Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (прибудова 7.5). ТОВ «ЖБК «Управдом» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до договору про надання послуг. Вказане нежитлове приміщення знаходиться в цоколі прибудови № 7.5 багатоквартирного будинку [ADDRESS] . У зв?язку із необхідністю обмеження доступу осіб, зокрема дітей до небезпечного місця у внутрішньому дворі будинку, 06.08.2024 (вх. № 77) позивач звернувся із заявою до ТОВ «ЖБК Управдом», із зазначенням про обов`язковість встановлення паркану 06.09.2024 (вих. № 297) позивачу надійшла відповідь, про те що відповідач не заперечує проти розміщення такого паркану (висотою 1,5 м.) у внутрішньому дворі будинку, за зазначеною вище адресою, за умови погодження із співвласниками багатоквартирних будинків. Представником відповідача було опубліковано прохання позивача в чаті співвласників багатоквартирних будинків за адресою [ADDRESS] (аналогічне за змістом, викладеним в заяві від 06.08.2024 за вх. № 77). Крім того, вказано, що встановлення паркану є необхідним, у зв?язку із тим, що його відсутність може призвести до загрози життю та здоров`ю, як дитини так і дорослої людини. Після проведення опитування та дискусій, представником відповідача, було повідомлено про відсутність заперечень мешканців та можливість встановлення паркану, за вказаною адресою, однак копію протоколу загальних зборів, тощо позивачу надано не було, а лише повідомлення у Viber представниці позивача, що підтверджується скріншотом. В подальшому, в жовтні, на замовлення позивача, було проведено та оплачено ряд необхідних робіт по встановленню даного паркана. В кінці жовтня 2024, паркан був встановлений, на підтвердження чого, позивачем долучено фото. Зокрема сума за паркан становила 12 700 грн що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 10.10.2024. Однак, позивачем від відповідача було отримано повідомлення-вимогу № 7.5/оф.5 від 24.10.2024, в якій йдеться мова, що позивач нібито самовільно встановив паркан на прибудинковій території будинка по [ADDRESS] та нібито без погодження ініціативної групи та керівництва ТОВ «ЖБК «Управдом». Також в листі було зазначено, що вказані вище дії виконано в порушення вимог Договору про надання послуг. Після чого, ТОВ «ЖБК Управдом», на думку позивача, безпідставно, в порушення норм чинного законодавства, провело демонтаж паркану. Більш того, нежитлове приміщення № 375, без законних на те підстав, було також відключено від електропостачання. Вказане підтверджується листом відповідача № 7.5/оф.5 від 24.10.2024, з якого чітко вбачається, що відповідач попереджає, що паркан буде знято саме працівниками ТОВ «ЖБК «Управдом». В листопаді 2024 року позивачем було направлено звернення до ТОВ «ЖБК «Управдом», в якому останній просив відновити електропостачання, вжити невідкладних заходів щодо повернення та встановлення, незаконно демонтованого паркану для усунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи та у зв?язку з тим, що позивачем було попередньо погоджено всі дії щодо встановлення паркану ( вказане підтверджується листами). Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. В грудні 2024 року на адресу відповідача було направлено адвокатський запит у відповідь, відповідачем було направлено Статут ТОВ «ЖБК Управдом», договір про надання та послуг та зазначено, що відповідач не є управителем будинку, та останньому невідомо хто є на даний час управителем будинку. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду із вимогою зобов`язати відповідача ТОВ «ЖБК «Управдом» усунити перешкоди у користуванні майном, шляхом відновлення паркану або компенсації його вартості у розмірі 12 700 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25.06.2025 від представника відповідача ТОВ «ЖБК «Управдом» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог представник відповідача зазначає, що прибудинкова територія є спільним майном співвласників (власників квартир багатоквартирного будинку), що належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, на думку сторони відповідача, самостійне розпорядження такою територією, зокрема її огородження без згоди інших співвласників є порушенням прав інших власників та принципів спільного володіння майном. 07.07.2025 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач не погоджується з доводами, які були наведенні відповідачем у відзиві на позовну заяву, з огляду на таке. Як вбачається з витягу з Держгеокадастру та з відповіді на адвокатський запит, яка була надана самим відповідачем, земельна ділянка на який був розташований паркан перебуває у комунальній власності та передана в постійне користування державному підприємству, яке не передавало її у користування відповідачу чи мешканцям будинку. Окрім цього, позивача зазначає, що у відзиві на позову заяву відповідач не заперечує факту демонтажу паркану. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (прибудова 7.5) ТОВ «ЖБК «Управдом» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до договору про надання послуг, що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 22084/007Н-5-В7 від 06.03.2020, актом приймання-передачі нерухомого майна № 375 від 24.11.2022, витягом з реєстру речових прав від 28.11.2022 № 316174738. Вказане нежитлове приміщення знаходиться в цоколі прибудови № 7.5 багатоквартирного будинку [ADDRESS] . 06.08.2024 позивач звернувся до ТОВ «ЖБК Управдом» із заявою про необхідність (обов`язковість) встановлення паркану, для обмеження доступу осіб, зокрема дітей, до небезпечного місця у внутрішньому дворі будинку, (вх. № 77). 06.09.2024 (вих. № 297) позивачу надійшла відповідь про те що відповідач не заперечує проти розміщення такого паркану (висотою 1,5 м.) у внутрішньому дворі будинку, за зазначеною вище адресою, за умови погодження із співвласниками багатоквартирних будинків. Представником відповідача було опубліковано прохання позивача в чаті співвласників багатоквартирних будинків за адресою [ADDRESS] (аналогічне за змістом, викладеним в заяві від 06.08.2024 за вх. № 77). Крім того, вказано, що встановлення паркану є необхідним, у зв?язку із тим, що його відсутність може призвести до загрози життю та здоров`ю, як дитини так і дорослої людини. Після проведення опитування та дискусій, представником відповідача було повідомлено про відсутність заперечень мешканців та можливість встановлення паркану за вказаною адресою, однак копію протоколу загальних зборів, тощо позивачу надано не було, а лише повідомлення у Viber представниці позивача, що підтверджується скріншотом, наявним у матеріалах справи. У подальшому в жовтні, на замовлення позивача, було проведено та оплачено ряд необхідних робіт по встановленню паркану, а вже в кінці жовтня 2024 паркан було встановлено, що підтверджується наданими позивачем фото, наявними у матеріалах справи. Вартість встановлення паркану становила 12 700 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 10.10.2024. У подальшому позивач отримав від відповідача повідомлення-вимогу № 7.5/оф.5 від 24.10.2024, про самовільне встановлення паркану на прибудинковій території будинку по [ADDRESS] без погодження ініціативної групи та керівництва ТОВ «ЖБК «Управдом». Також в листі було зазначено, що вказані вище дії виконано в порушення вимог Договору про надання послуг. Надалі, ТОВ «ЖБК Управдом» провело демонтаж паркану. У листопаді 2024 року позивачем було направлено звернення до ТОВ «ЖБК «Управдом», в якому останній просив відновити електропостачання, вжити невідкладних заходів щодо повернення та встановлення незаконно демонтованого паркану для усунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи та у зв?язку з тим, що позивачем було попередньо погоджено всі дії щодо встановлення паркану. В грудні 2024 року на адресу відповідача було направлено адвокатський запит, а у відповідь відповідач направив копію статуту ТОВ «ЖБК Управдом», договір про надання та послуг та зазначив, що відповідач не є управителем будинку, та останньому невідомо хто є таким на даний час. Отже, позивач звернувся до суду із вимогою про зобов`язання відповідача ТОВ «ЖБК «Управдом» усунити перешкоди у користуванні майном, шляхом відновлення паркану або компенсації його вартості у розмірі 12 700 грн Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] посилається на те, що відповідачем протиправно було демонтовано паркан, встановлення якого було погоджене зі співвласниками багатоквартирних будинків. Чк вбачається з матеріалів справи, 06.09.2024 (вих. № 297) позивачу надійшла відповідь про те, що відповідач не заперечує проти розміщення такого паркану (висотою 1,5 м.) у внутрішньому дворі будинку, за зазначеною вище адресою, за умови погодження із співвласниками багатоквартирних будинків. Статтею 316 ЦК України визначеного, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. З урахуванням наведених положень законодавства власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі №926/3881/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №924/1220/17 (провадження № 12-26гс19). Предметом негаторного позову є вимога власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Тому встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами. Крім того, умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №909/392/19 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №910/1310/19 . Однією з умов застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в разі наявності таких відносин здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial