Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

27 вересня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 15 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 7791638, шляхом подання в електронному вигляді заявки на отримання кредиту та підписання її електронним підписом одноразовим ідентифікатором у власному кабінеті на офіційному веб-сайті товариства. Відповідно до умов договору відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8200 грн. Відповідач належним чином не виконав кредитні зобов`язання, внаслідок чого, 29.10.2024 року згідно умов договору відступлення права вимоги №29102024, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором №\~7791638 від 15.12.2023 року на користь ТОВ «Діджи фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи фінанс» є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 27839 грн, із яких заборгованість за тілом кредиту становить 8200 грн, заборгованість за відсотками становить 18819 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 820 грн, заборгованість за пенею становить 0 грн. Просить стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за кредитним договором № 7791638 від 15 грудня 2023 року у розмірі 27839 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 листопада 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у зв`язку з виконанням ним військового обов`язку в умовах воєнного стану, позовні вимоги є передчасними та такими, що порушують його права, гарантовані законом. Просить зупинити провадження у справі до завершення його проходження військової служби, у разі відсутності можливості зупинення залишити позов без розгляду до закінчення дії воєнного стану, а також просить відмовити у задоволенні позову, як такого, що суперечить чинному законодавству та правам військовослужбовців, посилаючись на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей». 01 грудня 2025 року від представника позивача Хуртіної С.О. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідачем у відзиві не оспорюється факт укладання (підписання) договору про споживчий кредит № 7791638 від 15.12.2023 року з ТОВ «Мілоан» та факт отримання фінансових послуг від ТОВ «Мілоан» у вигляді надання кредитних коштів за договором про споживчий кредит № 7791638 від 15.12.2023 року у розмірі 8200,00 грн. Із посиланням на постанову Верховного Суду від 04.09.2024 року у справі №426/426/19 зазначає, що відповідно до наданої відповідачем копії військового квитка, відповідач проходить контрактну військову службу і направлений у військову частину 13.08.2019 року. Однак матеріали даної справи не містять відповідних документів, як доказів, у який саме період відповідачем фактично здійснюються заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, та відповідно підтвердження звільнення [PERSON] від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Тому вважає, що відповідач отримав кредит, добровільно погодившись із встановленими договором процентними ставками та обов`язком сплачувати проценти за користування кредитом. Незважаючи на це, відповідач протягом усього строку кредитування не здійснив жодного платежу, що свідчить про умисне невиконання взятих на себе зобов`язань, а норма ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не звільняє його від виконання основного зобов`язання. Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до поданої заяви надано лише документальне підтвердження перебування у складі Збройних Сил України. Водночас, інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проходження служби у складі військових формувань, переведених на воєнний стан, або ж залучення до виконання завдань у районі бойових дій, відповідачем не надано. Таким чином, наявні у справі документи не є достатніми для обґрунтування вимог щодо зупинення провадження у справі, а подана заява підлягає відхиленню як необґрунтована. Просить відмовити в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 78-86). Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 01 грудня 2025 року розгляд справи відкладено на 17 грудня 2025 року, у зв`язку із наданням відповідачу часу, щоб скористатися правом подання заперечення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 88 на звороті). Одночасно у позовній заяві просить розгляд справи провести без участі представника позивача, та у разі неявки відповідача у судове засідання відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 6 на звороті). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується довідкою\~про доставку\~електронного листа\~(а.с.\~89\~на звороті).\~Будь-яких\~заяв,\~клопотаньпро відкладення справи від нього не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо. Зупинення провадження у справі не повинно призводити до необґрунтованого затягування розгляду справи та поставлення учасників справи в стан невизначеності. Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 251, 252 ЦПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі. Відповідно до п.2 частини першої ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Аналіз пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України свідчить про те, що вказана норма покладає на суд імперативний обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони у складі ЗСУ або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО. За такого формулювання процесуального закону суд обмежений у методах для вирішення балансу інтересів при зупиненні провадження, зокрема, і у сімейних справах, де однією зі сторін є військовослужбовець. З огляду на те, що воєнний стан запроваджено на всій території України, за наявності інформації, що учасник справи мобілізований і це підтверджено належними доказами, суди всіх інстанцій зупиняють провадження у справах. Якщо учасник справи служить у ЗСУ, надає відповідні докази та клопоче про зупинення провадження у справі з цих підстав, у суду немає дискреції відмовити в задоволенні такого клопотання. За правилами пункту 2 частини 1 статті 251ЦПК України суд вправі відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження на підставі вказаного пункту за умови недоведеності факту перебування заявника у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО. Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Порядок про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Відповідно до пункту 12 Порядку встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу. З урахуванням наведеного, суд робить висновок про те, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України є наказ по особовому складу щодо відповідача, виданий, відповідно до пункту 12 вказаного Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20, від 16 листопада 2023 року справі №756/13371/20, від 14 лютого 2024 року справі №466/8799/22. Відповідачем долучено копії документів, а саме: військовий квиток серія [NUMBER] , довідку № 332 від 24.05.2025 ВЧ [NUMBER] про те, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , посвідчення [NUMBER] (а.с. 73,74, 75). Тобто надані відповідачем документи не містять відомостей про те, що станом на час розгляду справи місце проходження служби відповідача військова частина переведена на воєнний стан і відповідач бере безпосередню участь у виконанні бойових завдань у зоні бойових дій. Так, сам по собі факт перебування відповідача у складі Збройних Сил України не є достатнім для зупинення провадження по справі. Також відповідач скористався можливістю реалізувати свої процесуальні права та подав відзив на позовну заяву, де висловив свою позицію щодо позовних вимог. Суд зазначає, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку. За таких обставин, враховуючи викладене, в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі слід відмовити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити відповідне рішення. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви на кредит № 7791638 від 15 грудня 2023 року [PERSON] уклав договір про споживчий кредит № 7791638 від 15 грудня 2023 року з ТОВ «Мілоан» шляхом подання заявки в особистому кабінеті позичальника на сайті товариства (а.с. 8, 9-16). Згідно п. 1.1 Кредитного договору № 7791638 від 15.12.2023 року кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. За умовами п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 договору кредитор надав відповідачу кредит у сумі 8200,00 грн строком на 105 днів, з 15.12.2023 року до 29.03.2024 року, за яким проводиться нарахування процентів за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду 15 днів, стандартна (базова) процентна ставка становить 2,30 відсотків, комісія за надання кредиту: 820,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно пункту 2.3.1.1. Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Позичальнику доступна така можливість відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 Договору та розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, в розмірі, що визначається змістом додатку/додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією та певну частку заборгованості за договором (якщо передбачено додатком/додатковою угодою). Комісія за управління та обслуговування кредиту нараховується в момент підписання додатку/додаткової угоди. Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту наведені у таблиці нижче: строк продовження 3 дні ставка комісії становить 3,00; строк продовження 7 днів ставка комісії становить 6,00; строк продовження 15 днів ставка комісії становить 10,00. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повертати кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Згідно додатку №1 графіку платежів та додатку №2 заяви на отримання кредиту № 7791638 до договору про споживчий кредит № 7791638 від 15.12.2023, дата платежу 29.03.2024, до сплати: кредит 8200,00 грн, комісія за надання кредиту 820,00 грн, проценти 18819,00 грн, разом 27839,00 грн (а.с. 15, 15 на звороті). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Частиною 12 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, договір № 7791638 від 15 грудня 2023 року є укладеним з моменту його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 517050, який був надісланий на вказаний [PERSON] номер телефону, що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов такого договору. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Мілоан» було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 8200,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] , який позичальник вказав при оформленні кредиту, що підтверджується платіжним дорученням № 117782330 від 15.12.2023 року, призначення платежу: кошти згідно договору 7791638 (а.с. 17). Таким чином, ТОВ «Мілоан» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Факт укладання (підписання) договору про споживчий кредит № 7791638 від 15.12.2023 року з ТОВ «Мілоан» та факт отримання фінансових послуг від ТОВ «Мілоан» у вигляді надання кредитних коштів за договором про споживчий кредит № 7791638 від 15.12.2023 року у розмірі 8200,00 грн. відповідачем не оспорюється. Однак, як зазначає позивач, [PERSON] не виконав свого обов`язку та не повернув наданий кpeдит в строки, передбачений договором. Із відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 7791638, сформованої ТОВ Мілоан», заборгованість у [PERSON] становить 27839 грн, з яких 8200 грн заборгованість за тілом кредиту, 18819 грн заборгованість за відсотками, 820 грн заборгованість за комісією (а.с. 18). Аналізуючи вище наведені розрахунки, у яких повністю відображено механізм нарахування боргу, судом встановлено порядок утворення розміру заборгованості у відповідача [PERSON] за кредитним договором № 7791638 від 15 грудня 2023 року, яка складається із тіла кредиту, відсотків та комісії. Таким чином, відсутні підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості, який відповідає умовам підписаного сторонами договору, стороною відповідача в ході розгляду справи такий розрахунок в жодній мірі не спростований, клопотання про проведення судової економічної експертизи на їх (розрахунків) [PERSON] заявлено не було, а також контррозрахунку суми заборгованості ним не було здійснено. Сам по собі факт не згоди відповідача із вимогами позовної заяви не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 29 жовтня 2024 року між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 29102024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 19-26). Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 29102024 від 29.10.2024 року вбачається, що у [PERSON] за кредитним договором № 7791638 від 15.12.2023 року сума заборгованості становить 27839 грн, з яких 8200 грн сума заборгованості за тілом, 18819 грн сума заборгованості за відсотками, 820 грн сума заборгованості за комісією, 0 грн - сума заборгованості за пенею (а.с. 27). Отже, ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] . Відповідачу 25 липня 2025 року було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості в сумі 27839 грн. (а.с. 29). Однак, заборгованість за кредитним договором так і не була повністю сплачена відповідачем. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, відповідач не погоджується із нарахуванням відсотків по вказаному договору, оскільки він звільнений від сплати цього платежу на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до п.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що проходження військової служби у тому числі здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Пунктом 1 ст.4 даного Закону, Збройні Сили України таінші військові формування комплектуються військовослужбовцями зокрема шляхом: прийняття громадян України на військову службу за контрактом. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній станом на момент укладення договору про споживчий кредит 15 грудня 2023 року) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. За положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У частині 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами\~є:\~військовий квиток,\~в якому\~у відповідних\~розділах здійснюються\~службові відмітки,\~або довідка\~про призов\~військовозобов`язаного\~на військову\~службу,\~видана військовим\~комісаріатом або\~військовою частиною,\~а для\~резервістів -\~витяг із\~наказу або\~довідка про\~зарахування до\~списків військової\~частини,\~які видаються\~військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Із копії довідки № 332 від 24 травня 2025 року виданої тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу заступника командира військової частини [NUMBER] [PERSON] вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с. 73). Згідно військового квитка серії [NUMBER] виданого 13.06.2019 року [PERSON] , зокрема, із 13 червня 2019 року на підставі контракту прийнятий на військову службу за контрактом (а.с. 76). Також, [PERSON] згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого Управлінням персоналу штабу військової частини [NUMBER] , має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 74). Таким чином, надані відповідачем зазначені вище копії документів не підтверджують наявності у нього статусу військовослужбовця, який призваний (мобілізований) на військову службу, та не надано доказів, у який саме період відповідачем фактично здійснювалися заходи із забезпечення національної безпеки та оборони під час дії особливого періоду. Отже, матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення [PERSON] від нарахування процентів за користування кредитним договором, в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», тому доводи відповідача щодо безпідставно нарахованих відсотків судом відхиляються. З огляду на викладене, та враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт утворення заборгованості у відповідача перед позивачем за кредитним договором, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, та невиконання відповідачем в повній мірі своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, а відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором № 7791638 про надання споживчого кредиту від 15 грудня 2023 року у розмірі 27839 грн, з яких 8200 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 18819 грн сума заборгованості за відсотками, 820 грн сума заборгованості за комісією. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Діджи фінанс» витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача до матеріалів справи долучено договір № 01-05/05 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, укладений між ТОВ «Діджи фінанс» та ФОП [PERSON] , згідно якого загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п.4.8. даного договору, а також додаткову оплату, яка зазначена у п. 4.9 даного договору (а.с. 30-32), додаткову угоду №897 від 31 липня 2025 року до договору №01-05/05 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року (а.с. 33), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних [PERSON] , необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с. 34), акт надання послуг № 897 на підтвердження факту надання правової допомоги (а.с. 35), з яких вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг, кількість годин та вартість послуг, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи фінанс», 1 год. 1000 грн, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач, 2 год. 3000 грн, формування додатків до позовної заяви (письмові докази), 0,5 год. 500 грн, подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням, а всього 5000 грн. Крім того, у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8530/10 виданого 28 листопада 2019 року Кубраку Олегу Олександровичу (а.с. 36). Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не доводив їх неспівмірність. Таким чином, аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є підставною та підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі ст. ст. 512, 514, 516, 509, 526, 530, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»,

Outcome: approved