Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовну заяву підписав представник Позивача адвокат Гончарук Михайло Петрович. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.05.2024 позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів Сполучених Штатів Америки, що підтверджується власноруч написаною розпискою Відповідача. Відповідач зобов`язався повернути позику в строк до 20.09.2024 року Відповідач не повернув позику, чим порушив своє зобов`язання з повернення позики, порушивши права та інтереси Позивача. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів Сполучених Штатів Америки, а також стягнути судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.11.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Представник Позивача Садовой А.В. в судовому засіданні 02.12.2025 року позовні вимоги підтримав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, правом на надання відзиву не скористався. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Відповідно до розписки, датованої 17.05.2024, [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 40 000 (сорок тисяч) доларів Сполучених Штатів Америки строком до 20.09.2024. У встановлений строк Відповідач позику не повернув Позивачу. 30.10.2024 Позивач звернувся до Відповідача листом з вимогою повернути суму позики, який останній отримав, проте залишив без відповіді та позику не повернув. Оригінал розписки було оглянуто в судовому засіданні 02.12.2025 року, і суд встановив, що вона містить власноручний підпис Відповідача, чітко вказує суму позики, валюту, строк повернення та інші істотні умови, що підтверджує факт укладення договору позики та передання коштів. Оригінал розписки знаходиться у Позивача. Станом на 02.12.2025 року доказів погашення заборгованості (повернення поики Позивачу) суду не надано. До спірних правовідносин судом застосовані такі норми права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено практикою Верховного Суду (зокрема, постанова КЦС ВС від 31.01.2024 у справі № 448/852/21, де підкреслено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання, а розписка є достатнім доказом, якщо вона містить істотні умови та не оскаржується; аналогічно постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 520/11358/15-ц), розписка є достатнім доказом укладення договору та передання коштів, якщо вона посвідчує факт отримання коштів боржником і не спростована. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Згідно з висновками Верховного Суду тлумачення абзацу 1 частини першої статті\~1046, абзацу 1 частини першої статті\~1049 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики (постанова КЦС ВС від 31.01.2024 у справі № 753/14634/22). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак у даній справі позивач не заявляв вимог щодо стягнення інфляційних втрат чи процентів річних, обмежившись стягненням основної суми боргу, тому суд не виходить за межі заявлених вимог (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в борг грошових коштів у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів Сполучених Штатів Америки. На підтвердження вказаного факту позивачем надана розписка, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Відповідач не надав жодних доказів спростування факту отримання коштів чи їх повернення, не з`явився до суду та не подав відзив, що не спростовує обґрунтованість позову. Станом на час звернення Позивача до суду, а також на час розгляду справи у суді, встановлено, що Відповідачем заборгованість за договором не погашена. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Аргументи Позивача щодо порушення зобов`язання підтверджені розпискою та відсутністю доказів повернення, тоді як будь-які можливі заперечення Відповідача (наприклад, щодо неукладення договору чи повернення коштів) не надані та не можуть бути враховані за відсутності відзиву. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 12 112,00 грн., що підлягає стягненню з Відповідача як з сторони, яка програла справу (ст. 141 ЦПК України). Враховуючи викладене,

Outcome: approved