Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулось до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач зазначив, що позивач протягом тривалого часу в опалювальний період надає відповідачу теплову енергію у нежитлове приміщення, площею 51,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відповідач використовувала надану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялася від цих послуг. Власником нежитлового приміщення, площею 51,2 кв.м, розташованого у [ADDRESS] відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є [PERSON] . Багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії, який прийнято на абонентській облік Позивача. Вузол комерційного обліку враховує всю теплову енергію, витрачену на будівлю. Загальна площа будинку складає 4458,2 м.кв. Оскільки нежитлове приміщення відповідача знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, він є споживачем житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Загальна сума вимог позивача становить 73673,73 грн., а саме: заборгованість за теплову енергію за період 01.01.2023 року по 30.09.2025 року у сумі 71996,42 грн., заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01.01.2023 року по 30.09.2025 року у сумі 1591,31 грн., витрати на отримання відомостей з Державного реєстру речових прав 41,00 грн., поштові витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів у справі на загальну суму 45,00 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2422,40 грн. Відповідачем надано до суду Заяву від 06.11.2025 року, відповідно до якої зазначила, що борг виник після початку бойових дій у лютому 2022 року, а рахунки за отриману теплоенергію за адресою: [ADDRESS] , їй не надходили. Приміщення за вищезазначеною адресою було частково зруйноване (вибиті вікна, вхідні двері та захисні ролети) у 2022 році та не використовувалось за будь-яким призначенням. Це нежитлове вбудоване приміщення. Про борг дізналася у 2023 році після телефонного повідомлення працівника «Слов`янськтеполомережа». Так як після початку бойових дій вона не має постійного прибутку від підприємницької діяльності, пропонує в рахунок погашення заборгованості сплачувати щомісячно 5000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд розглядати справу за його відсутністю. Відповідач належним чином та завчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Підприємство засноване на спільній власності територіальних громад і знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації. Позивач в спірний період надавав відповідачу теплову енергію за адресою [ADDRESS] , в якому розташоване нежитлове приміщення площею 51,2 кв.м не обладнане індивідуальним опаленням, а відповідач використав надану послугу. Власником нежитлового приміщення площею 51,2 кв.м, розташованого у [ADDRESS] відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є [PERSON] . Оскільки нежитлове приміщення відповідача знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, він є споживачем житлово-комунальних послуг та на ці відносини поширюється дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» взаємодія між учасниками відносин у вказаній сфері здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 39, п. 40 Правил № 830 споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Згідно правової позиції постанови ВСУ від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13 та Постанови Верховного Суду України від 20.04.2016 року по справі № 6-2951цс15 споживач зобов`язаний оплатити послугу, якщо він фактично користувався ними. Отже, між боржниками та стягувачем встановилися договірні відносини з приводу надання та користування теплової енергії. Згідно з особовим рахунком, позивач за затвердженими тарифами здійснював нарахування заборгованості за надані відповідачу послуги, яка відповідачами погашалася не в повному обсязі. За період з 01.01.2023 року по 30.09.2025 року відповідачем були спожиті та не оплачені надані позивачем послуги з опалення загальною вартістю 71996,42 грн. та за період з 01.01.2023 року по 30.09.2025 року виникла заборгованість за абонентське обслуговування у сумі 1591,31 грн. За приписами ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. Непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільніє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц. 17.10.2025 р. представниками теплопостачальної організації ОКП «ДТКЕ» та управляючої компанії ЖБК «Автомобіліст» було здійснено комісійне обстеження системи теплоспоживання зазначеного житлового будинку та нежитлового приміщення кв. [ADDRESS] . За результатами обстеження виявлено, що внутрішньобудинкова система опалення знаходиться в справному стані, під робочим тиском теплоносія, витоки теплоносія відсутні. Пошкоджені віконні отвори залаштовані плитами OSB. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами і доповненнями) встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами і доповненнями) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктами 36, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 передбачено, що споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Згідно з підпунктом 5 п.45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року по справі № 401/710/15-ц. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що даний позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за теплову енергію в сумі 71996,42 грн. за період 01.01.2023 року по 30.09.2025 року та заборгованість за абонентське обслуговування у сумі 1591,31 грн. за період з 01.01.2023 року по 30.09.2025 року. Суд звертає увагу на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції не гарантує встановлення обставин, на існуванні яких наполягає одна зі сторін. Крім того, хоча вказаний пункт зобов`язує суди обґрунтовувати їхні рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення (див. mutatis mutandis § 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine, заява № 4909/04), § 54 рішення цього ж суду від 28 жовтня 2010 року у справі «Трофимчук проти України» (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03)). В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачу документів у справі на суму 45,00 грн., витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідача у справі на суму 41,00 грн. тому ці витрати слід стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: approved