Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

31 липня 2025 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 2014 року вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . На теперішній час подружжя припинили сімейні стосунки та ведення спільного господарства за відсутності взаєморозуміння. Примирення між сторонами неможливе. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати та залишити їй прізвище « [PERSON] ». В судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без його та позивачки участі, позовні вимоги позивачки просив задовольнити (вх. №6591/25-Вх 05.12.2025). До початку розгляду справи по суті відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував (вх. № 6569/25-Вх 04.12.2025). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 07 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управлінння юстиції в Одеській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 163); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ; прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.6). Від даного шлюбу подружжя мають двох доньок [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей: серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області 27 січня 2016 року, на підставі актового запису № 26, та серії [NUMBER] , виданого Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 04 липня 2018 року, на підставі актового запису №145 (а.с.7-8). Сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та порушуватиме інтереси сторін, суд доходить висновку, що вимога позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивачки має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн, інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved