Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 25 586 гривень заборгованості за кредитним договором № 103068473 від 15.10.2021 з підстав, передбачених ст.ст.514, 516, 525, 598, 1050 ЦК України. Вимоги обґрунтовано тим, що 15 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 103068473, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 4 000 грн на 15 днів зі сплатою відсотків та комісії. 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за укладеним з [PERSON] договором № 103068473 від 15.10.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за укладеним із [PERSON] договором споживчого кредиту. Строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконала свої зобов`язання, грошові кошти не повернула, проценти за користування коштами не сплатила. Станом на день формування позовної заяви заборгованість відповідачки за кредитним договором складає 25 586 грн, з яких: за тілом 3800,00 грн., за процентами на дату відступлення права вимоги 20626,00 грн., заборгованість за комісією 1160,00 грн. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 06 листопада 2025 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачка 17 листопада 2025 року через «Електронний Суд» подала заяву про застосування строку позовної давності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з минанням трьохрічного строку позовної давності. Кредитний договір укладено 15.10.2021 року, згідно його умов перший і останній платіж боржник повинен був здійснити 30.10.2021 року, а відтак з наступного дня кредитодавцю стало відомо про порушення його права. Таким чином, строк позовної давності минув 30.10.2024 року, проте позивач звернувся до суду поза межами такого строку 04.11.2025 року. 27 листопада 2025 року представником позивача через «Електронний Суд» подано письмові заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, які аргументовані тим, що відповідачем неправильно визначено дату, з якої обраховується строк позовної давності, у зв`язку з тим, що відбувалася пролонгація кредитного договору, крім того, перебіг строку позовної давності зупинявся у зв`язку із встановленням карантину на всій території України та подальшим введенням режиму воєнного стану. Просив залишити без задоволення заяву [PERSON] про застосування строку позовної давності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 15 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали Договір про споживчий кредит № 103068473. Умовами цього договору визначено наступний його предмет. 1.1. Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п.1.3. Договору, надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. 1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 4000.00 грн. у валюті: Українські гривні. 1.3. Кредит надається строком на 15 днів з 15.10.2021 (строк кредитування). 1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 30.10.2021. 1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2960.00 грн. в грошовому виразі та 71,345,146.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 6960.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. 1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1160.00 грн., яка нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту одноразово. 1.5.2. Проценти за користування кредитом: 1800.00 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 1.7. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Договір про споживчий кредит № 103068473 укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором W19118, відповідно до довідки ТОВ «Мілоан», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»), факт укладення договору належним чином підтверджується матеріалами справи та не заперечувався і відповідачкою . Квитанцією, доданою позивачем, стверджено здійснення 15 жовтня 2021 року грошового переказу на виконання умов договору № 103068473 на картку відповідача 444111ХХХХХХ5128 в сумі 4 000,00 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 17 січня 2022 року було укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 103068473 в загальній сумі заборгованості 18 366 грн, з яких: за тілом 3800,00 грн., за процентами на дату відступлення права вимоги 13406,00 грн., заборгованість за комісією 1160,00 грн. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатку № 3. Згідно із реєстром боржників до цього договору відступлення права вимоги до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 103068473 в загальній сумі заборгованості 25 586 грн, з яких: за тілом 3800,00 грн., за процентами на дату відступлення права вимоги 20626,00 грн., заборгованість за комісією 1160,00 грн. Стаття 1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст.1078 ЦК України). Таким чином, матеріалами справи підтверджується право позивача звертатися до [PERSON] із вказаними позовними вимогами. Суд відхиляє доводи відповідача про пропущення строку позовної давності позивачем, з огляду на таке. 15.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" (далі Кредитодавець та/або ТОВ "МІЛОАН") та Відповідачем укладено Договір № 103068473 (далі - Договір). Згідно з п. 1.3. Договору, кредит надається строком на 15 днів з 15.10.2021 (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4. Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 30.10.2021. Отже, аналізуючи вищевикладене, можемо дійти висновку, що перебіг позовної давності за цим договором почався 31.10.2021 і повинен був тривати до 31.10.2024. Пунктом 2.3. передбачено пролонгацію строку кредитування: 2.3.1. Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: 2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://tengo.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. 2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Отже, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Але, оскільки жодних письмових повідомлень про припинення Договору від сторін не надходило і такі відсутні, Позичальник продовжував користуватися кредитними коштами, то відповідно строк дії укладеного з Відповідачем Договору було пролонговано на 60 днів. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст. 267 ЦК України визначено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення», ЦК України доповнено п.19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» по всій території України запроваджено режим воєнного стану, який триває і до тепер. Таким чином, можна зробити висновок, що строки позовної давності у даній справі не були пропущені Позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Аналізуючи досліджені по справі письмові докази та заявлену позивачем суму кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про її невідповідність умовам укладеного з відповідачем договору № 103068473. Так, пункти 1.1, 1.3 та 1.4 договору в сукупності із графіком платежів, а також приймаючи до уваги паспорт споживчого кредиту № 103068473, чітко визначають строк кредитування 15 днів, починаючи з 15.10.2021 року по 30.10.2021 року. Про такий висновок свідчить й сама підписана сторонами анкета-заява на кредит № 103068473 від 15.10.2021 року, у якій відповідач [PERSON] просила надати їй кредит в сумі 4000,00 грн. на 15 днів під 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом зі сплатою комісії. Сума до повернення 6960,00 грн. Саме такі умови були погоджені ТОВ «Мілоан» по заяві відповідача [PERSON] . Із відомості про щоденні нарахування та погашення, складеної ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 103068473, вбачається, що 30 жовтня 2021 року відбулася сплата комісії за пролонгацію в сумі 200,00 грн, сплата тіла кредиту в сумі 200 грн та сплата процентів по кредиту в сумі 592,00 грн. У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. За змістом п.3.4.2 договору позичальник має право здійснювати пролонгацію на умовах, передбачених цим договором. У пункті 2.3 договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п.2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2). З доданої відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що пролонгація відбулася на пільгових умовах на 7 днів та в подальшому відбулася пролонгація договору на базових умовах. У п.2.3.1.1. договору, пролонгація на пільгових умовах здійснюється відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів, проте таких Правил до матеріалів позову не додано, у тому числі боржник має сплатити комісію. Належних доказів того, що відповідач, як позичальник, вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, до матеріалів позову не додано. Крім того, з огляду на непогашення відповідачем первинної комісії в сумі 1160 грн. відповідно до умов договору (п.1.5.1), достатньо сумнівним є здійснення ним платежу на сплату ним частини нової комісії у сумі 200 грн., в той же час, коли він здійснював погашення основної суми боргу та процентів. За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що 30.10.2021 року відбулася пролонгація кредиту на пільгових умовах. Однак судом встановлено, що станом на 30 жовтня 2021 року відповідачкою заборгованість у повному розмірі погашена не була, отже, відповідно до п. 2.3.1.2., автоматично відбувається пролонгація на стандартних (базових) умовах на 60 днів по 29 грудня 2021 року. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора, як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Право кредитодавця ТОВ «Мілоан» нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 29 грудня 2021 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, відповідно до вищенаведених законодавчих приписів, правового висновку Великої Палати Верховного Суду, умов кредитного договору, суд встановив підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 103068473 від 15 жовтня 2021 року в загальній сумі 22\~528 гривень. При визначені такої суми заборгованості суд врахував зазначені первісним кредитором ТОВ «Мілоан» у відомості суми здійснених відповідачем платежів та зарахував їх в рахунок погашення заборгованості. Заборгованість по тілу кредиту: 4\~000 грн. (тіло кредиту) 200 грн. (погашення боргу за тілом кредиту) = 3\~800 гривень. Заборгованість по процентах: 6\~960 грн. (нараховані проценти з 15.10.2021 по 30.10.2021 за ставкою 3%) + 11\~400 (проценти з 31.10.2021 по 29.12.2021 за час пролонгації договору на базових умовах за ставкою 5% на залишок боргу) 592 грн. (погашення боргу за процентами) = 17\~768 гривень. Заборгованість за комісією: 1\~160 грн. (сума комісії) 200 грн. (погашення заборгованості за комісією) = 960 гривень. У частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів дійшов висновку про часткове задоволення позову. До стягнення представник позивача також заявив 13000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження цих витрат надано суду: договір про надання правничої допомоги № 01-07/2024 адвокатським об`єднанням «Лігал Асістанс» в особі адвоката Бурдюг Т.В., прайс-лист, заявка про надання юридичної допомоги від 01.09.2025 року, витяг з акту про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року, довіреність. При цьому суд зауважує, що надані адвокатом послуги, є типовими для позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Жодних особливостей чи складностей у написанні позову чи аналізу незначного обсягу доказів не встановлено і представником позивача про це не зазначено. Отже, враховуючи вищевказане та беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, фактично надані види послуг, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову і його ціни, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Саме такий розмір професійної правничої допомоги, на переконання суду, буде відповідати обсягу наданих послуг, а також вимогам розумності та справедливості. Згідно зі ст.141 ЦПК України понесені витрати позивача зі сплати судового збору слід покласти на відповідача, пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 88,05 % таких вимог.

Outcome: partial