Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» (далі-ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 46 283,31 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.07.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої товариство надало позичальнику кредит з лімітом кредитної лінії у розмірі до 200 000 грн. Процентна ставка 35,99 % річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором товариство виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу в розпорядження кредитні кошти. Проте станом на 20.09.2021 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 46 283,31 грн. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором від 26.07.2018. З підстав стягнення вказаної заборгованості позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Позивач належим чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав. 21.10.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справи без його участі. Посилався на те, що позивач не надав суду належних достатніх та допустимих доказів того, що він придбав у АТ «Альфа-Банк» право вимоги саме за вказаним договором б/н від 26.07.2018 року, натомість долучений до позовної заяви додаток до договору факторингу стосується іншого договору CCNG-630982058 від 26.07.2018 року. Також зазначив, що з виписки по картковому рахунку вбачається, що кожного місяця відбувалось списання коштів з рахунку відповідача: плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки; списання щомісячної комісії за страховий пакет від фінансових ризиків, списання плати за користування послугою смс-повідомлення; списання процентів за користування кредитом та процентів за овердрафт, а також періодично здійснювалось поповнення карткового рахунку готівковими коштами або шляхом зарахування грошових переказів з інших карток. Офертою передбачена можливість списання страхового платежу, втім не визначено розміру та порядку його списання; не передбачена можливість списання коштів за смс-повідомлення та плат за розрахунково-касове обслуговування основної картки. Ймовірно, розмір та порядок нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки передбачались Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та/або Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», які було розміщено на офіційному сайті банку. Однак, матеріали справи не містять копії такої Угоди та Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, а також доказів того, що при підписанні оферти від 26.07.2018 року відповідач був ознайомлений зі змістом таких документів. Відповідач вважає заявлені позивачем витрати неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання цих послуг та такими, що не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, тому потрібно відмовити у стягненні витрат на правову допомогу у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Судом встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; мета кредиту - для особистих потреб; умови обслуговування - відкриття поточного рахунку з електронним платіжним засобом у гривні; ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн; процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою встановлені у розмірі 35,99%; тип процентної ставка - фіксована. Також у кредитному договорі визначено обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за Кредитною лінією, але не менше 50 грн, дата сплати якого визначається відповідно до умов Додатку № 4 до Договору. Платежі з повернення кредиту здійснюватимуться відповідно до Договору, примірний графік та розрахунок сукупної вартості наведені в Тарифах, які є невід`ємною частиною Договору. Банк щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснюватиме договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору. Сторони домовились, що всі відносини між Клієнтом та Банком та істотні умови надання та користування Кредитом, які не врегульовані Угодою, регулюються Договором, діюча редакція якого розміщена за електронною адресою: www.alfabank.com.ua. Відповідач власноручно підписав оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.07.2018 року та паспорт споживчого кредиту, до яких долучив належним чином завірені копії паспорта громадянина України № [NUMBER] , картки платника податків [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечує укладення 26.07.2018 року вищезазначеного кредитного договору із АТ «Альфа-Банк». Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» станом на 20.09.2021, а також виписки по рахунку з кредитної картки за період з 26.07.2018 по 21.09.2021 вбачається, що відповідач протягом 2018-2021 років частково здійснював погашення заборгованості за кредитом (тілом кредиту, відсотків, штрафу, комісії РКО, овердрафт). Однак, позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість станом на 20.09.2021 року у сумі 46 283,31 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 39 922,66 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 360,65 грн. Таким чином, суд вважає встановленою ту обставину, що відповідач погодився (узгодив) із АТ «Альфа-Банк» істотні умови кредитного договору від 26.07.2018 року, отримував грошові кошти відповідно до умов кредитного договору від 26.07.2018 року, однак свої зобов`язання повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також інші зобов`язання згідно цього договору у повному обсязі не виконав. Водночас відповідачем не представлено суду доказів того, що кредитний договір від 26.07.2018 року визнаний у судовому порядку недійсним. Списання АТ «Альфа-Банк» плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки; списання щомісячної комісії за страховий пакет від фінансових ризиків, списання плати за користування послугою смс-повідомлення; списання процентів за користування кредитом та процентів за овердрафт, на які посилається відповідач не входять до складу суми заборгованості, яка обліковується за відповідачем і яку просить стягнути з нього позивач. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надав, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед АТ «Альфа-Банк» належним чином, а відтак суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність заборгованості. Також судом встановлено, що звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач зазначив, що він є новим кредитором за кредитним договором від 26.07.2018 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Так, 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 3, у відповідності до п. 2.1 якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги за договорами, перелік яких наведено у Додатку №1-1 до Договору. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 20.09.2021 року до Договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» отримало право вимоги, детальний опис складових яких наведений в Додатку №1-1 до Договору. З витягу з додатку до Договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року вбачається, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № CCNG-630982058 від 26.07.2018 року, боржник - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на загальну суму 46 283,31, з них по тілу кредиту - 39 922,66, за штрафними санкціями - 6 360,65 грн. Проведення оплати за Договором факторингу № 3 від 20.09.2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підтверджено платіжним дорученням № 559 від 20.09.2021 року на суму 12 844 800 грн. Крім того, згортання активу у зв`язку з продажем згідно договору факторингу № 3 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» від 20.09.2021 року підтверджено випискою по рахунку з кредитною карткою за період з 26.07.2018 по 21.09.2021 відносно [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В постанові від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять докази відступлення права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором від первісного кредитора АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». При цьому, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що позивач не надав суду належних достатніх та допустимих доказів того, що він придбав у АТ «Альфа-Банк» право вимоги саме за договором б/н від 26.07.2018 року, натомість долучено докази, які стосуються іншого договору CCNG-630982058 від 26.07.2018 року, оскільки зазначення номеру договору не впливає на недійсність відступлення права вимоги новому кредитору. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з відсотками за надання кредиту вчасно не повернув, наявні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» всієї суми заборгованості, розмір якої підтверджено позивачем та відповідачем не спростовано, а саме заборгованості у загальному розмірі 46 283,31 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору підтверджується платіжною інструкцією № 12802 від 23.07.2025 про сплату судового збору у сумі 3 028 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору № 03-07/24 про надання правової допомоги від 03.07.2024 р., укладеного між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Литвиненко О.І., копію акту № 4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 р. на суму 9 200 грн, копію платіжної інструкції № 2706 від 10.06.2025 на суму 9 200 грн. Із розрахунків витрат на правничу допомогу, які наведені в акті № 4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 р. вбачається, що адвокатом надано послуги, загальна вартість яких складає 9 200 грн. Відповідач вважає заявлені позивачем витрати неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання цих послуг та такими, що не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу у зв`язку з їх недоведеністю. Визначаючи час на надання зазначених в Акті послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Також, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. (Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18). Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконану адвокатом роботу, які підтверджені належними доказами, задоволення позовних вимог, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 4 200 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved