Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач ТОВ "Коллект Центр" звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договорами №4237171 від 10.10.2021 року, №77449979 від 01.10.2021 року в розмірі 38472,80 грн., а також стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" було укладено договір №4237171 від 10.10.2021 року. Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит у розмірі 3000 грн. на строк визначений договором. Кредитодовець зобов`язався на умовах визначеним цим договором на строк, визначених п.1.3 надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки, що передбачені договором. Проценти за користування кредитом 1125 грн. нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. На підставі договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 року ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №4006241 Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), яке, у свою чергу, на підставі договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило це право позивачу. [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором №4237171 у зв`язку з чим на дату відступлення права вимоги новому кредитору, виникла заборгованість у розмірі 17805 грн., яка складається з 3000 грн. тіла кредиту, 14475 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 330 грн комісії. Також між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" було укладено договір №77449979 від 01.10.2021 року. Відповідно до умов договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кредит у розмірі 6100 грн. Кредитодовець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Процентна ставка становила 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. 22.02.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за кредитним договором №77449979 Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), яке, у свою чергу, на підставі договору факторингу №10/01/2023 від 10.01.2023 року відступило це право позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект центр». [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором №77449979 у зв`язку з чим на дату відступлення права вимоги новому кредитору виникла заборгованість у розмірі 20667,80 грн., яка складається з 6100 грн. тіла кредиту, 14566,80 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 1,00 грн. - нараховані 3% річних. Ухвалою судді від 25 липня 2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження з повідомлення сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи. Відповідно до ч. 2ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) уклали в електронній формі договір про споживчий кредит №4237171, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачеві грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 3000 грн, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору №4237171). Відповідно до пункту 1.3. кредит надається строком на 30 днів з 10.10.2021 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 09.11.2021 року. Згідно з пунктами 1.5.1, 1.5.2, 1.6 кредитного договору: комісія за надання кредиту - 330 грн., яка нараховується за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 1125 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1 кредитних договорів). За змістом пункту 2.2.1 кредитного договору №4237171 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору №4237171 сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних (базових) умовах. Відповідно до п. 2.3.1.1 договору пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту на певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2 договору. Згідно з п. 2.3.1.2 договору пролонгація на стандартних умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позивальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Оскільки сторони у договорі погодили умови щодо пролонгації кредитування після завершення строку кредитування у 30 днів щоразу ще на 1 день, але на строк, що не перевищує 60 днів, тому строк пролонгації нарахування процентів за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, здійснюється за стандартною (базовою) процентною ставкою, визначеною договором у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним, але не більше пролонгованих 60 днів, а відтак позивач має право на стягнення з відповідача процентів в тому числі і за період пролонгації. Кредитний договір №4237171 укладений сторонами дистанційно шляхом пропозиції [PERSON] укласти цей договір, згідно анкета-заяви №4237171 і прийняття пропозиції ТОВ «Мілоан». [PERSON] підписав кредитний договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором U82519, який був надісланий кредитодавцем на його номер телефону [NUMBER] . Із копії квитанції Liqpay №1789643986 10 жовтня 2021 року від ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок [PERSON] (картка отримувачаVISA), платіжна карта [NUMBER] перераховано 3000 грн. Натомість, [PERSON] у встановлений кредитними договорами строк не повернув грошові кошти, не сплатив проценти за користування ними та комісію за надання кредиту. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення станом на 08.01.2022 року ТОВ «Мілоан» нарахувало заборгованість за кредитним договором №4237171 у розмірі 13455 грн., яка складається з 3000 грн - тіло кредиту, 10125 грн. - проценти, 330 грн - комісія. 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №26-01/2022-83, за умовами якого ТОВ «Мілоан» за плату відступило ТОВ «Вердикт Капітал» своє право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №4237171. Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до [PERSON] щодо заборгованості станом на 08.01.2022 року за договором №4237171 у розмірі 13455грн. До цієї заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» [PERSON] проценти за користування кредитними коштами, згідно договору №4237171за період з 26 січня 2022 року до 10.01.2023 року у розмірі 4350 грн., що на загальну суму становить 17805 грн. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» за плату своє право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі до [PERSON] за кредитними договором №4237171. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» право вимоги до [PERSON] щодо заборгованості станом на 10.01.2023 року у розмірі 17805 грн. за кредитним договором №4237171. ТОВ «Коллект Центр» обрахувало [PERSON] заборгованість, яка зазначена в реєстрі боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року: за кредитним договором №4237171 у розмірі 17805 грн. (складається з 3000 грн. тіла кредиту, 14475 грн. процентів, 3300 грн комісії). 01 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №77449979 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, в якому зазначено, що відповідно до п. 1 за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Згідно умов укладеного договору п.2.1-2.3 сума позики 6100 грн., строк позики 30 дні до 31.10.2021 року, базова процентна ставка - 1,99%, зниженою процентною ставкою (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) - 0,6965%, процентною ставкою за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в період карантину) - 2,70% в день, пенею (не застосовується в період карантину) - 2,70%. Відповідно п. 4 договору позики сторони передбачили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідно до додатку №1 до договору позики №77449979 дата видачі кредиту з 01.10.2021 року по 31.10.2021 року, сума кредиту за договором 6100 грн., проценти за користування кредитом 1274,60 грн., загальна вартість кредиту 7374,60 грн. За умовами договору передбачено, що дата надання позики 01.10.2021 року, дата повернення позики - 31.10.2021 року, процентна ставка (базова) в день - 1,99 %, знижена процентна ставка 0,6965%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 906,08%, орієнтовна загальна вартість позики - 7374,60 грн (пункт 2.3). Договір позики №77449979 від 01.10.2021 року підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. На виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 01.10.2021 року перерахувало [PERSON] 6100 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» та платіжну карту [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 22.02.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нарахувало заборгованість за кредитним договором №77449979у розмірі 20666,80 грн., яка складається з 6100 грн - тіло кредиту, 14566,80 грн. - проценти. 22.02.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (фактор) та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №22/02/2022, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №77449979від 01.10.2021 року, укладеного з відповідачем. Згідно витягу з реєстру боржників ТОВ «Вердикт Капітал» набуло прав вимоги до боржника [PERSON] на суму 20666,80 грн. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» за плату своє право грошової вимоги до боржників за рядом кредитних договорів, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №77449979від 01.10.2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» до цієї заборгованості донарахувало відповідачу [PERSON] за кредитним договором №77449979 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст.625 ЦК України в розмірі 1,00 грн. за період з 22.02.2022 року по 23.02.2022 року, що на загальну суму становить 20667,80 грн. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» право вимоги до [PERSON] щодо заборгованості станом на 10.01.2023 року у розмірі 20667,80 грн. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо. Таким чином суд вважає, що вказані кредитні договори, які укладені в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи Договори позики підписані сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем - Електронним підписом одноразовими ідентифікаторами. В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contraproferentem (лат. verbachartarumfortiusaccipiunturcontraproferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-979цс15. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №1410цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Мілоан» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір №4237171 від 10.10.2021 року, в якому досягли згоди з усіх істотних умов, а саме щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав сплати комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти в сумі 3000 грн. на картковий рахунок [PERSON] , який не повернув кредит, не сплатив проценти та комісію в установлені кредитними договорами строк і розміри. На підставі договорів факторингу ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Вердикт Капітал», яке, у свою чергу, відступило це право позивачу. Також по договору позики №77449979 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладеного з [PERSON] , у письмовій формі було досягнуто згоду з істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо строку позики та нарахування процентів за користування позикою. Так, на виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 01.10.2021 року перерахувало [PERSON] 6100 грн та підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» та платіжною інструкцією від 01 жовтня 2021 року, відповідно до якої 01.10.2021 року на картку відповідача [NUMBER]зараховано 6100 грн. На підставі договорів факторингу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Вердикт Капітал», яке, у свою чергу, відступило це право позивачу. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, внаслідок чого з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора слід стягнути заборгованість. Разом з цим, вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитами, суд виходить з наступного. За кредитним договором №4237171 ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит 10 жовтня 2021 року в сумі 3000 грн.. З 10.10.2021 року до 09.11.2021 року тривав пільговий строк кредитування, під час якого ТОВ «Мілоан» нараховувало [PERSON] проценти за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом у розмірі 37,50 грн на день (п.1.5.2). Враховуючи те, що до 09.11.2021 року [PERSON] не повернув кредит і продовжив користуватися кредитними коштами, то відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору станом на 08.01.2022 року строк кредитування був продовжений (пролонгований) на стандартних (базових) умовах строком 60 днів, а тому [PERSON] були нараховані проценти за стандартною (базовою) процентною ставкою у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту у розмірі 150 грн. з 10.11.2021 року по 08.01.2022 року (п.1.6 договору). Таким чином заборгованість за тілом кредиту становить 3000 грн., заборгованість по процентам 10125 грн., комісія 330 грн. Відтак строк кредитування за кредитним договором №4237171 тривав з 10.10.2021 року до 08.01.2022 року, внаслідок чого ТОВ «Мілоан» правомірно нарахувало [PERSON] заборгованість у розмірі 13455 грн., із яких 3000 грн - тіло кредиту, 10125 грн. - проценти, 330 грн. - комісія. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення процентів, які нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитними договорами №4237171 від 10.10.2021 року в сумі 4350 грн. після закінчення строку кредитування стягненню з [PERSON] не підлягають, оскільки ці проценти не існували на момент переходу прав кредитора до ТОВ «Коллект Центр», а тому вказана сума не може бути присуджена позивачу. Щодо стягнення процентів за договором позики №77449979, то суд вбачає за необхідне зазначити наступне. Так, пунктом 2 договору позики №77449979 від 01.10.2021 року передбачено, що строк позики становить 30 днів, а саме з 01.10.2021 року до 31.10.2021 року (останній день). У пункті 2 договору позики передбачено, що процентна ставка (базова) є фіксованою в розмірі 1,99% в день. При цьому, суд вбачає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження продовження строку користування позикою, а договір позики не містить умов щодо пролонгації строку користування позикою та нарахування процентів після закінчення строку, на який надано позику, тобто після 31.10.2021 року. У договорі позики сторони визначили, що строк позики становить 30 днів. З розрахунку суми заборгованості по договору позики [PERSON] , наданого ТОВ «Коллект центр», за договором позики №77449979 від 01.10.2021 р., проценти за користування позикою нараховувалися і після закінчення строку позики, а саме з 01.11.2021 по 27.01.2022 року, тобто за період поза межами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сума заборгованості по процентам за договором позики за період з 01.10.2021 року до 31.10.2021 року становить в розмірі 3641,70 грн. (6100х30х1,99%), а тому розмір заборгованості відповідача [PERSON] становить 9741,70 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 6100 грн. та несплачених відсотках в сумі 3641,70 грн. Нарахування процентів з01.11.2021 по 27.01.2022 року позивачем здійснено поза межами строку користування позикою. Після закінчення строку позики, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, суд вбачає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем - товариством Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 12.08.2021 року були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та сплати відсотків за період з 01.11.2021 до 27.01.2022 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за договором позики №77449979 від 01.10.2021 року, яким йому було надано кредитні кошті, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за тілом кредиту, які обумовлені у Договорі, відповідно новий кредитор, ТОВ «Вердикт Капітал», після відступлення йому права вимоги первісним кредитором нарахував в порядку ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за період з 22.02.2022 по 23.02.2022 рік і ці складові Договору позики перейшли до нового кредитора, позивача по справі, який жодного нарахування не проводив. Після закінчення строку позики, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на зазначене слід стягнути з відповідача на користь позивача за період з22.02.2022 по 23.02.2022 рік 1,00 грн. - три відсотки річних, а тому загальний розмір заборгованості за договором позики №77449979 від 01.10.2021 року становить 9742,70 грн. (9741,70+1,00). Враховуючи вищевикладене з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами№77449979 від 01.10.2021 року та №4237171 від 10.10.2021 року в загальному розмірі 23197,70 грн. (13455 грн.+ 9742,70 грн.). Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково, що становить 60,3% від заявлених вимог. Представником позивача ТОВ «Коллект Центр» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0507240033 від 24.03.2025 р. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1460,61 грн. (2422,40 грн * 23197,70/ 38472,80). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. За ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року ТОВ «Коллект Центр» надавалася адвокатським об`єднання «ЛігалАссістанс». Відповідно до п. 4.1. договору №01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору. Клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги після надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати (п.4.2 договору). Сума визначена в Акті про надання юридичної допомоги, є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. В акті, зазначеному в п.4.5 договору, сторони можуть визначити іншу вартість юридичної допомоги, ніж була зазначена в заявці. В цьому випадку сторони керуються умовами акту (п. 4.5, 4.6 договору). Факт надання правничих послуг на заявлену суму 13 000 грн. підтверджується актом №5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 року. Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог на 60,3% слід пропорційно стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Коллект Центр» 7839 грн. (13000 грн. х 60,3%) понесених витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial