Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] . [INFO] помер його батько [PERSON] . На день смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Його бабуся в 1946 році збудувала жилий будинок літера А-1 та господарські будівлі, але за життя свідоцтво про право власності не оформила. Правовстановлювального документа не отримала. Після звернення до нотаріуса 08.07.2025 року позивач отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якому нотаріус зазначив, що документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене майно не надано. Провадження у справі відкрито 20.10.2025. Ухвалою від 24.11.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі та представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви з проханням справу розглянути без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровській області. У 1946 році вона збудувала жилий будинок та господарські будівлі. На підставі рішення виконавчого комітету Бородаївської сільської ради № 7 від 24.07.1987 року «Про можливість оформлення права власності на житлові будинки» та рішення виконкому Верхньодніпровської районної ради № 225/1 від 23.08.1987, за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок садибного типу. Згідно інформації, наданої КП «Верхньодніпровське БТІ» 19.02.2025 за № 2/201, щодо об`єкту нерухомого майна - [ADDRESS] , право власності на вказаний об`єкт не було оформлено, право встановлювальний документ не отримувався. 22.04.1992 померлою було складено заповіт, відповідно до якого, все своє майно вона заповідала сину [PERSON] . 11.06.1999 [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкове майно складалося з простих іменних акцій підприємства. 28.03.2001 [PERSON] також отримав у спадщину земельну частку (пай). [INFO] помер [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане Бородаївською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської Дніпропетровській області. Спадкоємцями після його смерті є дружина [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Витягом № 00052295995 від 09.07.2025 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, копіями свідоцтв про народження дітей померлого та копіями свідоцтв про укладення шлюбу [PERSON] . З виписки з погосподарської книги № 63 від 24.09.2024 вбачається, що головою вказаного домогосподарства до 1996 року була [PERSON] , у період 1996-2000 [PERSON] , а в подальшому [PERSON] . 13.02.2003 за заявою відповідача [PERSON] , було заведено спадкову справу № 87/2003. Відповідно до копії спадкової справи, відповідач [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] . 27.01.2004 відповідач [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль. 08.07.2025 позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса від 08.07.2025 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту передбачений ст. 16 ЦК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно з пункту 4.16 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно зі статтею 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (Інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ст. 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства,що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Спірний будинок з господарськими спорудами побудовані [PERSON] у період 1946-1990 років, проте не зареєстрований у відповідних державних органах, а тому не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності - нерухоме майно. Таким чином, беручи до уваги відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності на спадщину і здобуття, поряд з цим, підтвердження існування права власності спадкодавця на спірний житловий будинок, що становлять предмет даного спору - наявні матеріально-правові підстави для задоволення вимог про визнання права власності позивача на це спадкове майно.

Outcome: approved