Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції учасників. Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 59000,00 грн., а також судових витрат у справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він 18 червня 2022 року за усним договором позики передав [PERSON] у власність 3000 грн. При фактичному одержанні вказаної грошової суми відповідачем була надана розписка від 18.06.2022. Вказана розписка була власноруч заповнена відповідачем та підписана ним особисто. Крім того, за цим договором відповідач зобов`язався сплачувати йому щомісячно відсотки в розмірі 1600 грн (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) за кожні 30 календарних днів до тих пір, поки не погасить борг у повній мірі. Ці зобов`язання позичальника були зафіксовані у наданій ним розписці. Таким чином між ним та відповідачем було укладено договір позики. Починаючи з дня отримання позики (18.06.2022) і по даний час відповідач ще не сплачував йому відсотків та не повернув основної суми боргу за вказаним договором позики. 14 березня 2025 року він звернувся до позичальника із письмовою вимогою про повернення йому боргу та відсотків, однак своїх зобов`язань боржник так і не виконав. Сума боргу відповідача становить: 3 000 грн основної суми боргу, та 56 000 грн - проценти за договором позики за повних 35 періодів тривалістю по 30 календарних днів, які просить стягнути з відповідача на його користь. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що розписку він не писав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 17.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вмиоги підтримав повністю, з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Повідомив, що 3000 грн у [PERSON] він позичав, проте вже віддав у значно більшому розмірі, зокрема [PERSON] довгий час користувався його пенсійною банківською карткою. Наданої суду боргової розписки він не писав. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Пасічник Ю.О. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволденні позову. ІІІ.Фактичні обставини,встановлені судом. Заслухавши сторони та дослідивши надані доказ, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.06.2022 [PERSON] взяв у [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. та зобов`язався сплачувати щомісячно відсотки в розмірі 1600 грн за 30 календарних днів до тих пір поки не погасить борг в повній мірі. Відповідачем власноруч заповнена та підписана розписка від 18.06.2022 (а.с. 8). 14 березня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із письмовою вимогою про повернення йому боргу в розмірі 3000 грн та відсотків у розмірі 1600 грн за кожні 30 календарних днів за період часу з 18.06.2022 до дня фактичного повернення основної суми боргу, яка була отримана [PERSON] 25.03.2025 (а.с. 9, 10). Боргова розписка складена 18.06.2022 підтверджує як факт отримання відповідачем коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти, що не виконані відповідачем, оскільки оригінал розписки надала суду саме сторона позивача. Згідно розрахунку процентів за договором позики, їхня сума за період з 18.06.2022 по 06.05.2025 складає 56000, 00 грн (а.с. 12). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 14.04.2021. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Статтею 524ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 530 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд приходить до висновку, що позивач наддав належні та допустимі докази існування між ним та [PERSON] зобов`язальних правовідносин. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобо`язання не виконане. Боргова розписка від 18.06.2022 підтверджує факт укладення договору позики між сторонами і отримання коштів [PERSON] , як наслідок виникнення у нього обов`язку в їх поверненні. Разом з тим, розмір відсотків за користування позикою є надмірно високим, що суперечить таким принципам цивільного права як розумність та справедливість. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial