Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 19.01.2006 р., виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартиру за адресою: [ADDRESS] було приватизовано відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначена квартира на праві спільної часткової власності в рівних долях (по 1\\5 частці) належала [PERSON] - позивач, [PERSON] (дружина позивача), [PERSON] , [PERSON] (діти позивача по справі) та [PERSON] (матері позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] ). Співвласник 1/5 частки квартири [PERSON] померла [INFO] . Спадщину після померлої [PERSON] отримали її діти - позивач [PERSON] на 1\\10 частку квартири, та відповідач [PERSON] на 1\\10 частку квартири. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, спірна квартира розташована на 9 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку та є трикімнатною., Загальна площа квартири складає 69 кв.м., житлова площа квартири - 46 кв.м.. В квартирі відсутня відокремлена кімната площею 4,6 кв.м., тому встановити порядок користування житловим приміщенням в спірній квартирі неможливо. Відповідач не є членом сім`ї позивача та третіх осіб, сторони не пов`язані спільним побутом. Між співвласниками нерухомого майна склалися неприязні стосунки, що перешкоджає спільному використанню житлового приміщення квартири. Відповідач має на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що частка відповідача в спірній квартирі є незначною і з урахуванням розміру житлової площі в квартирі не може бути встановлений порядок користування спірною квартирою, а спільне володіння і користування майном є неможливим внаслідок неприязних стосунків між сторонами по справі, та враховуючи, що припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть шкоди відповідачу, який забезпечений житлом на праві приватної власності, необхідно припинити право власності відповідача на 1\\10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Вартість спірної квартири в цілому відповідно до звіту про оцінку майна станом на 31 серпня 2024 р. складає 1212 216 грн. 76 коп. Таким чином, вартість 1\\10 частки квартири, що належить відповідачу, складає 121 221, 70 грн. Зазначена сума коштів буде внесена позивачем на депозитний рахунок суду після відкриття провадження по справі. Просить суд: Припинити право власності [PERSON] на 1\\10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1\\10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року прийнято та відкрито провадження по справі. Вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 27 листопада 2024 року о 14 годині 30 хвилин. 09 грудня 2024 року через канцелярію суду від позивача надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 20 березня 2025 року прийнято уточнену позовну заяву. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 30 березня 2025 року призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження по справі. 03 червня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання експерта від 28 травня 2025 року № СЕ-19/108-25/11641-БТ про надання додаткових матеріалів та забезпечення безперешкодного доступу до об`єкта дослідження. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 04 червня 2025 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 12 червня 2025 року зупинено провадження по справі. 23 липня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/108-25/11641-БТ від 18 липня 2025 року. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 23 липня 2025 року поновлено провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, але надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують, щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. На адресу місця реєстрації відповідача судом було направлено судову повістку разом з копіями відповідних документів, які були повернуті працівниками пошти у зв`язку з відсутністю адресату за вказаною адресою. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав. У судове засідання треті особи не з`явились, але надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно ч. 1\~ст. 44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991\~«Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги пояснення представника позивача, суд ухвалою від 16 грудня 2025 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви позивача та його представника, третіх осіб, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 19 січня 2006 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартиру за адресою: [ADDRESS] було приватизовано відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначена квартира на праві спільної часткової власності в рівних долях (по 1/5 частці) належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Спадщину після померлої [PERSON] отримали: [PERSON] на 1/10 частку квартири, [PERSON] на 1/10 частку квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори 09 жовтня 2024 р. за реєстровим № 1407. [PERSON] має на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кам`яної селищної ради 13.09.2005 р. № 39. Відповідно до висновку про вартість майна від 31 серпня 2024 року, ринкова вартість трикімнатної квартири (Об?єкта оцінки) загальною площею 69 м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов?язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, виходячи з даних викладених в цьому звіті, припущень та суджень, станом на дату оцінки 31.08.2024р. складає 1212216,76 грн. Відповідачем не заперечувалася та не оспорювалася така вартість квартири, а також не було заявлено клопотань про призначення судом експертизи для визначення вартості квартири. З даних технічного паспорту вбачається, що спірна квартира розташована на 9 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку та є трикімнатною., Загальна площа квартири складає 69 кв.м., житлова площа квартири - 46 кв.м. Житлова площа квартири (46 кв.м.) складається з трьох кімнат: окремої кімнати площею 11,0 кв.м. і суміжних кімнат площею 17,7 та 17,3 кв.м. До складу квартири входять також службові приміщення: кухня площею 7,3 кв.м., ванна кімната площею 2,1 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., коридор площею 10,1 кв.м., кладочка площею 0,6 кв.м. та два балкони площею 0,9 кв.м. і 0,9 кв.м. Згідно з висновком експерта від 18 липня 2025 року № СЕ-19/108-25/11641-БТ за результатами судової будівельно-технічної експертизи, за умов наведених в дослідницькій частині цього висновку експерта, за результатами проведеного дослідження в межах наданих ініціатором проведення судової будівельно-технічної експертизи документів та беручи до уваги результати огляду об?єкта дослідження 11.07.2025, визначити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] з урахуванням часток співвласників: [PERSON] - 3/10 частки; [PERSON] - 1/5 частка; [PERSON] - 1/5 частка; [PERSON] - 1/5 частка; [PERSON] - 1/10 частка, не надається за можливе. Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами встановлених у даному висновку будівельно-технічного експертного дослідження обставин щодо неможливості поділу в натурі спірної квартири. Під час розгляду справи позивачем 25 листопада 2024 року внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області сума грошових коштів у розмірі 121\~221,70 грн., що відповідає вартості 1/10 частки квартири, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №0.0.4030415272.1. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Права власника квартири визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності передбачено, що квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Судом встановлено, що виділення відповідачу в натурі належної йому 1/10 частини спірної квартири є неможливим, спірна квартира є неподільною. Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказав, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники-відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності. Також вставнолено, що між сторонами відсутнє погодження щодо спільного володіння та користування спірною квартирою, оскільки вони перебувають в неприязних відносинах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним (таким, яке можна поділити без втрати цільового призначення майна). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналогічна позиція визначена у постанові Верховного суду України у справі за №6-37цс13, а саме, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Згідно з п.7 цієї Постанови, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою не заявлені. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначено, що оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним. \~Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Аналіз зазначених приписів Закону України «Про\~державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що державний реєстратор одночасно зі здійсненням реєстрації припинення речового права проводить державну реєстрацію набуття відповідного права чи обтяження шляхом виконання судового рішення про одночасне визнання такого речового права або шляхом відновлення попереднього запису про речові права. На підставі аналізу доказів у справі суд дійшов до висновку, що частка відповідача [PERSON] у спірній квартирі є незначною, сторони не можуть проживати в одній квартирі, тому право відповідача на належну йому частку слід припинити, стягнувши в його користь компенсацію вартості частки, що внесена позивачем на депозитний рахунок, та визнати за позивачем право власності на належну відповідачу частку у спільній власності у спірній квартирі, оскільки є доведеним, що спільне володіння та користування сторін спірною квартирою є неможливим, можливість реального поділу квартири між сторонами та виділ належної відповідачу частки у виді повноцінного самостійного житла відсутня. На думку суду, таке припинення права власності не завдасть шкоди відповідачу, оскільки він забезпечений іншим житлом. Стаття 365 ЦК України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України (визнання права). Набуття права власності позивачкою на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 ЦПК України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 ЦК України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків. Крім того, визнання права застосовується не лише у разі наявності порушення такого права, а також у разі його невизнання чи оспорення, що узгоджується з частиною першої статті 15 та статтею 392 ЦК України. Отже, з урахуванням встановленого, суд прийшов до висновку, що спільне володіння та користування квартирою неможливе, між сторонами існують неприязні відносини, родинних зв`язків вони не підтримують, згоди щодо спільного користування квартирою між сторонами не досягнуто, що унеможливлює їх одночасне користування житлом. Відповідач у спірній квартирі не проживає, має інше житло, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на 1/10 частку у квартирі може завдати істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, відповідачем суду не надано. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, дослідивши матеріали цивільної справи, враховує наступне. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи,\~належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи. 09 червня 2025 року [PERSON] було сплачено за проведення судової будівельно-технічної експертизи 21393 гривні 60 копійок, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 0.0.4400653785.1 від 09 червня 2025 року. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.5 ст. 134 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем виконані вимоги ч.1 ст. 134 ЦПК України, оскільки у було надано розрахунок судових витрат позові вказано, що судові витрати на професійну правничу допомогу складають 14 000 грн. Так, представником позивача подано ордер на надання правничої допомоги серія АР № 1200032 від 18 жовтня 2024 року, розрахунок судових витрат. Також, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1212,30 грн.

Outcome: approved