Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог? У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі - ТОВ «Стар Файненс Груп») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 01.03.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00854-03/2025, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 20 000 грн строком на 120 днів до 28 червня 2025 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом в розмірі 0,9% в день у межах строку кредиту. Договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та видача кредиту відповідачу було здійснено товариством онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через веб-сайт товариства: https://starfin.com.ua (надалі - сайт Товариства). Згідно п.5.3 Договору у випадку прострочення позичальником сплати процентів відповідно до термінів, встанолених в Графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості. ТОВ «Стар Файненс Груп» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконувала, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитом у загальному розмірі 46 159,80 грн, з яких: 19 977,80 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16 182,00 грн - заборгованість по відсоткам, 10 000 грн. - заборгованість за пенею (штрафами), яку ТОВ «Стар Файненс Груп» просить стягнути з відповідача на свою користь, та судові витрати. Процесуальні дії суду. Аргументи учасників справи, подані заяви (клопотання). Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 26.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Витребувано з АТ КБ "ПриватБанк", за клопотанням представника позивача, інформацію щодо банківської картки № [NUMBER] на яку перераховувались кредитні кошти (а.с.56). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. 27.08.2025 року на поштову адресу відповідача відправлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, що підтверджується супровідним листом № 724/3012/25/6296/2025 (а.с.57). 28.08.2025 року на адресу суду від представника відповідача Новікова О.П. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та надання доступу до електронної справи (а.с.59-60). 01.09.2025 року представником відповідача Новіковим О.П. до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві та додаткових пояснень до нього від 18.09.2025 та від 26.09.2025 представник відповідача зазначає, що сторона відповідача визнає факт надходження грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн на картковий рахунок [PERSON] за № [NUMBER] 01 березня 2025 року від платника з найменуванням «STARFIN IPAY, Kyiv», а також подальше використання цих коштів. Водночас, сторона відповідача категорично заперечує наявність будь-якої правової підстави для цього переказу, а саме - факт укладення кредитного договору № 00854-03/2025 від 01.03.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] . Представник відповідача зазначає, що [PERSON] ніколи не зверталася до ТОВ «Стар Файненс Груп», не реєструвалася на сайті позивача та не очікувала надходження будь-яких коштів від цієї фінансової установи. В умовах поширення шахрайських схем з використанням персональних даних, отримання несподівано відповідачем коштів в сумі 20 000 грн на свій рахунок, було сприйнято останньою як можливе повернення давнього боргу від приватної особи, отримання певної соціальної виплати або як помилковий переказ. Перебуваючи на той момент у скрутному матеріальному становищі, відповідач використала ці кошти на нагальні побутові потреби, що підтверджується подальшим рухом коштів по рахунку, не усвідомлюючи їх справжнього походження та потенційних юридичних наслідків. Вказує, що позивач не надав суду докази факту укладання кредитного договору в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, зокрема: -докази належності відповідачу номеру телефону, вказаного в анкеті, на момент 01.03.2025 або перебування його у постійному користуванні; -докази відправлення та доставки смс: технічні дані, що підтверджують не лише факт відправлення, а й факт та час доставки смс-повідомлення з конкретним одноразовим ідентифікатором на вказаний номер телефону; - докази введення ідентифікатора : серверні логи або інші технічні дані, які б зафіксували факт, час та ІР-адресу, з якої було введено отриманий ідентифікатор в інформаційній системі позивача для акцепту оферти; - докази зв`язку з відповідачем, що пов`язують ІР-адресу або пристрій, з якого було здійснено вхід та підписання, безпосередньо з відповідачем. Факт отримання коштів за відсутності доведеної правової підстави кваліфікується як безпідставне збагачення (ст.1212 ЦК України), що виключає можливість стягнення процентів, штрафів та пені, передбачених неукладеним договором. Крім того, представник відповідача вказує, що докази, надані позивачем, не можуть бути покладені в основу рішення, а саме: -кредитний договір та паспорт споживчого кредиту є недостовірними доказами, оскільки відсутні підтвердження їх підписання саме відповідачем; - квитанція платіжної системи iPay.ua № 667301827 від 01.03.2025 р. та лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» є неналежними та недостатніми доказами отримання коштів саме відповідачем, оскільки у наданій квитанції зазначено лише маскований номер картки ( [NUMBER] ) без вказівки імені власника рахунку та банку-емітента. Відсутні будь-які докази, що ця картка належить саме відповідачу. Ці документи підтверджують лише факт відправлення коштів позивачем на невідомий рахунок; - розрахунок заборгованості є похідним та неналежним доказом, оскільки його правильність та обґрунтованість залежать від встановлення факту існування договірних відносин та основного боргу, які відповідачем заперечуються і позивачем не доведені (а.с.61-64,74-76,82-85). 25.09.2025 та 03.10.2025 від представника позивача Колеснікової І.О. до суду надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких АТ КБ "Приватбанк" на виконання вимог ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області надало інформацію, щодо відкриття карткового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та з відомостей про рух коштів по зазначеному картковому рахунку вбачаєтся надання позивачем кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у розмірі 20 000 грн 01 березня 2025 року та подальше їх використання відповідачем на власний розсуд. Номер карткового рахунку [NUMBER] відповідає наданому [PERSON] під час оформлення Заявки-анкети Клієнта на отримання фінансового кредиту, відповідно до змісту пункту 1.6 договору про надання фінансового кредиту № 00854-03/2025, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER], листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3426_250729145300 повідомлено, що 01-03-2025 року 12:15:02 здійснено переказ на суму 20000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 667301827, призначення платежу: Зарахування 20000 грн на карту [NUMBER] . Зазначена Заявка-анкета була підписана електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 01.03.2025 року. Відповідач підписала також договір про надання фінансового кредиту№ 00854-03/2025 та Паспорт споживчого кредиту, шляхом накладення на зазначені документи електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора із відбитком часу. Разом з тим, [PERSON] не спростовано факт надання нею всіх особистих ідентифікуючих даних, її платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий. Кредитний договір укладений з дотриманням встановлених норм чинного законодавства України. Також представник позивача вказує, що оскільки, ТОВ «Стар файненс груп» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду ТОВ «Стар файненс груп» розрахунок, є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Щодо тверджень представника відповідача про правову природу отримання кредитних коштів, зокрема, повернення боргу, соціальна виплата або помилковий переказ, то зазначає, що згідно відкритих відомостей, розміщених на сайті «Судова влада України», у провадженні Хотинського районного суду Чернівецької області, окрім належної цивільної справи, перебувають інші цивільні справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами з [PERSON] , що свідчить про характерну безвідповідальну поведінку відповідача, систематичне порушення умов укладених правочинів та інтересів кредитодавців, що має своє вираження у зверненні останніх до суду з відповідними позовними заявами. Наявність, окрім спірного кредитного договору, боргових зобов`язань перед іншими фінансовими установами також є ознакою того, що відповідач розуміє механізм укладення договору позики в електронному форматі із використанням одноразового ідентифікатору (підпису) та регулярно ним користується. Відтак твердження представника відповідача, що грошові кошти отримані за умов кредитного договору у розмірі 20 000,00 гривень є можливим повернення давнього боргу, соціальної виплатою або помилковим переказом не знаходять свого логічного та беззаперечного доведення. Відповідачем не надано належних доказів про звернення до будь-якої організації чи установи із заявою про надання соціальної допомоги, наявності певного соціального статусу, що передбачає виплату грошової допомоги, доказів про наявність боргу, де відповідач є позикодавцем, тощо (а.с.79-80, 88-91). 15.09.2025 року на адресу суду надійшли з АТ КБ "ПриватБанк" витребувані документи (а.с.70-71). Фактичні обставини встановлені судом Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 01 березня 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 00854-03/2025, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 20 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Строк кредитування становить 120 днів. Дата погашення кредиту -28 червня 2025 року. Процентна ставка становить 0,9 % в день та застосовується в межах строку кредитування. Тип процентної ставки - фіксована. Тип комісії - одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо умови договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної карти № [NUMBER] (п.п.1.1.-1.3, 1.4, 1.6 договору) (а.с.15-22). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Y421 і був надісланий на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем (а.с.22). Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів (Додаток №1 до Договору), який є невід`ємною частиною договору (п.3.1. договору) та в якому позичальнику встановлена періодичність та розміри платежів кредиту та сплати процентів за користування ним (а.с.23-24). Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит зазначена у Паспорті споживчого кредиту (а.с.10-12). Додаток №1 до договору та Паспорт споживчого кредиту було підписано відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно W933 та Y421 (а.с.12,24). На підтвердження виконання ТОВ "Стар Файненс Груп" зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №00854-03/2025, укладеним 01 березня 2025 року, позивач надав копію повідомлення ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 29 липня 2025 року № №3426_250729145300 та копію квитанції про зарахування №667301827 від 01.03.2025 на рахунок відповідача на карту № [NUMBER] коштів в сумі 20 000,00 грн. (а.с.13-14). За повідомленням Акціонерного товариства КБ «Приват Банк» на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та 01 березня 2025 року були зарахування на суму 20 000 грн (а.с.70-71). 24 липня 2025 року ТОВ «Стар Файненс Груп» направило на поштову адресу відповідача вимогу про досудове врегулюваннчя спору за договором про надання кредиту 300854-03/2025 від 01.03.2025 року (а.с.32). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Стар Файненс Груп» заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 46 159,80 грн, з яких: 19 977,80 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16 182,00 грн - заборгованість по відсоткам, 10 000 грн. - заборгованість за штрафом (а.с.30-31). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним. Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами. Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо укладання [PERSON] договору про надання фінансового кредиту №00854-03/2025 від 01.03.2025 року. Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Видача кредиту відповідачу було здійснено позивачем онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через веб-сайт Товариства: https://starfin.com.ua (надалі - сайт Товариства). (п. 2.2. Кредитного договору). У п. 2.3 Кредитного договору зазначено, що для отримання кредиту Клієнт відвідує сайт Товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме - Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами Товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується Товариством на сайті Товариства, відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України (Інформація на сайті Товариства). За результатом ознайомлення з наведеною інформацією на сайті Товариства Клієнт на калькуляторі обирає необхідну суму кредиту та строк платежу за кредитом, який є розрахунковим періодом для побудування графіку платежів, після чого переходить до створення Особистого кабінету (п. 2.4. Кредитного договору). У п. 2.5 Кредитного договору зазначено, що для створення Особистого кабінету Клієнт на Сайті товариства вводить свій особистий або фінансовий номер телефону та підтверджує його шляхом введення коду з смс-повідомлення, або приймає вхідний дзвінок від Товариства з одноразовим кодом та підтверджує відповідну дію. Після входу (авторизації) до Особистого кабінету, Клієнт, для отримання кредиту, заповнює Заявку -Анкету (надалі - Заявка). (п. 2.6. Кредитного договору). У п. 2.13 Кредитного договору зазначено, що у випадку успішного проходження ідентифікації та верифікації Клієнту підтверджується можливість оформлення кредиту та Товариство Клієнту в Особистому кабінеті робить пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Договору про надання фінансового кредиту,який містить усі істотні умови. Перед укладенням Договору про надання фінансового кредиту Товариство надає Клієнту інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій Товариства з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається Товариством Клієнту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою в Законі України «Про споживче кредитування», у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Клієнт, натискаючи кнопку «Погоджую», підтверджує ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту (який підписується Клієнтом у порядку п.2.17 цього Договору), Заявкою, проектом договору про надання фінансового кредиту. (п. 2.14. Кредитного договору). У п. 2.15. Кредитного договору зазначено, що Клієнт може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти Кредитний договір або відмовитися від пропозиції. Згідно з п. 2.16. Кредитного договору у випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «Підписати», після чого Клієнт отримує вхідний дзвінок на номер телефону та вводить отриманий Одноразовий ідентифікатор, або йому надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який Клієнт вводить у відповідне поле. Відповідно до п. 2.17. Кредитного договору введенням коду на Сайті Товариства Клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) Товариства на укладення Кредитного договору (електронний підпис Клієнта накладається на оригінал Договору). Будь-які інші документи (паспорт споживчого кредиту, заяви, звернення, повідомлення, копії документів, інше), пов`язані з укладенням та виконанням Кредитного договору, Клієнт може підписати одним із способів: накладанням електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором або, у випадку надсилання документів в паперовому вигляді, - власноручним підписом. У заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані відповідно до ідентифікаційних документів Клієнта, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту Клієнту. Заповнюючи Заявку, Клієнт дає свою згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану і його здатності виконати зобов`язання за договором (п. 2.7,2.8 договору). Згідно заявки - анкети на отримання кредиту, [PERSON] вказала всі свої персональні дані, які необхідні для укладення кредитного договору, зокрема: прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорту, місце реєстрації, адресу електронної пошти, номер телефону. Натискаючи кнопку «Погоджуюсь», клієнт надає запевнення, згоду, що всі її персональні дані, які містяться у цій заявці, є правильно викладеними та достовірними. Завка підписана [PERSON] 01.03.2025 року одноразовим ідентифікатором W933 (а.с.25-26). Як вбачається з матеріалів справи, наявний в матеріалах справи договір про надання фінансового кредиту №00854-03/2025 від 01.03.2025 року містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікаторомY421», що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому у даній справі належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення Кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «Стар Файненс Груп». Отже, підписуючи договір електронним цифровим підписом, відповідач підтвердила, що вона погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст. Таким чином, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій Суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, на підтвердження укладення указаного кредитного договору позивачем було надано суду докази з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Суд звертає увагу на те, що ст. 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2- 1383/2010). З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17). Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів щодо визнання недійсним Договору про надання фінансового кредиту №00854-03/2025 від 01.03.2025 року (або окремих його частин), останній повинен виконуватись сторонами у повному обсязі. Щодо нарахування процентів за договором про надання фінансового кредиту №00854-03/2025 від 01.03.2025 року. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Як убачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані у межах строку дії договору, який був установлений умовами договору № 00854-03/2025 про надання кредиту від 01 березня 2025 року та закінчувався 28 червня 2025 року. Включення до тексту кредитного договору умов про сплату відповідачем процентів за користування кредитом, а також і подальше нарахування позивачем зазначених процентів та витребування їх від відповідача, є законним та обґрунтованим, оскільки базується на чинних нормах спеціального законодавства України, які регламентують питання щодо надання споживчих кредитів, яким і є за своєю правовою сутністю спірний кредитний договір. Матеріалами справи встановлено, що 01 березня 2025 року між сторонами укладено договір про надання фінансового кредиту в сумі 20000 грн. У п. 1.2. кредитного договору вказано, що кредит надається строком на 120 днів, а датою надання кредиту є 01.03.2025 р. Дата погашення кредиту 28.06.2025 р. Згідно з п. 1.4. кредитного договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Пунктом 1.4.1. кредитного договору зазначена денна процентна ставка, яка становить 0.9% та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2. цього Договору. Отже, згідно умов кредитного договору №00854-03/2025 від 01.03.2025 року, позичальника було повідомлено, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким [PERSON] ознайомилася та без будь-яких заперечень підписала в електронному вигляді. З врахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] була належним чином ознайомлена та погодилася з умовами надання кредиту, на підставі чого 01 березня 2025 року між сторонами укладено кредитний договір №00854-03/2025, в якому відображені умови надання кредиту, остання з відповідним договором погодилася, про що свідчить її електронний підпис. На момент укладення кредитного договору відповідач не зверталася до ТОВ «Стар Файненс Груп» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася з усіма умовами такого договору. Згідно п. 2.15 договору клієнт може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти Кредитний договір або відмовитися від пропозиції. За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини з позивачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, відповідач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчила, що погодилася на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором. Суд не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула належні до сплати грошові суми, тим самим порушила умови договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не змінювалась, отже, проценти за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що [PERSON] сприйняла зарахування суми 20 000,00 грн на свій рахунок як можливе повернення давнього боргу від приватної особи, отримання певної соціальної виплати або як помилковий переказ, оскільки стороною відповідача не надано суду доказів анкетних даних приватної особи, яка нібито повернула кошти в рахунок давнього боргу, суму боргу, та не надано доказів, що даний номер телефону не належав в момент укладення кредитного договору не відповідачу, а іншій особі, крім того, ці доводи спростовуються інформацію наданаю на запит суду з АТ КБ «Приват банк» про зарахування 01.03.2025 коштів на банківський рахунок відповідача в розмірі 20000 грн від «STARFIN IPAY, Kyiv». Крім того доказів, що відносно [PERSON] вчинено будь -які шахрайські дії щодо належного їй номеру телефону, який зазначений у кредитному договорі або втрату доступу до номеру телефону [NUMBER] або користування зазначеним телефоном іншою фізичною або юридичною особою стороною відповідача суду не надано. Щодо роздруківки «Договору про надання фінансового кредиту». Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що наданий позивачем документ є лише паперовою копією електронного документа, односторонньо створеного у власній інформаційній системі позивача. Відповідно до частини третьої статті 100 ЦПК України, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Вказує, що цей документ не містить власноручного підпису відповідача та посилання на підписання одноразовим ідентифікатором, не підтверджене жодними об`єктивними даними. Отже, на думку представника відповідача ця роздруківка є неналежним доказом, оскільки не містить інформації, яка б підтверджувала волевиявлення відповідача. Згідно п. 2.19. договору сторони домовились, що оригінал цього договору вважається отриманим клієнтом, якщо Товариство його направило безпосередньо в Особистий кабінет. Клієнт приймає та підтверджує, що дані Особистого кабінету є його контактними даними, які були ним зазначені під час укладення Договору та які дають можливість Клієнту переглядати укладений Договір, завантажити його на свій персональний комп`ютер або інший пристрій, створити копію на паперовому носії і таким чином отримати у формі, що унеможливлює зміну його змісту. В цьому випадку датою відправлення Договору вважається дата, з якої Клієнту в Особистому кабінеті стає доступним текст укладеного Договору. Оригінал договору, а також додатки до нього надсилаються Клієнту одразу після його підписання, але до початку надання кредиту. Повторне направлення Договору Клієнту здійснюється на запит Клієнта, що може бути направлений Клієнтом Товариству в письмовій формі на поштову адресу, в письмовій (електронній) формі на електронну адресу або шляхом подання Клієнтом Заявки засобами телефонного зв`язку до Контакт-центру. Пунктом 2.20. договору передбачено, що клієнт має право отримати від Товариства засвідчену копію Договору на папері з електронного документа. Для цього Клієнту необхідно в письмовій (електронній) формі звернутися до Товариства шляхом направлення запиту Товариству з дотриманням вимог п.4.2.5. Договору. Після надходження до Товариства запиту Клієнта на отримання копії Договору на папері з електронного документа, Товариство здійснює роздруківку на папері підписаного Сторонами Договору, на який наносить підпис уповноваженої особи Товариства та відтиск печатки Товариства з метою засвідчення копії Договору. Виготовлену на папері та засвідчену Товариством копію Договору з електронного документа, Товариство направляє протягом 30-ти календарних днів за місцем проживання Клієнта, що вказане в Договорі або на адресу, вказану в заяві. Матеріалами справи не встанолено, що відповідач або його представник зверталися до товариста із заявою про отримання паперової копії договору. Щодо первинних бухгалтерських документів. У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Отже, банківська виписка (облікова) з рахунків позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 року у справі №910/1580/18; від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18. З наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «Приват Банк» виписки по рахунку за договором №б/н за період з 01.03.2025 по 01.03.2025 року вбачається, що в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я [PERSON] емітована картка № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). 01.03.2025 року на картковий рахунок надійшли грошові кошти в розмірі 20 000 грн., відповідач користувалася даними грошовими коштами (а.с.70). Позивачем долучено до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором №00854-03/2025 від 01.03.2025, який відповідає вимогам до первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Стар Файненс Груп». Вказаний розрахунок заборгованості є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником фінансової установи у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому вбачаються усі наявні на рахунку клієнта кошти та фіксується їх розподіл на погашення заборгованості. Наданий розрахунок підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових зазначеної заборгованості за кредитом. Вказана позиція прослідковується у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, а саме вказується на те, що наданий розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Отже, розрахунок заборгованості є актуальним, а також належним доказом що підтверджує наявність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Стар Файненс Груп». При цьому, відповідачем суду не надано контррозрахунок заборгованості чи підтверджень сплати нею утвореної заборгованості за кредитним договором. Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача за договором про надання фінансового кредиту №00854-03/2025 від 01.03.2025 на загальну суму 36159,80 грн, яка складається із: 19977,80 грн - заборгованості за кредитом, 16182 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом, розмір якої підтверджено наданим позивачем розрахунком. Доказів того, що [PERSON] сплатила заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду відповідачем не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Щодо вимог про стягнення штрафу суд зазначає таке. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами кредитного договору встановлено, що у випадку прострочення клієнтом сплати процентів відповідно до термінів, встановлених в Графіку платежів, Товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості - на наступний день після терміну сплати, встановленого в Графіку платежу, за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановленим чинним законодавством України (п. 5.3 договору). Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє з 05.11.2025р. строком на 90 діб. Суд відхиляє доводи представника позивача про можливість нарахування неустойки відповідно до норм Закону України «Про споживче кредитування» в період дії в Україні воєнного стану, оскільки до даних правовідносин слід застосовувати норму пункту 18 Розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, як пріоритетну норму права, відповідно до якої позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а не положення Закону України «Про споживче кредитування», в частині можливості здійснювати нарахування неустойки. Позивачем нараховано штраф в розмірі 10000 грн., що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 10000 грн. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості у розмірі36 159,80 грн., з яких: 19 977,80 грн - заборгованість за тілом кредиту, 16 182,00 грн - заборгованість по відсоткам. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 11.08.2025 (а.с.8). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково на загальну суму 36 159,80 грн /19977,80+16182,00/, що становить 78,33% від ціни позову (46 159,80грн), тому на користь позивача з [PERSON] слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 1897,46 грн (2422,40х78,33%). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень, то суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20. Судом встановлено, що адвокат Колеснікова І.В. надавала позивачу ТОВ «Стар Файненс Груп» правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №039-25, укладеного 01.08.2025 між адвокатом Колесніковою І.В. та ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с.46-47). Згідно з актом від 01.08.2025 приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №039-25 від 01.08.2025 та детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Колесніковою І.О. на виконання умов договору про надання правової допомоги №039-25 від 01.08.2025 сторони підтверджують, що згідно з умовами договору про надання правової допомоги №039-25 від 01.08.2025 надано послуги у повному обсязі. Сторони претензій один до одного не мають. Характер правничої допомоги: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] (4 год. роботи адвоката) - 7000 грн. (а.с.49-52). Відповідно до п. 3.2. договору про надання правничої допомоги №039-25 від 01.08.2025 року, клієнт оплачує адвокату послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок адвоката протягом 10 днів з дня прийняття рішення суду першої інстанції. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). [PERSON] не надала суду клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги. Суд вважає, що надані позивачем докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими. Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх характер та необхідність, а також критерій розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, відсутність аргументованого клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених витрат, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Отже, стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (78,33 %) у розмірі 5483,10 грн (7 000 грн х 78,33%).

Outcome: partial