Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

03 листопада 2025 року ТОВ «ФК «Гелексі» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 126665 від 11 грудня 2019 року в розмірі 25380,00 гривень та судові витрати: 2423,00 грн судового збору та 5000,00 витрат на правничу допомогу. Позов мотивований тим, що між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 126665 від 11.12.2019 року в електронній формі. ТОВ «ФК «Гелексі» було фінансовою установою, яке здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, ТОВ «ФК «Гелексі» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК «Гелексі» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. Відповідно до положень укладеного договору позики позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк встановлений цим договором. Позивач зазначив, що не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів позичальникам, позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ «ФК «Елаєнс». ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ «Фонді») є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору № 04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ «Фонді»») надавало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5 000,00 грн. В результаті платіжної операції ініційованої позикодавцем, за посередництва надавача платіжних послуг, сума коштів в розмірі позики була перерахована на картковий рахунок вказаний позичальником при укладанні договору позики, що підтверджується відповідною довідкою, яка додається до позовної заяви. На підставі зазначеного вище договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5 000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01 % в день, розмір комісії складає 1,9 %, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0 %. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25380,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за позикою; 20380,00 грн. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою, що й стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (виклику) сторін. 17 листопада 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов від представника відповідача [PERSON] адвоката Сікорської І.С. У відзиві представником відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі та свою позицію обґрунтувала наступним. Зазначила, що вматеріалах справи відсутні докази підписання кредитного договору № 126665 за допомогою одноразового цифрового підпису. В справі наявна лише роздруківка договору, не підписана ні власноручним ні цифровим підписом, відповідно докази укладення кредитного договору відповідачем взагалі відсутні. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Однак, у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів. Надані позивачем довідки не є належними та допустимими доказами оскільки не містять реквізитів отримувача, зокрема його рахунку. Отже, ТОВ «Гелексі» не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості до позовної заяви було надано розрахунки заборгованості, які містять лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. З наданих позивачем ТОВ «Гелексі» додатків до позовної заяви, неможливо встановити отримання відповідачем від кредитодавця кредитних коштів, дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Зазначені суми заборгованості за кредитом, які встановлені позивачем ТОВ «Гелексі» є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача з огляду на їх неналежність та не допустимість. Крім того, позивачем нараховано заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору з порушенням приписів ст. 1048 ЦК України. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст. 1050 ч. 2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Отже, відсотки за користування кредитними коштами, нараховані ТОВ «Гелексі» поза межами строку кредитування не підлягають стягненню, оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, задоволенню не підлягають. Отже, навіть за умови наявності підстав для задоволення позову відсотки мають бути зменшені, оскільки вони в чотири рази перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту. Крім того, є необґрунтованою вимога позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. Витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову. Категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною та є типовою. Позовна заява складається з 5 аркушів, є типовою (шаблонною), додатки до позовної заяви це копії, яких не багато, складні розрахунки відсутні. Витяг з акту про надання правової допомоги не містить посилання на конкретну справу, в межах якої надавалася правова допомога, в ньому лише вказано номер заявки. З урахуванням викладеного підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 відсутні. Разом з тим, відповідач також заявила вимогу про відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу в сумі 7500,00 грн. що ґрунтується на наступному. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Аналогічної правової позиції дотримується Велика палата Верховного Суду в додатковій постанові від 07.07.2021 р. по справі № 910/12876/19. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку (п. 133 постанови). Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (п. 134 постанови). Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис (п. 144 постанови). 10.11.2025 року між [PERSON] та адвокатом Сікорською І.С. укладено договір про надання правової допомоги. Згідно п. 3.1 Договору про надання правової допомоги за правову допомогу, передбачену в п. п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком до цього Договору. Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правової допомоги розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору. У відповідності до Додатку до Договору про надання правової допомоги від 10.11.2025 року Сторони погодили надання Адвокатом наступної правової допомоги складання, оформлення та подання до Крижопільського районного суду Вінницької області відзиву на позовну заяву у справі № 134/1762/25 за позовом ТОВ «ФК «Гелексі» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Загальна вартість правової допомоги, вказаної в п.1.1 даного додатку, складає 7500,00 грн. Згідно квитанції/платіжного доручення юридичні послуги адвоката Сікорської І.С. з професійної правничої допомоги сплачені у повному обсязі. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Гелексі» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнути з ТОВ «Гелексі» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 7500,00 грн. 18 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Рудзея Ю.В. до суду надійшла відповідь на відзив. В якому він зазначив наступне, що відповідач у відзиві не заперечує проти існування наступних юридичних фактів: 1) Укладення Кредитного договору з Позивачем; 2) Отримання кредитних коштів за Кредитним договором; 3) Наявність заборгованості за Кредитним договором. Введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це визначено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно комунікаційну відповідає нормам законів України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до положень Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами. Слід зазначити, що Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ «ФК «Елаєнс». ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ «ФОНДІ») є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ «ФОНДІ») надавало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн. Довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок Відповідача. Звертає увагу суда на те, що у випадку якщо відповідач заперечує належність йому карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідач має підтвердити документально. Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Поряд з тим, відповідач стверджує, що проведений платіж не пов`язаний із договором, проте не надав доказів, що спростовують наведені в довідці факти (платник, дата, транзакційні номери). Отже, твердження відповідача залишаються припущеннями і не спростовують позовні вимоги. У розділі «5. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН» наявний пункт 5.3: У випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення Відповідно до п. 4.3 Договору, Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп.1.1.5. Договору включно. Отже, Договором встановлено Проценти за користування позикою пункт 1.1.2.1. Комісійна винагорода - пункт 1.1.2.2 Підвищену комісійну винагороду пункт 5.3 Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості, вбачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом. Із умов договору вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування комісії за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою. Отже, кредитним договором було передбачено комісію як плату, яка встановлюється за користування позикою після настання строку погашення. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість Відповідачем у встановлений договором строк не погашено. Зважаючи на ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи та відповідно критерій, які передбачені ЦПК України - 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, вважає, що заявлена Відповідачем сума витрат на професійну правничі допомогу є явно завищеною. Тому просить позовні вимоги ТОВ «ФК «Гелексі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити в повному обсязі. 24 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила наступне. ТОВ «Гелексі» зазначає що [PERSON] не заперечує факт укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів за кредитним договором, наявність заборгованості за Кредитним договором. Такі твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] заперечує такі факти, про що прямо зазначає в своєму відзиві на позовну заяву. Так, у відзиві на позовну заяву вказано про порушення порядку укладення договору, відсутність доказів підписання договору з боку [PERSON] , відсутність первинних документів що підтверджували б факт видачі кредитних коштів, а у прохальній частині відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Позивач також вказує що є беззаперечним факт укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] про за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи договору позики. Дане твердження є безпідставним, не підтвердженим належними та допустимими доказами. Позивач не надав доказів того, що Відповідач надав відповідь щодо укладення договору в один із способів визначених ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». В матеріалах справи відсутні докази підписання кредитного договору № 126665 за допомогою одноразового цифрового підпису. В справі наявна лише роздруківка договору, не підписана ні власноручним ні цифровим підписом, відповідно докази укладення кредитного договору відповідачем взагалі відсутні. Посилання Позивача на постанови Верховного Суду є безпідставними оскільки в даних справах було встановлено факт підписання договору, проте з постанов суду не вбачається які документи надавалися позивачем до справи, чи є вони такими ж як у справі що розглядається чи в тих справах було надано докази підписання кредитного договору. Крім того, позивач вказує що з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ «ФК «Елаєнс», а чинне вітчизняне законодавство у сфері бухгалтерського обліку, зокрема вищезазначені нормативно-правові акти, не містять переліку (виключного переліку) документів первинної бухгалтерської документації. Головним є дотримання вищезазначених вимог під час складання первинних документів. Також позивач зазначає що довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» містить ключові реквізити і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» не є первинним документом, в матеріалах справи відсутній договір між Позивачем та ТОВ «ФК «Елаєнс», відсутні докази перерахування коштів від Позивача до ТОВ «ФК «Елаєнс» з метою їх перерахування відповідачу, відсутні документи/ розпорядження на здійснення таких перерахувань. Крім того, довідка не містить інформації щодо рахунку на який перераховуються кошти, посилання на кредитний договір, фактично є довідкою складеною в односторонньому порядку. Отже, ТОВ «Гелексі» не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21. Фактично позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, в тому числі припущенні що ТОВ «ФК «Елаєнс» перерахувало грошові кошти на рахунок відповідача. Щодо строків нарахування процентів зазначаю що позивач цитує умови договору та не зазначає доказів що спростовували б твердження відповідача. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Гелексі» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнути з ТОВ «Гелексі» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 7500,00 грн. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року розгляд справи було відкладено. Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечила проти задоволення позовних вимог позивача та підтримала свою позицію, яка викладена у відзиві на позов та у заперечені на відповідь на відзив на позов. Звернула увагу суду, що відповідач не підписував договір позики, кредитних коштів не отримував, разом з тим зазначила про високі відсотки та просила їх зменшити. Разом з тим зазначила про необхідність зменшення судових витрат, та вважає, що 2000-3000 тисячі є співмирними із послугами наданими адвокатом позивачу. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено що, 11 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] укладено договір позики № 1266655, відповідно до умов якого (п.п. 1.1.1-1.1.5 Договору), позичальник отримав кошти в розмірі 5 000 гривень, процентами за користування позикою в розмірі 0,01 % в день від поточного залишку позики, комісії 1,59 % в день від початкового розмірі позики, строком повернення позики 09 січня 2020 року, графіком платежів та паспортом спожитого кредиту. Згідно п. 1.2 Договору позика надається Позичальнику в сумі в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника). Відповідно до п. 3.4.1 Договору позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в п.п. 1.1.5 Договору (09 січня 2020 року), повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та додатками до нього. Пунктом 3.4.4 Договору передбачено, що у випадку прострочення сплати Заборгованості за цим Договором в повному обсязі або частково Позичальник зобов`язаний сплатити нараховані проценти та підвищену комісію за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення, а також нараховану пеню. Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. Відповідно до розрахунку заборгованості в період 11.12.2019 року-07.05.2020 рік [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «Гелексі» за договором позики № 126665 від 11 грудня 2019 року в розмірі 25380,00 гривень, з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за позикою; 20380,00 грн. - заборгованість по процентах та комісії за користування позикою. Згідно листа за вих. № 126665 від 01.09.2025 року ТОВ «ФК «Елаєнс» повідомив ТОВ «ФК «Гелексі» про те, що відповідно до укладеного договору між товариствами № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів від 04.08.2017 року, ТОВ «ФК «Елаєнс» 11.12.2019 року надало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу коштів [PERSON] в розмірі 5 000 гривень на картковий рахунок [NUMBER] . Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Твердження представника відповідача про те, що вматеріалах справи відсутні докази підписання кредитного договору № 126665 за допомогою одноразового цифрового підпису, а в справі наявна лише роздруківка договору, не підписана ні власноручним, ні цифровим підписом, відповідно докази укладення кредитного договору відповідачем взагалі відсутні, спростовується ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», яка визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, зокрема електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як вбачається із самого Договору, він підписаний [PERSON] за електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора qvsfgfq4. Даним одноразовим ідентифікатором підписаний і Графік платежів. Суд прийшов до висновку, що підписаний Договорів позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що і передбачено чинним законодавством, є належним та допустимим доказом підтвердження укладання між сторонами даного Договору Позики. Твердження представника відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів, а надані позивачем довідки не є належними та допустимими доказами оскільки не містять реквізитів отримувача, зокрема його рахунку, спростовується листом за вих. № 126665 від 01.09.2025 року ТОВ «ФК «Елаєнс» повідомив ТОВ «ФК «Гелексі» про те, що відповідно до укладеного договору між товариствами № 04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів від 04.08.2017 року, ТОВ «ФК «Елаєнс» 11.12.2019 року надало ТОВ «ФК «Гелексі» послуги з переказу коштів [PERSON] в розмірі 5 000 гривень на картковий рахунок [NUMBER] , який наданий позивачем в підтвердження перерахування коштів відповідачу. Заперечуючи факт отримання [PERSON] кредитних коштів, представником відповідача не надано жодного письмового доказу на підтвердження свого заперечення та не заявлено перед судом клопотання про витребування будь-якого доказу на підтвердження своїх тверджень, у разі неможливості надати доказ. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що лист ТОВ «ФК «Елаєнс» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції), що передбачені чиним законодавством, зокрема Законами України «Про платіжні послуги», «Про електронну комерцію», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Твердження представника відповідача про те, що позивачем надано розрахунок заборгованості, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків, та з якого неможливо встановити отримання відповідачем від кредитодавця кредитних коштів, дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо, а значені суми заборгованості за кредитом, які встановлені позивачем ТОВ «ФК «Гелексі» є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, внаслідок чого не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача з огляду на їх неналежність та не допустимість. Суд зазначає, що розрахунок заборгованості, який наданий позивачем в підтвердження заборгованості за Договором містить розмір процентів, які необхідно сплачувати щоденно. Разом з тим, представником відповідача, у разі її незгоди із відображенням арифметичних розрахунків в наданому позивачем розрахунку, не надано свій розрахунок заборгованості по сумі відсотків та комісії. Не зрозуміла позиція представника відповідача в тому, що заперечуючи факт підписання Договору позики відповідачем, факт отримання коштів відповідачем, разом з тим представник відповідача просить суд зменшити відсотки, посилаючись на те, що вони занадто високі та нараховані недобросовісно, в порушення Закону України «Про захист прав споживачів», нараховані поза межами строку кредитування. Суд, дослідивши матеріали справи з даного питання прийшов до наступного висновку. Як вбачається із розрахунку заборгованості сума відсотків та сума комісії нарахована відповідно до умов Договору, зокрема п.п. 1.1.2.1, 1.1.2.2. за період з 11.12.2019 року по 08.01.2020 року (відповідно до п. 1.1.5. Договору). Далі з 09.01.2020 року, так як кредитні кошти не були повернуті Позичальником, Позикодавець відповідно до п. 5.3 Договору застосував підвищену комісійну винагороду за прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості (згідно п. 4.5 Договору складає сума позики, проценти за користування позикою, комісійна винагорода за користування позикою). Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із даного Договору позики (п. 5.3) сторони зазначили відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, а саме сплата підвищеної комісійної винагороди, що не заборонено законом та передбачена ст. 625 ЦК України. Із тлумачення умов відповідного Договору позики, суд дійшов висновку про те, що сторони мали на увазі в Договорі позики встановити нарахування підвищеної комісійної винагороди, як міру відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування у разі невиконання Позичальником умов договору, зокрема повернення в строк, який визначено сторонами в Договорі, кредитних коштів, відсотків та комісії за їх користування. Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого письмового доказу на спростування заявлених позивачем вимог та наданих на їх підтвердження доказів, не надано жодного письмового доказу на підтвердження своєї позиції щодо непідписання відповідачем Договору позики, не отримання останнім коштів, високих відсотків за користування кредитними коштами (ні договір, ні будь-яка умова Договору не визнавалась в судовому порядку недійсною), в тому числі на спростування розміру заборгованості за Договором № 126665 від 11 грудня 2019 року в розмірі 25380,00 грн. Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з порушенням строків виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі, враховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання, тому з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором позики № 126665 від 11 грудня 2019 року в розмірі 25380,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано наступні докази: Договір про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, який укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзеєм Ю.В.; Акт № 126665 від 01 вересня 2025 року наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, в якому зазначено, що адвокатом надано послуг на 5000,00 грн., зокрема за: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, складання позовної заяви та формування додатків до неї, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правничу допомогу. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. У відзиві на позов представник відповідача просила відмовити відповідачу у вимозі щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вона є необґрунтованою та неспівмірною із складністю справи, часом витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову, так як категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною та є типовою, позовна заява складається з 5 аркушів, є типовою (шаблонною), додатки до позовної заяви це копії, яких не багато, складні розрахунки відсутні. В судовому засіданні представник відповідача просила зменшити витрати на правничу допомогу та зазначила, що сума у 2000-3000 гривень буде співмірна із послугами наданими адвокатом позивачу. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України відшкодуванню підлягає не будь-яка допомога, а та, що пов`язана зі справою (представництво в суді, підготовка до її розгляду, збір доказів тощо). Відповідно до частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Вивчивши матеріали справи та подану заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків про таке. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Враховуючи вищевикладене та те, що дана справа є малозначною, розглядається з повідомленням (викликом) сторін, суд вважає доведеним, що такий розмір витрат на оплату правничої допомоги в даній справі 5000,00 грн., є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Разом з тим, позивач просить стягнути із відповідача і судовий збір у розмірі 2423,00 гривень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачений судовий збір в розмірі 2423,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2332 від 23.10.2025 року. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, а позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням ціни позову (25380,00 гривень), відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422 гривні 40 копійок (3 028 х 0,8=2422,40). В решті вимог по сплаті судового збору слід позивачу відмовити. Разом з тим, представником відповідача у відзиві на позов заявлено вимогу про стягнення із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 гривень, яку підтримано представником відповідача в судовому засіданні. Згідно з статтею 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається, суд задовольнив позивні вимоги позивача, тому з огляду на ст. 141 ЦПК України, представнику відповідача у вимозі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: approved