Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Вдовцова А.Д. звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11.06.2005 у виконавчому комітеті Криковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, про що 11.06.2005 складено відповідний актовий запис №1. Позов мотивований тим, що шлюб 11 червня 2005 року у виконавчому комітеті Криковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області між [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] ») та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що 11.06.2005 складено відповідний актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Криковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області 11.06.2005. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні діти: 1)донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 21.04.2011; 2)син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 06.01.2015. Діти проживають разом зі своєю матір`ю - позивачем у справі [PERSON] . Представник позивача зазначає, що з моменту укладення шлюбу подружнє життя сторін розвивалося гармонійно, грунтувалося на взаємоповазі, довірі та підтримці одне одного. Подружжя щиро прагнуло побудувати міцну сім`ю, створити сприятливі умови для розвитку та виховання дітей у любові та злагоді, дбати про спільне майбутнє. На початковому етапі їхні стосунки були теплими, вирізнялися взаєморозумінням та спільними планами на життя. Втім, з часом між сторонами почали з`являтися розбіжності у поглядах на сімейні цінності та принципи ведення спільного побуту. Непорозуміння поступово переростали у конфлікти, що призвело до охолодження почуттів та втрати тієї емоційної близькості, яка була основою їхнього союзу. Подружжя фактично припинило вести спільне господарство, перестало підтримувати сімейні традиції та проявляти турботу одне до одного. Подружжя зіткнулося з регулярними конфліктами, які ініціювалися, як правило, саме відповідачем. В окремих випадках під час з`ясування стосунків він дозволяв собі підвищувати голос, поводитися агресивно та неконтрольовано. Незважаючи на очевидне емоційне відчуження та повну втрату контакту між сторонами, відповідач не лише не виявляв бажання врегулювати існуючі проблеми чи зберегти сім`ю, а й продовжував провокувати нові конфлікти. Його поведінка полягала у створенні непорозумінь, ініціюванні суперечок та відвертому ігноруванні потреб і почуттів іншої сторони. Відповідач не робив жодних кроків для конструктивного діалогу або пошуку компромісів, що могло б врятувати подружні стосунки. Такі дії лише поглибили кризу у відносинах, остаточно зруйнували атмосферу взаємної довіри та поваги, яка є основою сімейного життя, і остаточно підірвали емоційний зв`язок між подружжям. У результаті подружні відносини фактично припинили своє існування, а спільне життя сторін стало неможливим не лише з практичної, а й з морально-психологічної точки зору. Вже понад півтора року сторони фактично не проживають разом та не підтримують жодних відносин подружнього характеру. Будь-який контакт між ними повністю відсутній, що ще раз підтверджує розпад сімейних стосунків. Відповідач протягом усього цього часу не виявляє жодної ініціативи для відновлення спілкування, не намагається налагодити діалог ані з іншою стороною, ані навіть із власними дітьми. Попри те, що діти неодноразово намагалися встановити зв`язок із батьком телефонували йому, надсилали повідомлення та зверталися у різні способи, їхні намагання щоразу залишалися безрезультатними. Дзвінки залишалися без відповіді, а повідомлення непрочитаними, що спричиняло лише додатковий емоційний біль та розчарування у дітей. Подібна поведінка відповідача свідчить про повну байдужість до власної родини, небажання брати участь у вихованні дітей та відсутність будь-якої відповідальності за їхній моральний і психологічний стан. Фактично відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, втратив емоційний зв`язок із дітьми та продемонстрував повну відчуженість від сім`ї, що є ще одним переконливим доказом неможливості подальшого спільного життя подружжя. Зі змісту наведених обставин, стає очевидним, що подальше спільне життя сторін як подружжя є неможливим. Основні засади, на яких повинна ґрунтуватися сім`я любов, взаємна довіра, повага та підтримка остаточно зруйновані та не підлягають відновленню. Подружні відносини втратили зміст як у моральному, так і у правовому вимірі, адже між сторонами відсутні будь-які елементи, притаманні шлюбному союзу: спільне ведення господарства, турбота одне про одного, взаємна участь у вихованні дітей та побудові сімейного майбутнього. Фактично шлюб перестав існувати як життєвий союз, а його формальне збереження лише поглиблює конфліктність ситуації, суперечить інтересам обох сторін та не відповідає реальному стану речей. Таким чином, шлюб між сторонами є лише формальним. Надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, так як спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише призведе до погіршення відносин сторін. Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що шлюб є таким, що підлягає розірванню судом, а підстав для призначення строку для примирення не має. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Вдовцова А.Д. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано 11.06.2005 виконавчим комітетом Криковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, актовий запис №1. Від цього шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За змістом положень ч.1 ст. 24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження сім`ї є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Клопотань про надання часу на примирення сторони не заявили. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечення не подав, не клопотав про надання строку для примирення подружжя тощо, зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем на даний час подружні стосунки припинені, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, за таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112, 113 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved