Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] 10 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача ПВСП СТО «Карлссон» про визнання дій протиправними та стягнення вартості проїзду і моральної шкоди, який канцелярією суду було зареєстровано 13 жовтня 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 жовтня 2025 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито позовне провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилався на те, що має статус ветерана органів внутрішніх справ. 16 вересня 2025 року о 16.35 годині у м. Дніпрі він користувався автобусним маршрутом загального користування № 149 від зупинки «вулиця Воронцова». При посадці в даний вид автотранспорту, яким був автобус марки Mercedes, держномер [NUMBER] , він пред`явив водієві автобусу посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, яке надає йому право на безкоштовний проїзд, але водій відмовив у пільговому проїзді, мотивуючи відмову тим, що у нього в салоні вже є два пасажира пільгової категорії. Пояснень з приводу обмеження саме не більш двох пасажирів пільгової категорії позивач не отримав, але в салоні мікроавтобусу ще були вільні місця. Його доводи про те, що в автобусах загального користування кількість пільгових місць не обмежена, водій заперечував, і він був вимушений оплатити проїзд. В підтвердженні здійснення оплати проїзду йому був виданий проїзний квиток «Автобус» серії ДПЕН № 016172, вартістю 18 грн., на зворотному боці зазначені відомості про перевізника. 18 вересня 2025 року позивач звернувся до територіального органа Державної служби України з безпеки на транспорті в Дніпропетровській області із скаргою на дії автоперевізника у особі водія автотранспортного засобу, та застосування до нього заходів впливу, підтвердження належності автотранспортного засобу відповідачеві, повідомлення прізвища водія та наявність у нього трудових відносин з відповідачем. Також просив здійснити перевірку на вказаному автобусному маршруті із подальшим застосуванням заходів впливу. 30 вересня 2025 року отримав відповідь відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті за № 3840/25/23-25, який повідомив позивача про проведення з водієм зазначеного транспортного засобу додаткового інструктажу стосовно неухильного дотримання правил надання послуг із перевезення пасажирів пільгової категорії та культури обслуговування даної категорії громадян, рейдова перевірка, проведення якого вимагав [PERSON] , проведена не була. 18 вересня 2025 року він звернувся до ПВСП СТО «Карлссон» зі скаргою на дії водія та підтвердження належності транспортного засобу Mercedes, держномер [NUMBER] , а також відомості про водія та про застосовані заходи стосовно останнього за незаконну вимогу в оплаті позивачем проїзду, та просив розглянути скаргу на засіданні комісії автоперевізника з безпеки дорожнього руху. 08 жовтня 2025 року отримав відповідь на своє звернення. Відповідач підтвердив належність автомобіля та наявність трудових відносин з водієм. Крім цього, відповідач зазначив, що водія попереджено, що у разі повторних порушень з даного приводу, до водія застосовуватиметься дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а в окремих випадках штраф. Листом Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради від 10 лютого 2025 року повідомлено, що Дніпровською міською радою не приймалося рішення щодо обмеження пільгового проїзду міськими автобусними маршрутами загального користування у проміжок часу з 10.00 години до 15.00 години. Відмова співробітника ПВСП СТО «Карлссон» у безоплатному проїзді принизила гідність позивача, в результаті якого у нього був стрес і переживання людини похилого віку, які спричинили йому моральні страждання. Маючи повне право на безоплатний проїзд, відповідач штучно та безпідставно обмежив його реалізацію. Відмова у безкоштовному проїзді позивачеві, якому надано статус ветерана органів внутрішніх справ, вважає образливим. Держава надала йому певні пільги як ветеранові, які відповідач не має наміру виконувати. Протиправна поведінка водія ПВСП СТО «Карлссон» вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення за захистом свого порушеного права на пільговий проїзд до контролюючого органу відділу державного нагляду, відповідача та суду. Він не має доводити, що наданий йому квиток на проїзд серії [NUMBER] був придбаний ним 16 вересня 2025 року на маршруті № 149, а не 13 березня 2025 року на маршруті № 156 «А». Книга обліку розрахункових операцій не є належним доказом, оскільки не має реєстраційного номера, а твердження відповідача, що за години роботи на одному маршруті було продано 50 квитків, викликає сумніви. Копія книги обліку розрахункових операцій, заповнена водієм маршруту № 149 [PERSON] , має інший почерк ніж пояснювальна, очевидна невідповідність почерку. Крім того, за повний 8 годинний робочий день маршрут № 149 перевіз всього 21 пасажира, що не відповідає реальній кількості пасажирів, які користуються маршрутом. Просив суд визнати протиправними дії ПВСП СТО «Карлссон» про відмову у пільговому (безкоштовному) проїзді 16 вересня 2025 року на маршруті № 149, стягнути з ПВСП СТО «Карлссон» на його користь вартість проїзду у розмірі 18 грн. та моральну шкоду у розмірі 600 грн. Відповідач ПВСП СТО «Карлссон» у своєму відзиві та запереченнях на відповідь на відзив проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що на підставі рішення міської ради № 47/22 від 21 червня 2017 року в межах бюджету Дніпровської міської територіальної громади «Про затвердження порядку розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських автобусних маршрутах загального користування» визначений відсотковий показник компенсаційних місць, який не перевищує 10 % від місць для сидіння за один рейс. ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» передбачено, що витрати, пов`язані з реалізацією цього закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансферів, та інших джерел, не заборонених законодавством. Як підставу позову [PERSON] вказує, що після відмови йому водієм у безплатному проїзді, він сплатив проїзд у розмірі 18 грн. та отримав квиток серії [NUMBER] , на зворотньому боці якого була зазначена інформація про перевізника. Отримавши інформацію, зазначену позивачем, підприємством було проведено службове розслідування, яким встановлено, що квиток серії [NUMBER] вартістю 18 грн. було продано водієм Volkswagen, держномер [NUMBER] , який обслуговує маршрут № 156-А. Згідно з книгами обліку розрахункових операцій, які ведуться на кожен транспортний засіб, квиток серії [NUMBER] було продано на маршруті № 156-А 13 березня 2025 року, який обслуговує в т.ч. транспортний засіб Volkswagen, держномер [NUMBER] . З`ясувавши вказані обставини, у водія [PERSON] , який працював 16 вересня 2025 року на транспортному засобі Mercedes, держномер [NUMBER] , на маршруті 149, були відібрані пояснення, з яких стало відомо, що 16 вересня 2025 року він не перевозив позивача [PERSON] і жодних квитків йому не продавав. Позивач часто користується послугами маршруту загального користування № 149, водії його знають і пам`ятають, оскільки він є конфліктною людиною. Відповідач жодним чином не заперечує право позивача на пільговий (безоплатний) проїзд, і погоджується, що позивач таке право має. Посилання позивача, що він не зобов`язаний доводити, чому наданий ним квиток належить іншому маршруту, прямо суперечать вимогам ЦПК України в частині, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, встановлених ЦПК. Таким чином, позивачем надано до суду недостовірний і недопустимий доказ. Предметом спору є визнання дій неправомірними, стягнення вартості проїзду і моральної шкоди, а не кількість проданих квитків та правильність чи неправильність їх продажу. Книга обліку розрахункових операцій заповнюється водієм, на одному транспортному засобі працює не один водій, оскільки графік змінний, та може бути заповнена водієм в салоні автобуса у незручному положенні різними особами, а позивач не є експертом з визначення почерку. Водії, які обслуговують маршрути загального користування, закріплюються за певними маршрутами, працюють тривалий час, мають можливість та здатність запам`ятовувати постійних пасажирів, зокрема, з якими виникають суперечки. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] має статус ветерана органів внутрішніх справ (а.с. 10). 18 вересня 2025 року [PERSON] звернувся зі скаргою до Державної служби з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області, яка обґрунтована відмовою позивачеві у пільговому (безоплатному) проїзді міським маршрутом загального користування № 149 16 вересня 2025 року о 16.35 годині (а.с. 12-13). Листом № 3840/25/23-25 від 30 вересня 2025 року повідомлено позивача про проведення з водієм, який обслуговував маршрут № 149 16 вересня 2025 року на транспортному засобі Mercedes, держномер [NUMBER] , додатковий інструктаж стосовно неухильного дотримання правил перевезення пасажирів пільгової категорії (а.с. 14). 18 вересня 2025 року позивач звернувся зі скаргою до ПВСП СТО «Карлссон», в якій зазначив, що 16 вересня 2025 року о 16.35 годині на міському маршруті загального користування № 149, а саме водієм транспортного засобу Mercedes, держномер [NUMBER] , йому було відмовлено у пільговому проїзді та він був змушений придбати квиток, вартістю 18 грн. (а.с. 15-16). У відповідь на вказану скаргу ПВСП СТО «Карлссон» надало відповідь (а.с. 17), в якій зазначило про проведення додаткового інструктажу з водієм транспортного засобу Mercedes, держномер [NUMBER] , який обслуговує маршрут № 149, стосовно неухильного дотримання правил перевезення пасажирів пільгової категорії і принесло свої вибачення з готовністю повернути вартість проїзду (а.с. 17). На підставі рішення Дніпровської міської ради № 47/22 від 21 червня 2017 року «Про затвердження Порядку розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських автобусних маршрутах загального користування» (зі змінами) в межах бюджету Дніпровської міської територіальної громади визначено відсотковий показник компенсаційних місць, який не перевищує 10 % від місць для сидіння за один рейс. З метою балансу інтересів платних користувачів транспортних послуг, пасажирів пільгових категорій та приватних автотранспортних підприємств, які здійснюють обслуговування міських автобусних маршрутів загального користування, перевезення пасажирів пільгових категорій здійснюється щоденно до 10.00 години та після 15.00 згідно з відсотковим показником компенсаційних місць, який не перевищує 10 % від місць для сидіння за один рейс, в інший час перевезення здійснюються в необмеженій кількості, про що зазначено у листі Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради № М-24/0-1/09-25 від 10 лютого 2025 року (а.с. 18-19). Позивачем долучено копію квитка серії [NUMBER] вартістю 18 грн. (а.с. 11). Згідно з Книгою обліку розрахункових операцій транспортного засобу Mercedes, держномер [NUMBER] , 16 вересня 2025 року були продані квитки вартістю 18 грн. серії ДПЕН з № 000355 по 00100 (а.с. 36). Згідно з Книгою обліку розрахункових операцій транспортного засобу Volkswagen, держномер [NUMBER] , квитки вартістю 18 грн. серії ДПЕН з № 016151 по 017000 були продані 13 березня 2025 року на вказаному транспортному засобі (а.с. 39). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого: визнання права; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до п. 11 ст. 6 ЗУ «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а вразі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» документами для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка). Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 37 ЗУ «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Згідно зі ст. 41 ЗУ «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення. Відповідно до ст. 42 ЗУ «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Таким чином, ЗУ «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред`явивши водієві автобуса посвідчення встановленого зразка. Аналогічні положення викладені в п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, згідно яких, окрім іншого, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. За змістом п. 2 ст. 42 ЗУ «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведено факт відмови йому в пільговому (безоплатному) проїзді в маршруті загального користування № 149 16 вересня 2025 року о 16.35 годині, оскільки факт придбання ним квитка вартістю 18 грн. серії ДПЕН № 016172 за вказаних ним обставин, спростовано матеріалами справи, зокрема книгами обліку розрахункових операцій, з яких вбачається, що квиток, наданий позивачем як підставу його позовних вимог, було продано 13 березня 2025 року в транспортному засобі Volkswagen, держномер [NUMBER] , який обслуговує інший маршрут. Суд не приймає до уваги посилання позивача, що кількість проданих квитків в маршрутах загального користування не відповідають кількості фактично перевезених пасажирів, оскільки це не є предметом позову, та є особистими припущеннями позивача. Суд критично оцінює заперечення [PERSON] стосовно того, що почерк водія [PERSON] у наданій ним пояснювальній записці не відповідає почерку у книзі обліку розрахункових операцій, оскільки експертиза почерку не проводилася, особа, яка надала такі пояснення, не заперечує факту належності почерку їй. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт відмови йому відповідачем у праві на пільговий (безоплатний) проїзд та придбання ним квитка вартістю 18 грн. серії ДПЕН № 016172 16 вересня 2025 року о 16.35 годині на маршруті загального користування № 149 16 вересня 2025 року у транспортному засобі Mercedes, держномер [NUMBER] , тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. В силу абзацу 2 ч. 3 вказаної статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки вина відповідача у відмові позивачеві в пільговому (безоплатному) проїзді не встановлена та позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню теж не підлягають. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] при зверненні з позовом до суду був звільнений від сплати судового збору. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed