Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі свого представника -адвоката Андрусенкп Даріюша звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою про арешт майна боржника Салтівського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] ,що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою [ADDRESS] . Після смерті чоловіка, позивачка як спадкоємець 1 черги за законом, в порядку ст.1269 ЦК України, прийняла спадщину, було заведено спадкову справу №68/2025. Під час оформлення спадкового майна було встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виявлений арешт на все майно, що належить [PERSON] , накладений згідно постанови Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.07.2019р. по справі №639/4888/19. В зв`язку з чим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/83332792, постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.07.2019р. по справі №639/4888/19, [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладеноадміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок , (рр.отримувача 31119149020001, отримувач коштів ГУК Харківської області, код отримувача21081300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998,код ЄДРПОУ 37874947,призначення платежу адміністративне стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також з [PERSON] стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. Оскільки позивачка не є стороною виконавчого провадження, Салтівський відділ Державної виконавчої служби у м.Харкові відмовив у наданні інформації. Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, у провадженні Салтівського відділудержавної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували 2 виконавчі провадження, в яких боржником був померлий [PERSON] : № [NUMBER] та № [NUMBER] . На даний час обидва виконавчі провадження завершені. На сьогоднішній день позивачка має намір зареєструвати право власності на спадкове майно, однак через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що в позасудовому порядку врегулювати питання щодо зняття арешту із нерухомого майна неможливо, представник позивачки звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений, не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача та представник третьої особи, належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] ,що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою [ADDRESS] . Після смерті чоловіка, позивачка як спадкоємець 1 черги за законом, в порядку ст.1269 ЦК України, прийняла спадщину, було заведено спадкову справу №68/2025. Під час оформлення спадкового майна було встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виявлений арешт на все майно, що належить [PERSON] , накладений згідно постанови Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.07.2019р. по справі №639/4888/19. В зв`язку з чим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/83332792, постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.07.2019р. по справі №639/4888/19, [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладеноадміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок , (рр.отримувача 31119149020001, отримувач коштів ГУК Харківської області, код отримувача21081300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998,код ЄДРПОУ 37874947,призначення платежу адміністративне стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Також з [PERSON] стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, у провадженні Салтівського відділудержавної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували 2 виконавчі провадження, в яких боржником був померлий [PERSON] : № [NUMBER] та № [NUMBER] . На даний час обидва виконавчі провадження завершені. На сьогоднішній день позивачка має намір зареєструвати право власності на спадкове майно, однак через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові КЦС ВС від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21, особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6- 26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Позивач вказує, що при оформленні спадкової справи в нотаріальному порядку вона дізналася, що не може бути видано свідоцтво про право на спадщину на майно, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, існує обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт/заборону, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить основу справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом наведеної норми право на спадщину є майновим правом спадкоємця, юридичний факт виникнення якого пов`язаний з часом її прийняття, неотримання ж свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця такого права. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Станом на момент подання позовної заяви, державним виконавцем не було прийнято постанови про зняття арешту з майна, незважаючи на завершення провадження. Зазначене обтяження є таким, що втратило правову підставу для свого існування, а його подальше збереження є безпідставним втручанням у право власності спадкоємця та порушує її право на реалізацію спадкового права, гарантованого статтями 1216, 1268, 1296, 1297 Цивільного кодексу України. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду (зокрема у постанові Великої Палати ВС від 08.11.2019 у справі №643/3614/17), спадкоємець має право на захист свого права власності, у тому числі шляхом пред`явлення негаторного позову про зняття арешту з майна, яке не належить боржнику. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Таким чином, враховуючи факт завершення виконавчого провадження, відсутність підстав для збереження обтяження та неможливість реалізації позивачкою своїх спадкових прав у зв`язку із існуючим арештом, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом звільнення майна з-під арешту.

Outcome: approved