Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

05.09.2025 р. позивачка [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білокриницької сільської радита просить розірвати шлюб, зареєстрований 27.05.2012 р. Виконавчим комітетом Бронницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис №4; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 27.05.2012 р. між сторонами укладено шлюб, від якого мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , спільне життя у них з відповідачем не склалося через несхожість характерів та відсутність спільних поглядів на життя у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду із заявою про розірвання шлюбу. Їй з чоловіком не вдавалося спільно вирішувати сімейні питання шляхом домовленості. Тому виникали час від часу непорозуміння та конфлікти. Вважає, що спільне життя та збереження сім`ї неможливим. Вони з сином проживають за різними адресами від відповідача. В добровільному порядку не змогли досягнути згоди, щодо визначення місця проживання їхнього сина. Просить звернути увагу, що вона займається вихованням сина з моменту його народження, як мама з сином має тісний зв`язок. Син проживає з нею у будинку, який належить її батьку [PERSON] . Для сина створені усі умови для проживання, розвитку. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.10.2025 р. відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання та залучено орган опіки та піклування, представлений Службою у справах дітей Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.11.2025 р. витребувано від Служби у справах дітей Білокрининцької сільської ради Рівненського району Рівненської області висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини. У підготовче засідання позивачка не з`явилася, від її представника - адвоката Тимошенко О.В. надійшло клопотання вх. 24375 від 17.12.2025 р., в якому вона просить розгляд справи провести у відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні, просить витрати на правничу допомогу не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення. У заяві вх. 21324 від 11.11.2025 р. просить задоволити позов, розгляд справи у підготовчому засіданні та усіх наступних засіданнях під час розгляду справи по суті просить проводити за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнає. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області І. Козлюк у клопотанні вх. ЕП-8187 від 17.12.2025 р. просить долучити до матеріалів справи Рішення виконавчого комітету Білокриницької сільської ради від 11.12.2025 р. "Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини" та розглядати справу без їх участі. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 27.05.2012 р. Виконавчим комітетом Бронницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 4, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується засвідченою позивачкою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як убачається з довідки Відділу "ЦНАП" Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області №468/09-01/25 від 25.08.202025 р., [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 01.06.2022 р. по даний час. Указаний будинок належить на праві приватної власності батьку позивачки - [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №125680895 від 30.05.2018 р., свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] працевлаштована, працює в ТОВ "Култранс" на посаді логіст з 19.10.2022 р. (згідно наказу №3-ос від 18.10.2022 р.) по теперішній час, про що свідчить засвідчена позивачкою копія довідки вих.№1/08-25 від 25.08.2025 р. директора ТОВ "Култранс" [PERSON] ; та в ФОП [PERSON] на посаді логіст з 25.08.2025 р. (згідно наказу №1-ос від 25.08.2025 р.) по теперішній час, про що свідчить засвідчена позивачкою копія довідки вих. №1/08-25 від 25.08.2025 р. ФОП [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, сторони проживають окремо, шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Таким чином, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а також забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини (ст.9 Конвенції). За практикою ЄСПЛ врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу («Ельшольц проти Німеччини»). Наразі існує широкий консенсус на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси («Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії»). При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два фактори: по-перше, збереження її зв`язків з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним («Мамчур проти України»). В окремій думці у справі «М.С. проти України» суддя Карло Ранзоні наголошує, що, згідно з позицією ЄСПЛ, батьки повинні мати рівні права в спорах про опіку («Зоммерфельд проти Німеччини») і що найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків ( «Сахін проти Німеччини»). При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків. (Постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17 (провадження № 61-18882св19). Верховний Суд у даній категорії справ зауважує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як убачається з Висновку органу опіки та піклування Білокриницької сільської ради щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Білокриницької сільської ради №219 від 11.12.2025 р.,

Outcome: approved