Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

25 листопада 2025 року повноважний представник заявника [PERSON] - адвокат Омельченко Юрій Анатолійович звернувся до суду з даною заявою. Свої вимоги мотивував тим що він звернувся до Софіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по питанню внесення зміни в актовий запис про народження № 6 від 07 березня 1946 року складений Сприсовецькою (Малокужелівською) сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , щодо виправлення ім`я, по- батькові батька з « [PERSON] » на « [PERSON] »; по-батькові матері з « [PERSON] » на « [PERSON] », змінити запис про народження дитини по-батькові на « [PERSON] »; зазначити місце народження - село Варварівка, Дунаєвецького району, Хмельницької області. Зазначив, що відділ ДРАЦС на звернення надав відповідь, згідно якої повідомив, що актові записи про народження батьків [PERSON] - відсутні, тобто підтвердити правильність написання імені та по-батькові батька та по батькові матері - неможливо. У зв`язку з цим, згідно ст. 315 ЦПК України про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заявнику запропоновано звернутись до суду та встановити факт неправильності в актовому записі цивільного стану в судовому порядку. Стверджує, що документи заявника містять ряд розбіжностей, що виникли у зв`язку із помилковим записом у первинному документі - актовому записі про народження заявниці, а допущені при реєстрації помилки, створють для заявниці перешкоди у реалізації її прав та унеможливлюють отримання різного роду документів, в тому числі документів про право власності на нерухоме майно, які вимагають підтвердження правильності написання її даних у свідоцтві про народження. З врахуванням викладених обставин, заявниця просить суд встановити факт неправильності в актовому записі про народження №6 від 07 березня 1946 року, складеному Сприсовецькою (Малокужелівською) сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] щодо виправлення ім`я по-батькові батька з « [PERSON] » на « [PERSON] »; по батькові матері з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також внести зміни в актовий запис про народження №6 від 07 березня 1946 року, складеному Сприсовецькою (Малокужелівською) сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області, а саме доповнити запис про народження дитини графою «по-батькові»: « [PERSON] »; зазначити місце народження село Варварівка, Дунаєвецького району Хмельницької області. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. У судовому засіданні представник заявника адвокат Омельченко Ю.А. вимоги заяви підтримав. Просив заяву задовольнити як обґрунтовану та підтверджену поданими доказами. У судовому засіданні представник заінтересованої особи Софіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) проти доводів заяви не заперечувала. Вказала, що підтвердити правильність написання імені та по-батькові батька та по батькові матері не представляється можливим, оскільки актові записи про народження батьків заявниці відсутні, а тому заявниці запропоновано було звернутись до суду та встановити факт неправильності в актовому записі цивільного стану в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява обґрунтована, підтверджена поданими доказами, а тому підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , народилася згідно даних паспорту серії [NUMBER] виданий Софіївським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 09 липня 2002 року в с.Варварівка Дунаєвецького району Хмельницької області (а.с.7). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] в результаті укладення шлюбу з [PERSON] [INFO] , що підтверджує свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Софіївським районним бюро ЗАГС Софіївського району, Дніпропетровської області (а.с.12). Встановлено, що у паспорті, РНОКПП, пенсійному посвідченні [PERSON] зазначено по-батькові - [PERSON] , а в свідоцтві про народження - « [PERSON] »(а.с.7,8). Про те, що ім`я та по-батькові батька [PERSON] було [PERSON] засвідчує свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 07 вересня 1998 року, видане Дунаєвецьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану, яке видане на підставі даних його паспорта; посвідка про шлюб [PERSON] № 5 від 23 квітня 1939 року, видана бюро ЗАГС Сприсовецької сільради, Дунаєвецького району, Кам`янець-Подільської області; довідка Відділу кадрів ПРИКВС № 039111 від 30 жовтня 1946 року про нагороду [PERSON] медаллю ЗА ВІДВАГУ» (а.с.13-16). Вказані документи підтверджують, що [PERSON] по-батькові повинна була вірно записана як « [PERSON] ». Про те, що по-батькові матері [PERSON] , було [PERSON] ( [PERSON] ) засвідчує посвідка про шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON] № 5 від 23 квітня 1939 року, видана бюро ЗАГС Сприсовецької сільради, Дунаєвецького району, Кам`янець-Подільської області (а.с.14). Як убачається з матеріалів поданої заяви, про те, що неправильно внесено запис по-батькові в актовому записі про народження № 6 від 07 березня 1946 року на [PERSON] ; неправильний запис ім`я, по-батькові її батька [PERSON] ; по-батькові її матері [PERSON] підтверджують наступні докази: паспорт громадянина України [PERSON] ; РНОКПП [PERSON] ; пенсійне посвідчення [PERSON] ; свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 22.11.1966 року; свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 07.09.1998 року; посвідка про шлюб [PERSON] № 5 від 23 квітня 1939 року; довідка Відділу кадрів ПРИКВС № 039111 від 30 жовтня 1946 року про нагороду [PERSON] медаллю «ЗА ВІДВАГУ»; пенсійне посвідчення [PERSON] серії [NUMBER] . Крім того, заявниця просить внести зміни в актовий запис та зазначити місце народження [PERSON] - село Варварівка, Дунаєвецького району, Хмельницької області, оскільки в її свідоцтві про народження місце народження зазначено скорочено та не в повному обсязі. Про повне місце народження засвідчує свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Софіївським районним бюро ЗАГС Софіївського району Дніпропетровської області, де зазначено місце народження громадянки [PERSON] , а саме с.Варварівка Дунаєвецького району Хмельницької області. Таким чином судом встановлено, що документи заявника містять ряд розбіжностей, що виникли у зв`язку із помилковим записом у первинному документі - актовому записі про її народження. Судом враховується, що допущені при реєстрації помилки створюють для заявниці перешкоди у реалізації її прав та унеможливлюють отримання офіційних документів, які вимагають підтвердження правильності написання даних заявниці у свідоцтві про народження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). Звертаючись до суду через свого представника з відповідною заявою, [PERSON] просила встановити юридичний факт неправильності зазначення в актовому записі про народження №6 від 07 березня 1946 року відомостей про ім`я по-батькові батька з « [PERSON] » на « [PERSON] »; по батькові матері з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також внести зміни в актовий запис про народження №6 від 07 березня 1946 року, а саме доповнити запис про народження дитини графою «по-батькові»: « [PERSON] »; зазначити місце народження село Варварівка, Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно до положень статті 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Частиною першою статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила). Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду. Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. З листа Софіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області №727/31.14-27 від 12 листопада 2025 року вбачається, що внести зміни до актового запису про народження не можливо через відсутність актових записів про народження батьків [PERSON] та неможливість підтвердження правильності написання імені та по-батькові батька та по батькові матері. Враховуючи надані сторонами пояснення, досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в актовому записі про народження №6 від 07 березня 1946 року, складеному Сприсовецькою (Малокужелівською) сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зазначені відомості стосуються ім`я по батькові батька заявниці, а саме « [PERSON] »; по батькові матері заявниці, а саме « [PERSON] ». Крім того, встановлений факт невідповідності дійсним обставинам справи не зазначення в графі «по-батькові» в актовому записі №6 відомостей щодо по батькові заявниці, а саме « [PERSON] », а також встановлено, що дійсне місце народження заявниці село Варварівка, Дунаєвецького району Хмельницької області в свідоцтві про народження заявниці зазначено в неповному обсязі як «селище Варварівка, Камян.Под.». Докази протилежного матеріали справи не містять. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданої заяви. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved