Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Бойко Б.Б., звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що позивач та відповідач протягом певного періоду часу перебували у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, спільно проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний побут, взаємно підтримували один одного матеріально та морально. У результаті таких відносин [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.2020, батьком якого є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Зауважує, що син проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Після народження дитини спільне проживання сторін припинилося. Вказує, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його станом здоров`я, розвитком та умовами проживання. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини з моменту її народження відповідач не надавав і не надає дотепер, незважаючи на наявність у нього стабільного доходу та працездатного віку. Усі витрати, пов`язані із забезпеченням дитини житлом, харчуванням, лікуванням, розвитком та доглядом, несе виключно позивач, що значно ускладнює її матеріальне становище і порушує права дитини на належне утримання з боку обох батьків. На сьогодні [PERSON] , [INFO] перебуває на повному утриманні матері позивача, яка забезпечує йому харчування, проживання, догляд, лікування, виховання, навчання, одяг, взуття, а також оплачує витрати на інші життєво необхідні потреби. Витрати на дитину є регулярними, постійними та істотними, оскільки вона потребує щоденного забезпечення всім необхідним для нормального фізичного, емоційного та розумового розвитку. У період зростання малолітньої дитини щомісячні витрати охоплюють, зокрема: харчування, що відповідає віковим нормам дитини (враховуючи підвищені ціни на продукти в умовах інфляції та нестабільної економіки); одяг і взуття (з урахуванням необхідності частого оновлення гардеробу відповідно до зміни сезонів і швидкого росту дитини); витрати на ліки та медичні послуги (включаючи стоматологію, офтальмолога, регулярні профілактичні огляди, що є обов`язковими для дітей); транспортні витрати, комунальні платежі, зокрема, пов`язані із забезпеченням комфортного проживання дитини (опалення, електрика, водопостачання); інші витрати, пов`язані з дозвіллям, культурним розвитком і психологічною підтримкою дитини. Наголошує, що позивач щомісячно витрачає на утримання дитини 20000 грн. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивач змушена звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів Зазначає, що позивач самостійно несе всі ці витрати, при цьому жодної фінансової участі у вихованні сина з боку відповідача не надається. Відсутність матеріальної допомоги з його боку унеможливлює створення стабільного і безпечного середовища для дитини. Відповідач перебуває в працездатному віці, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Бойко Б.Б. подав заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялася ухвала про відкриття провадження разом та повторно судова повістка про виклик в суд рекомендованими поштовими відправленнями. Відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки заперечень від позивача проти цього не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у сторін народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.09.2020). Позивачем проживає разом з сином за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою, виданою виконкомом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 09.10.2025 №929. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільна дитина сторін проживає з позивачем, перебуває на її утриманні та потребує матеріального забезпечення. Матеріалами справи не встановлено та не підтверджено, що відповідач на час розгляду справи офіційно працює та отримує постійний (сталий) дохід не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за малолітнім сином, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно і до досягнення ним повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 1-5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн щомісячно на спільну дитину позивач суду не надала, а відтак, суд вважає, що у решті позовних вимог слід відмовити. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення. При цьому, оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 10.10.2025, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial