Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

ТОВ «ФК «Технофінанс» через підсистему «Електронний суд» звернулося з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики №2605617089-011247 від 09 лютого 2024 року у розмірі 41004 грн. та судові витрати у розмірі 2422 грн. 40 коп. судового збору та 5000 грн. витрат на правову допомогу. Позов мотивує тим, що 09 лютого 2024 року між ТОВ «ФК\~«Технофінанс» та [PERSON] укладено договір позики «Смарт ультра» №2605617089-011247, відповідно до якого відповідачка отримала у позику грошові кошти у сумі 9000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] зі строком повернення до 06 червня 2024 року включно. За користування позикою позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою 839,5% річних протягом всього строку кредитування, що становить за базовим розміром 2,30% на день. На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «ФК\~«Технофінанс» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Однак відповідачка [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 41004 грн., яка складається з наступного: 9000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 24426 грн. заборгованість по відсоткам за кредитом; 4500 грн. борг штрафу; 3078 грн. борг послуг (комісії). За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість у примусовому порядку. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 22 вересня 2025 року справу передано за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. 14 жовтня 2025 року матеріали надійшли до суду. 30 жовтня 2025 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 20 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року розгляд справи відкладено на 04 грудня 2025 року, у зв`язку з неявкою відповідачки. 04 грудня 2025 року розгляд справ відкладено на 16 грудня 2025 року, у зв`язку з відсутністю підстав для проведення заочного розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, проте просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання шляхом скерування повістки на адресу проживання, причин неявки не повідомила та не подала відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що 09 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] укладено договір позики «Смарт ультра» №2605617089-011247, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти у позику в сумі 9000 грн. на умовах строковості, оплатності та поверненності, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Строк кредитування днів, до 06 червня 2024 року. Згідно п.2.3 договору за користування позикою позичальник сплачує проценти, за фіксовано процентною ставкою 839,5% річних протягом всього строку кредитування, що складає 2,30 %\~на день. Положеннями п.6.3 договору встановлено, що при простроченні виконання умов цього договору позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20 % від суми позики на 3 день прострочення. Договір укладено дистанційно у формі електронного договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписано одноразовим ідентифікатором іс02хЕ, що підтверджується копією договору та паспортними даними позичальника. Паспорт споживчого кредиту «Смарт Ультра» підписаний одноразовим ідентифікатором (смс-кодом) ytdEw5. Відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2605617089-011247 від 09 лютого 2024 року, станом на 15 липня 2025 року заборгованість відповідачки [PERSON] становить 41004 грн., яка складається з: 9000 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 24426 грн. заборгованості по відсоткам, 4500 грн. штраф, 3078 грн. - комісія. Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довела відсутності заборгованості. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи доведення позивачем отримання відповідачкою кредиту та порушення останньою грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі, вказаному у розрахунку позивача, яка відповідачкою не спростована, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині суми кредиту 9000 грн., відсотків за користування кредитом 24426 грн. та комісії 3078 грн., що разом складає 36504 грн. Щодо стягнення з відповідачки штрафу в розмірі 4500 грн., судом встановлено наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2 статті 4 ЦК України). Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів - підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69). Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати штрафні санкції за договором №2605617089-011247 від 09 лютого 2024 року в розмірі 4500 грн., від сплати яких позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог\~ЦК України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для їх стягнення. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. На підтвердження цих витрат до позовної заяви було додано лише договір про надання правової допомоги №03/01 від 03 січня 2024 року. Відповідно до положень ч.2-3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно п.4.1 договору про надання правової допомоги від 03 січня 2024 року зазначено, що оплата послуг адвоката здійснюється на підставі наданих актів виконаних робіт. Суду не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт надання та оплати правничої допомоги саме на зазначену суму в поточній справі. Відсутній акт виконаних робіт. Крім того, вищезгаданий договір про надання правової допомоги укладений позивачем із адвокатом Кшуташвілі Вікторією Олексіївною від 03 січня 2024 року, а позов подано [PERSON] . Отже, оскільки факт надання та оплати послуг професійної правничої допомоги на суму 5000 грн. належним чином не доведений, у задоволенні вимоги позивача про стягнення цих витрат необхідно відмовити. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак оскільки позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 2156 грн. 55 коп.

Outcome: approved