Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача ТОВ "Українські фінансові операції" - адвокат Дідух Є.О. звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] (а.с. 1-14), в якому просить: стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4598474 від 26.04.2024, у розмірі 137 493,24 грн та понесені судові витрати: 2 422,40 грн сплаченого судового збору і 10 000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.04.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачкою [PERSON] було укладено договір №4598474 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на таких умовах, зокрема: сума кредиту - 25 000 грн.; строк кредитування - 360 днів; денна процентна ставка - 1,5%; форма надання кредиту - безготівкова, шляхом перерахування коштів на банківську картку відповідачки ( [NUMBER] ). Даний кредитний договір 26.04.2024 о 19.30 год було підписано відповідачкою електронним підписом. Право вимоги за цим кредитним договором, на підставі договору факторингу №24/02/2025 від 27.02.2025, перейшло від ТОВ "Лінеура Україна" до позивача ТОВ "Українські фінансові операції". Загальний розмір заборгованості становить 137 493,24 грн., з яких: 24 998,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 112 494,2522 грн - відсотки (92 995,04 грн - відсотки нараховані ТОВ "Лінеура Україна" за період з 26.04.2024 до 27.02.2025; 19 499,2122 грн - відсотки нараховані позивачем за період з 28.02.2025 до 20.04.2025). Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] належим чином не виконала свої зобов`язання за даним кредитним договором, з неї слід стягнути вказану вище суму заборгованості. У судове засідання предстаник позивача ТОВ "Українські фінансові операції" не з`явився. Безпосередньо у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. 10.12.2025 через канцелярію суду подала заяву (а.с. 131), в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Зазначила, що позовні вимоги визнає, однак просить розмір відсотків стягнути відповідно до вимог Закону України "Про споживче кредитування" та зменшити розмір витрат на правничу допомогу у зв`язку із необґрунтовано великим розміром таких. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 14 жовтня 2025 року ухвалою Долинського районного суду Івано Франківської області відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] 12.11.2025 подала заяви про відкладення розгляду справи, а 10.12.2025 про визнання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, із врахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матерілами справи встановлено, що 26.04.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачкою [PERSON] було укладено договір №4598474 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 44-53), який було 26.04.2024 о 19.30 год підписано відповідачкою електронним підписом (44672), на таких умовах, зокрема: сума кредиту - 25 000 грн.; строк кредитування - 360 днів; денна процентна ставка - 1,5%; форма надання кредиту - безготівкова, шляхом перерахування коштів на банківську картку відповідачки ( [NUMBER] ). Відповідно до довідки ПУМБ (а.с. 119-121), відповідачці [PERSON] було емітовано картку [NUMBER] та 26.04.2024 о 19.31 год на таку було зараховано 25 000 грн. Право вимоги за цим кредитним договором відповідно до договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 (а.с. 80-84) перейшло від ТОВ "Лінеура Україна" до позивача ТОВ "Українські фінансові операції". Відповідно до розрахунків заборгованості (а.с. 34-38, 39), розмір такої становить 137 493,24 грн., з яких: 24 998,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 112 494,2522 грн - відсотки (92 995,04 грн - відсотки нараховані ТОВ "Лінеура Україна" за період з 26.04.2024 до 27.02.2025; 19 499,2122 грн - відсотки нараховані позивачем за період з 28.02.2025 до 20.04.2025). Спірні правовідносини у даній справі виникли стосовно належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: суд, вивчивши зміст заяв по суті справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, доходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Механізм укладення електронної угоди, яким скористався позивач у взаємовідносинах із відповідачем врегульовано Законом України "Про електронну комерцію" та Законом України "Про електронний цифровий підпис". Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Статтею 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Так, суд встановив, що відповідачка [PERSON] 26.04.2024 уклала договір №4598474 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Даний договір було підписано відповідачкою електронним підписом. 27.02.2025 право вимоги до відповідачки [PERSON] від ТОВ "Лінеура Україна" перейшло до позивача ТОВ "Українські фінансові операції". Загальна сума заборгованості становить 137 493,24 грн., з яких: 24 998,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 112 494,2522 грн - відсотки (92 995,04 грн - відсотки нараховані ТОВ "Лінеура Україна" за період з 26.04.2024 до 27.02.2025; 19 499,2122 грн - відсотки нараховані позивачем за період з 28.02.2025 до 20.04.2025). Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Доказів належного виконання зобов`язаня по поверненню кредитних коштів відповідачка суду не надала, не подано будь - яких доказів на спростування користування наданими їй коштами, а також не подано будь - яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1045 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)). Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16). Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Таким чином, враховуючи викладене вище, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 24 998,99 грн заборгованості за тілом кредиту та 20 998,88 грн - заборгованості за відсотками (період з 26.04.2024 до 19.08.2025 Стосовно розміру відсотків за період з 19.08.2024 до 20.04.2025, суд вважає за необхідне зазначити таке. Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», а саме, доповнено статтю 8 даного закону частиною 5, відповідно до якої, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Водночас, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Тобто, з 24.12.2023 по 21.04.2024 денна процентна ставка за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5%, з 22.04.2024 до 19.08.2024 1,5% і лише з 20.08.2024 не більше 1%. Судом встановлено, що як первісним кредитором ТОВ "Лінеура Україна", так і позивачем ТОВ "Українські фінансові операції" при розрахунку відсотків було застосовано денну процентну ставку 1,5% що перевищує розмір такої, встановленої Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", а тому суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок відсотків за даний період. Тому, здійснивши власний розрахунок, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків за період з 20.08.2024 до 20.04.2025, в розмірі 60 997,53 грн (24 998,99 грн (сума кредиту) х 1% (денна процентна ставка визначена законом) х 244 дні). Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ "Українські Фінансові операції" слід стягнути заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4598474 від 26.04.2024 у загальному розмірі 106 995,40 грн (24 998,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 81 996,41 грн - заборгованість за відсотками). V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1860 від 03.10.2025 (а.с. 17), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачки 106 995,40 грн., що становить 77,81% від розміру заявлених позовних вимог, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з неї на користь позивача 1 884,86 грн (2\~422,40 грн х 77,81% / 100%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 10 000 грн надав: - договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 (а.с. 69-71), який укладено між ТОВ "Українськіфінансові операції" та адвокатом Дідухом Є.О.; - акт №4598474 прийому - передачі виконаних робіт (а.с. 56), у якому визначено вид виконаних робіт, кількість витраченого часу та загальна вартість 10 000 грн. За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право подати відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Окрім цього, як неодноразово наголошував у своїх постановах Верховний Суд, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, а в акті прийому - передачі виконаних робіт визначено найменування послуг, розмір оплати за надані послуги, з чим позивач погодився, що підтвердив своїм підписом. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Водночас, з огляду на принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, виходячи з об`єму виконаних адвокатом Дідухом Є.О. робіт, враховуючи заявлене клопотання відповідачки про зменшеня таких витрат, суд вважає, що стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ "Українські фінансові операції" підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. І беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 77,81%, із врахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2 334,30 грн (3\~000 грн х 77,81% : 100%). На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial