Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» Титаренко В.В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. За змістом позову, 17.06.2021 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014- RO-82-93482472, відповідно до якого Банк відкрив поточний рахунок для виплат в гривні на ім`я [PERSON] та здійснював його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до правил та тарифів Банку на ведення та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб. Договір. підписано за допомогою Електронного підпису відповідача. Відповідачу був наданий кредит в сумі 33298,65 грн. строком на 59 місяців. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за фіксованою процентною ставкою 49,90% річних за користування кредитом. 20.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, за умовами якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 014- RO-82-93482472. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на дату відступлення права вимоги виникла заборгованість в сумі 49847,01 грн., з яких 41109,44 грн., 8568,96 грн. заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014- RO-82-93482472в сумі 49847,01 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 04.09.2024 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.10.2024 року від відповідача надійшла заява, а 22.11.2024 року письмові пояснення по справі. Зі змісту заяв убачається, що відповідач не визнає у повному обсязі позовні вимоги. Зокрема [PERSON] вказує про те, що позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів, не надано доказів укладення кредитного договору та договору страхування, окрім того, вказує на те, що позивачем неправомірно розраховано суму заборгованості. 06.12.2025 року позивачем подані заперечення на письмові пояснення позивача. 16.12.2025 року сторони у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Оскільки в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без участі сторін, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. З`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступного. 17.06.2021 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014- RO-82-93482472, за умовами якої Банк надав відповідачу кредит в сумі 33298,65 грн., шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти (п. 1.2). Метою наданого кредиту є: 32 000 грн. - для придбання товарів для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, 1298,65 грн. для оплати відповідачем страхового платежу (п.1.2.1.1, 1.2.1.2). Кредит надано строком на 59 місяців з 17.06.2021 (п.1.2.2). За користування кредитом визначено з 17.06.2021 по 18.08.2021 процентну ставку 0,01% річних, а з 18.08.2021 процентна ставка за кредитом застосовуються в розмірі 49,90 річних (п.1.2.3). З умовами договору, а також з графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с.7), паспортом споживчого кредиту (а.с.8) відповідач ознайомився та погодився, що засвідчив електронним підписом (а.с.12-13). До позовної заяви додано підписаний відповідачем [PERSON] опитувальник для клієнта фізичної особи (а.с.14). 17.06.2021 відповідачем підписано заяву № 014-RO-82-93482472 на приєднання до договору добровільного страхування життя (а.с.12). Згідно з випискою по рахунку відповідачки [PERSON] за період з 17.06.2021 по 16.06.2022, 17.06.2021 на рахунок відповідача були зараховані кредитні грошові кошти в сумі 33298,65 грн., відбувалось часткове погашення кредиту та відсотків (а.с.119-129). Відповідач обов`язки щодо повернення кредитним коштів у повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 20.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, за умовами якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 014- RO-82-79469746 (а.с.21-31). Як вбачається з матеріалів справи договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57F укладений 20.12.2022 Пунктом 5.1 даного договору визначено, що не пізніше 180 календарних днів з дати відступлення зазначених у відповідному реєстрі боржників прав вимоги первісний кредитор зобов`язався передати, а новий кредитор прийняти відповідну документацію, а саме кредитні договори з додатками. Відповідачу було направлено письмову вимогу від 07.03.2024, у якій зазначено про відступлення права та необхідність виконання зобов`язання за укладеним з АТ «Райффайзен Банк» кредитним договором № 014- RO-82-93482472 (а.с.31,32). Відповідачем вказана вимога була проігнорована та погашення заборгованості не здійснено. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Частиною 1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до положень статей\~1077,\~1078 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з\~статтею 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою\~статті 1082 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомріно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Відповідачем факт укладення договору не спростовано. Стосовно суми заборгованості суд зазначає наступне. Зі змісту договору убачається, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 33298,65 грн. З розрахунку заборгованості убачається, що тіло кредиту з 33298,65 збільшується до 41109,44 ( а.с.19) При цьому позивачем не надано доказів збільшення тіла кредиту, як і будь яких письмових обґрунтувань з цього приводу. Натомість і відповідачем не надано суду доказів погашення нею заборгованості у повному обсязі, (тіла кредиту/відсотків). Окрім того, відсотки були нараховані з урахуванням збільшення тіла кредиту, починаючи з 16.11.2022, про що зазначено у розрахунку заборгованості без жодних правових підстав. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 33298,65, що підтверджено належними та допустими доказами. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивачем не надано належний розрахунок заборгованості відсотків по кредиту та необґрунтовано нарахування відсотків на збільшене тіло кредиту. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір № 14/06/2023 про надання правничої допомоги від 14.06.2023, ордер на надання правничої допомоги, згідно з якими правова допомога ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» надавалась адвокатом Титаренко В.В.. Згідно з додатком № 1 до договору, адвокатом надано наступні послуги: аналіз судової практики та законодавства 400 грн., аналіз матеріалів, отриманих від клієнта 400 грн., підготовка позовної заяви, відправлення документів до суду 600 грн, всього 1400 грн. Що також підтверджується замовленням № 557, актом виконаних робіт від 25.04.2024, платіжною інструкцією № 1082. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1400 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково (67%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір у розмірі 2028, 76 та витрати на правничу допомогу у розмірі 938 грн.

Outcome: approved