Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

04.11.2025 [PERSON] \~в особі\~представника адвоката\~Єлісєєва Д.\~О.звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи вимоги тим, що 15.02.2023 за актовим записом № 28, сторони уклали шлюб у відповідному відділі реєстрації актів цивільного стану. Шлюбні відносини між сторонами припинені через різницю в поглядах та характерах. Дітей не мають, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Просив шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру випливає, що зареєстроване в установленому законодавством порядку місце проживання відповідачки [PERSON] розташоване на тимчасово окупованій території за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). З відповіді № 2003545 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу (далі ВПО) з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери випливає, що [PERSON] взята на облік УСЗН ЗМР по Вознесенівському району за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Ухвалою від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи (а.с. 17). Заяв по суті справи не надходило. У судове засідання позивач та його представник не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися судом належним чином (а.с. 22). Разом із позовною заявою представник позивача надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. На позовних вимогах наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 12). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, за відсутності зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України на підставі ч. 1 ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки останнє відоме місце проживання відповідача розташоване на тимчасово окупованій території. Згідно з вищезазначеними положеннями законодавства з опублікуванням оголошення про виклик, яке здійснене 19.11.2025, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 23). Крім зазначеного, копію ухвали від 17.11.2025 разом із копією позовної заяви з додатками було направлено відповідачці рекомендованим листом із повідомленням за адресою її зареєстрованого місця перебування як ВПО, однак поштове відправлення повернулося до суду з відміткою відділу поштового зв`язку від 02.12.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 24 35). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Також Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копіями позовної заяви з доданими до неї документами надсилались відповідачці за її зареєстрованим місцем перебування, та враховуючи, що відповідачка не повідомила суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що відповідачці були у встановленому порядку вручені вказані документи в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця перебування. Тому, враховуючи, що відповідачка, будучі належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання не з`явилася до суду, не подала відзиву на позовну заяву, а позивач та його представник у відповідній заяві висловили згоду на заочний розгляд справи, судом в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 23.10.2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.02.2023 Вознесенівським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за актовим записом № 28 (а.с. 6). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через різницю в поглядах та характерах. Дітей не мають, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. \~ \~ \~ \~ За приписами ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно з ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, у зв`язку із чим шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила власне прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Відповідачка під час розгляду справи не просила суд відновлювати дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач не просив стягнути з відповідачки судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved