, двох житлових кімнат, ванної, вбиральні, кухні, комори та веранди. Даним висновком погоджені обмірні креслення на добудову до житлового будинку на [ADDRESS] . Проте, узаконити самочинне будівництво подружжю не вдалось, через нестачу на це коштів, а також у зв`язку із поганим самопочуттям [PERSON] . В подальшому, [INFO] [PERSON] помер та спадкоємцями після його смерті, які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є дружина [PERSON] та донька [PERSON] , які не можуть прийняти спадщину до складу якої входить спірна квартира через те, що за життя спадкодавець не узаконив здійснену реконструкцію, а тому виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про визнання права власнсті в порядку спадкування на самочинне будівництво, оскільки постановою від 13 листопада 2023 року приватний нотаріус [PERSON] відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо спірної квартири. У первісному позові [PERSON] зазначала, що оскільки реконструкція була проведена під час шлюбу, а тому кожному з подружжя належить 1/2 частка добудови. Так, подружжям за період шлюбу здійснено добудову що складає 21,9 кв. м від загальної площі квартири, а отже частка спільної сумісної власності подружжя у вищевказаній квартирі становить 352/100 (35,2%) від загальної площі квартири, а частка приватної власності [PERSON] у вищевказаній квартирі становить 648/1000 (64,8%). Вважає, що добудова додаткових кімнат до квартири (загальною площею 21,9 кв.м., що становить 352/1000 об`єкта нерухомості), яка здійснювалася за рахунок спільних коштів та спільних зусиль подружжя [PERSON] та [PERSON] дає підстави вважати, що дане майно набуло статусу спільної сумісної власності, у зв`язку з чим [PERSON] має право на 176/1000 (17,6%) частини від вищевказаної квартири, оскільки ця частка є рівною половині добудованої площі. З вказаними обрахунками погодилась відповідач у зустрічному позові та просила визнати за нею право власності на решту 412/1000 частин спірної квартири в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , адже позивач за первісним позовом [PERSON] просить визнати за нею право власності на 176/1000 частин спірної квартири як частку у спільному майні подружжя, а також 412/1000 в порядку спадкування після смерті чоловіка. В ході судового розгляду даного спору судом було прийнято відмову позивачів за обома позовами від позовних вимог до Чернівецької міської ради, залучено Чернівецьку міську раду до участі у справі в якості третьої особи, а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб власників квартир в будинку [ADDRESS] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також Інспекцію державного архітектурного-будівельного контролю. Крім того, в рамках судового розгляду даної справи судом було витребувано матеріали інвентарної справи на будинок [ADDRESS] . Також, ухвалою Чернівецького районного суду м.Чернівців від 22.10.2025 року відмовлено в затвердженні мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] , інтереси якої на підставі довіреності представляє [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явились, в їх інтересах діяли представники, які просили задовольнити первісний та зустрічний позов з підстав, що зазначені у текстах позовів. Представник Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, вирішення спору залишила на розсуд суду. Решта учасників процесу в судове засідання не з`явились, хоча неодноразово належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Крім того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. У своїй постанові від 29 січня 2020 року у справі № 5015/1763/12 Верховний Суд вказав на те, що сам факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав судові повістки за належною адресою, самостійно зазначеною стороною у справі, та яка повернулася в суд у зв`язку з неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволені первісного та зустрічного позовів слід відмовити, а заяви представників про визнання позовних вимог не підлягають прийняттю, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктом першим частини третьої ст. 2 ЦПК України передбачено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема верховенство права. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 48,10 кв.м. належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.08.1994 року (а/с 15 зворот). 06 липня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а/с 14). Відповідно до акту КЖРЕП-9 від 20.04.2005 року при обстежені веранди квартири [ADDRESS] встановлено, що веранда потребує капітального ремонту так як повністю відійшла від стіни. Також, в матеріалах справи міститься заява мешканців будинку [ADDRESS] , в якій вони не заперечують проти проведення ремонтних робіт з добудовою до веранди квартири [ADDRESS] (а/с 17). Висновком №797/02-02 міськСЕС на проект будівництва від 15.06.2007 року погоджено виготовлені ЧМКБТІ обмірні креслення на добудову до житлового будинку літ.Б на [ADDRESS] , а експертним висновком Управління наглядово-профілактичної діяльності ГУМНС України в Чернівецькій області не встановлено порушень вимог пожежної безпеки у проектній документації на добудову (а/с 18,28, 29). [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі вказану вище квартиру (а/с 30). Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За наслідками розгляду справи встановлено, що до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу із заявами по прийняття спадщини звернулись дружина покійного [PERSON] , а також його донька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса ЧМНО Макеєвої Н.В. від 13.11.2023 року №121/01-16 відмовлено [PERSON] у вчиненні такої нотаріальної дії, такій як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку квартири під номером [ADDRESS] , що залишилось після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законодавству України та не подано документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії. Відповідно до вказаної постанови нотаріусом було встановлено, що в квартирі під номером [ADDRESS] , проведено самочинно перепланування (добудову), відповідно до якого площа квартири збільшилась на 14,0 кв.м. Згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо особа за своє життя з будь - яких підстав не набула права власності на об`єкт нерухомого майна, то у разі звернення із заявою спадкоємця щодо видачі свідоцтва про право власності на ім`я померлого, виконком міської ради не може прийняти відповідне рушення у зв`язку з відсутністю належного заявника. Для вирішення питання щодо визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за померлим громадянином спадкоємці мають право звернутися до місцевого суду (а/с 34). Згідно довідки ЧКОБТІ від 16.10.2023 року №2024 до реконструкції площа спірної квартири становила 48,1 кв.м., житлова 27,6 кв.м., а на даний час загальна площа квартири складає 62,1 кв.м., житлова 39,2 кв.м., при цьому загальна площа збільшилась на 14,0 кв.м., а житлова на 11,6 кв.м. за рахунок проведеної реконструкції (дозвільні документи в ЧКОБТІ не надано). Отже, за наслідками розгляду справив становлено, що внаслідок реконструкції знесеної веранди з подальшою добудовою, площа спірної квартири суттєво збільшилась, при цьому відповідно до технічного паспорта на квартиру, що належала [PERSON] , площа веранди становила 7,90 кв., а площа квартири після реконструкції збільшилась на 14,0 кв.м., тобто добудова здійснена на площу, що вдвічі більша площі знесеної веранди та за життя спадкодавець не оформив право власності на реконструйований об`єкт нерухомості. Відповідно до ч. 1-2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик. Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції квартира [ADDRESS] втартила тотожність із тією, на яку було видано свідоцтво про право власності спадкодавцю [PERSON] . Разом з тим, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває право власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Тобто, право спадкоємця є похідним від прав, які існували у спадкодавця на момент відкриття спадщини та успадкувати можливо тільки те майно, яке належало спадкодавцю на час смерті. Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 04 жовтня 2022 року у справі №452/1417/19 (провадження 61-6597св22). Відповідно до пунктів 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно з законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, позивачі за первісним та зустрічним позовами мають право заявити вимоги про визнання за ними в порядку спадкування після смерті [PERSON] прав забудовника спірної квартири, після чого можуть отримати можливість вчинити дії, спрямовані на узаконення проведеної реконструкції та реєстрацію за собою права власності на квартиру. Наведене узгоджується із правовою позицією Верхового Суду у постанові від 07.07.2021 року у справі № 235/6807/20. З огляду на наведені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed