Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» Поляков О.В. через систему «Електронний суд» звернувся суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-9810289 від 07.06.2024 у розмірі 17413,60 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивачем зазначено, що 07.06.2024 між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-9810289 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Кредитний договір №00-9810289 від 07.06.2024 був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 69196, який було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одразу після вчинених дій, товариством 07.06.2024 перераховано грошові кошти в сумі 8000 гривень на банківську карту відповідача, яку останній вказав у заявці при укладенні кредитного договору. ТОВ «Макс кредит» виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість. 17.12.2024 ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відбулося відповідно до Реєстру боржників №Б/Н від 17.12.2024 та Акту приймання-передачі. 02.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №02/06/25-Е. Предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно Реєстру боржників №Б/Н від 02.06.2025 до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 17413,60 грн. Загальний розмір заборгованості за договором №00-9810289 від 07.06.2024 на момент подачі позовної заяви, яку позивач просить стягнути в судовому порядку становить 17413,60 грн, з яких: 7300 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10113,60 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Просить позов задовольнити. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного порядку, у відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою судді від 21.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів для усунення недоліків. На виконання ухвали позивачем 21.10.2025 надіслано позовну заяву в новій редакції поштовим зв`язком. Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 25.11.2025 року розгляд справ відкладено на 10 грудня 2025 року. 03.12.2025 до суду поступили витребувані ухвалою суду документи, а саме: рух коштів по рахунку (карті), емітованої на ім`я [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвала суду про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками були направлені відповідачу рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання. Конверт з рекомендованим повідомленням з ухвалою суду повернувся до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень ст.131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судові засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено що у випадку, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, вказаний Закон визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 07.06.2024 між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9810289 в електронній формі, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, 07.06.2024 відповідач [PERSON] ознайомився з умовами та підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором №69196 пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на офіційному сайті кредитодавця, а також у особистому кабінеті позичальника на сайті кредитодавця, у якій визначено порядок кредитування, умови надання та повернення кредиту, строк дії договору, порядок укладення електронного кредитного договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту). Про підписання відповідачем кредитного договору (акцепт договору) аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора свідчить також довідка ТОВ «Макс кредит» про ідентифікацію щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі, з якої вбачається, що 07.06.2024 [PERSON] підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором № 69196, який було відправлено позичальнику 07.06.2024 о 22:55:56 на номер телефону [NUMBER] та 07.06.2024 було здійснено перерахування коштів позичальнику у сумі 8000 грн. Підписавши вищевказаний договір електронним підписом відповідач [PERSON] добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, розміщеного на вебсайті кредитодавця, що відповідає положенню розділу 2 договору кредитної лінії №00-9810289 від 07.06.2024. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19. Матеріалами справи підтверджено, що 07.06.2024 між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №00-9810289, згідно умов якого ТОВ «Макс кредит» надає відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 8000 грн. Строк дії кредитної лінії: 360 календарних дні. Позичальник зобов`язаний повернути кредит в останній день строку кредитування - 02 червня 2025 року (п.1.2, п.1.3) Відповідно до п.1.5.1 стандартна процентна ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1,5 % (п.1.7.1). Первинний кредитор ТОВ «Макс кредит» зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 8000 грн шляхом перерахування на його банківську карту (підтверджується інформаційною довідкою від ТОВ «Платежі онлайн» та додатком до нього). Із відповіді від 03.12.2025, наданої на АТ КБ «Приватбанк» та виписки по рахунку відповідача встановлено, що 07.06.2024 на карту [PERSON] надійшов платіж у сумі 8000 грн. Доказів того, що на картку відповідача [PERSON] не було перераховано суму у розмірі 8000 грн. відповідач не надав. Згідно розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №00-9810289 станом на 01.10.2025 становить 17413,60 грн, а саме: 7300 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10113,60 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Станом на 01.10.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Макс кредит» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором, надавши йому кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. 17.12.2024 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимоги, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором, що стверджується договором факторингу. Відступлення прав вимоги до відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відбулося відповідно до Реєстру боржників №Б/Н від 17.12.2024 та Акту приймання-передачі реєстру боржників від 17.12.2024. 02.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №02/06/25-Е. Предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах боржників. Згідно Реєстру боржників №Б/Н від 02.06.2025 до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 17413,60 грн. Факт переходу прав вимоги підтверджено Актом прийому-передачі Реєстру боржників та платіжною інструкцією. Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правил статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнт) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року, справа №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі №756/668/15-ц (провадження №61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18). Суд враховує, що відповідно до укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, який було пролонговано на підставі додаткових угод № 19, № 26, № 27, № 31, № 32 до даного договору (строк договору пролонговано до 31.12.2024) та, який на момент укладання кредитного договору був чинним, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача [PERSON] . Надалі, на підставі договорів факторингу право вимоги до відповідача перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача ТОВ «ФК «Ейс». Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №02/06/25-Е та відповідно до вимог ЦК Україниу зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, тому ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло статусу нового кредитора та наділене правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №00-9810289 від 07.06.2024. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» з повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526, 530 ЦК України). У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється зокрема виконанням, проведеним належним чином. Первинний кредитор умови укладеного договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в розмірі 8000 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну карту. Відповідачем [PERSON] доказів виконання обов`язку по сплаті заборгованості за кредитним договором суду не надано, як і не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості, поданого позивачем. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки у встановлений договором строк відповідач не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти за користування кредитом, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" заборгованість за кредитним договором №00-9810289 від 07.06.2024 в розмірі 17413,60 грн. Вирішуючи вимогу про розподіл судових витрат, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин 1-3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Відповідно до ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивача надає: договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; додаток №1 до договору; додаткову угоду №25771114454 від 20.08.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у статях 137, 141 ЦПК України критерії. Предметом позову ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" є стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 17413,60 грн., зокрема тіло кредиту 7300 грн, яка є незначною. Дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю. Підготовка адвокатом позову ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" не вимагали аналізу великого обсягу документів та значних затрат часу. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Враховуючи наведені обставини, предмет спору, складність справи, виходячи із засад реальності та співмірності суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, який включає в себе збір та аналіз доказів і документів для подання та складення позовної заяви, яка подана до суду через систему "Електронний Суд", в сумі 7000 грн є завищеним, тому з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позову, тому з відповідача підлягає стягненню в користь позивача оплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved