Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

11 вересня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Бахмутської міської ради про визнання за нею права власності в порядку спадкування (спадкової трансмісії) після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,10 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, яка належала спадкодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.04.1993. В обґрунтування позову посилається на те, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] мали у власності зазначену вище квартиру, як придбали у шлюбі в 1993 році. Після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки вказаної вище квартири та грошових коштів. За взаємною згодою позивача та її матері, які були спадкоємцями першої черги, остання отримала свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошових коштів, проте не оформила свої спадкові права на квартиру через брак коштів. [INFO] мати позивача померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири, яка належала їй на праві власності, та на неотриману нею в порядку спадкування після смерті чоловіка 1/2 частку цієї ж квартири. В шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову квартиру їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. На теперішній час позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, тому вимушена звернутися із цим позовом до суду. Ухвалою судді від 12 вересня 2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08 жовтня 2025 року, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року підготовче засідання відкладене на 06 листопада 2025 року у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. 06 листопада 2025 року підготовче засідання відкладене на 26 листопада 2025 року зв`язку із неотриманням витребуваних судом доказів. 26 листопада 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 15 грудня 2025 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали, кожна окремо, заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача Бахмутської міської ради Кудлай С.С. до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимоги не заперечував. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами. Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 1957 року (а.с. 8, 9, 35). Відповідно до копії довідки КП «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» від 12.06.2024 № 06/43, право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.04.1993, виданого госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при виконкомі Артемівської міської Ради народних депутатів, про що зроблено запис в реєстровій книзі № 5-881, дата реєстрації права власності 10.04.1993 (а.с. 21, 93). [PERSON] помер [INFO] , після його смерті заведено спадкову справу № 585/2015 від 02.12.2015 першою артемівською державною нотаріальною конторою та видано свідоцтво про право на спадщину за законом дружині [PERSON] на грошові внески (а.с. 19, 94). [PERSON] померла [INFO] , після її смерті Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 284/2024 за заявою [PERSON] (а.с. 78-97). Постановою нотаріуса від 21 липня 2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності на квартиру та запропоновано спадкоємиці звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 97). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України, чинного на час придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ст. 28 КпШС, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.\~Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України\~ майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. \~У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] не виділяли свої частки в спільній сумісній власності на квартиру, будь-які договори та домовленості до поділу майна подружжя також ними не укладалися. Таким чином, враховуючи зазначені вище норми закону, якими презюмується рівність часток співвласників у праві спільної власності, за відсутності встановлених судом обставин на підтвердження домовленості між співвласниками щодо визначення ними інших часток, суд приходить до висновку, що до спадкового майна входить: після смерті у 2015 році [PERSON] - 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] у 2023 році 1/2 частина цієї ж квартири. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 25, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до\~ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу\~спадщини входять\~усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1276 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно з\~положеннями ч.\~1,\~3\~ст.\~1296\~ЦК України,\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач, яка є спадкоємцем за законом після померлих батьків, у тому числі в порядку спадкової трансмісії, звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, від якої не відмовляється та бажає визнати за собою право власності на спадкове майно. З мотивованої постанови нотаріуса вбачається, що саме відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно унеможливило видачу позивачу свідоцтва на спадщину за законом, тобто оформлення своїх спадкових прав належним чином у позасудовому порядку. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно\~з постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~ у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти\~користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням положень\~ст. 8 Конституції України\~щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року), а також зважаючи на те, що при визнанні за позивачем права власності на спадкове майно не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, з огляду на встановлені судом обставини, а також враховуючи те, що у позасудовому порядку позивач позбавлена у можливості оформити свої спадкові права, з метою захисту прав позивача як спадкоємиці першої черги після смерті батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved