Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Удовиченко О.Ю. звернулася до суду 20.10.2025 р. із заявою вх.№19466, у якій просить визнати поважною причину пропуску процесуального строку подання цієї заяви, поновити відповідний строк та ухвалити додаткове рішення у справі № 570/1055/25, яким стягнути з відповідача ТОВ «ГЕД ВІЛС» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування вказаної заяви представник позивача зазначає, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08.10.2025 року у справі №570/1055/25 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕД ВІЛС» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задоволено. Під час подання позовної заяви позивач заявив, що попередній (орієнтований) розрахунок сум судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи складаються з витрат на професійну правничу допомогу та орієнтовно становить 8000,00 гри. Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках справи № 570/1055/25 в суді першої інстанції складає 8000,00 грн. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивач надає докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: - детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги; - договір про надання професійної правничої допомоги № 01 від 03.02.2025 р.; - акт прийому-передачі наданих послуг. Представник позивача наводить положення ч. 8 статті 141 ЦПК України та вказує, що у даному випадку, судове рішення на користь позивача було прийнято 08.10.2025 р., однак з його змістом позивач та його представник ознайомилися 15.10.2025 року після завершення строку для подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу. У Єдиному державному реєстрі судових рішень забезпечено надання загального доступу до знеособленого тексту рішення 16.10.2025, а відтак у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України Позивачу не було відомо про те, що рішення прийнято на його користь. Вказане, на думку позивача, є поважною причиною пропуску передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку, у зв`язку з чим представник позивача просить суд у цьому випадку застосувати ч. 1 ст. 127 ЦПК України про поновлення пропущеного процесуального строку. Ухвалою суду від 02.12.2025 р. заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Удовиченко О.Ю. про ухвалення додаткового рішення у справі №570/1055/25 прийнято до розгляду; призначено судове засідання на 17.12.2025р. о 14 год. 20 хв., повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду справи. Учасники справи у судове засідання 17.12.2025 р. о 14 год. 20 хв. не з`явилися, судом було вжито належних заходів щодо їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Представником позивача [PERSON] адвокатом Удовиченко О.Ю. до суду подано заяву вх.№23660 від 09.12.2025 р., в якій вона просить розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №570/1055/25, призначений на 17.12.2025 р. о 14 год. 20 хв., провести без участі позивача та його представника. Згідно з ч.2ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, суд уважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав. 08.10.2025 р. Рівненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення у справі №570/1055/25 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕД ВІЛС» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Зазначеним рішенням позов задоволено у повному обсязі. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Щодо поновлення пропущеного строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, рішення у справі №570/1055/25 ухвалено 08.10.2025 року. Заява про ухвалення додаткового рішення у справі надійшла до суду 20.10.2025 року. Разом з тим, згідно із ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Суд погоджується із аргументами представника позивача щодо поважності причин, з яких позивачем та його представником було пропущено строк, встановлений у ч.8 ст.141 ЦПК України. Відтак, врахувавши положення ч.1 ст.127 ЦПК України, суд вважає за доцільне поновити такий строк. Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України). Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1ст. 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Згідно зі ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України). Як зазначалося, згідно з ч. 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі статтею 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно із вимогами статті 137, 141ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У позові позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу. До заяви про вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу долучені наступні докази: - Договір про надання правничої допомоги від 03.02.2025 р. № 01; - Детальний опис наданих послуг правничої допомоги від 17.10.2025 р.; - Акт приймання-передачі наданих послуг від 17.10.2025 р. за Договором про надання правничої допомоги №01 від 03.02.2025. З наведених доказів вбачається, що 03.02.2025 р. між Адвокатським бюро «УДОВИЧЕНКО ОЛЬГИ ЮРІЇВНИ» в особі керівника адвоката Удовиченко О.Ю. (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії СН №2080 від 29.04.2022 р.) та Павлюком О.Г. було укладено договір про надання правничої допомоги № 01. За цим Договором (п.1.1.) Адвокатське бюро в порядку та на умовах, визначених договором, надає Клієнту правничу допомогу щодо підготовки документів та представництва інтересів в суді першої інстанції у справі про стягнення невиплаченої заробітної плати та інших коштів, які підлягали сплаті ТОВ «ГЕД ВІЛС» та ТОВ «ЕКСЕЛ ОЙЛ» (за сумісництвом) при звільненні з роботи Клієнта, а також середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із Детальним описом наданих послуг правничої допомоги від 17.10.2025р. згідно з Договором про надання правничої допомоги №01 від 03.02.2025 р., під час розгляду справи №570/1055/25 позивачу [PERSON] була надана правнича допомога адвокатом Удовиченко О.Ю. загальною вартістю 8000 грн., з яких первинна консультація, вивчення документів, укладення договору про надання правничої допомоги, підготовка та подання позовної заяви 6000,00 грн., підготовка та подання адвокатських запитів 1500,00 грн., підготовка та подання клопотання від 06.03.2025 р. 500,00 грн. Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат позивачем на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку вищезазначеним доказам, дійшов висновку, що позивачем доведена обставина отримання ним професійної правничої допомоги у межах даної цивільної справи, заявлений розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, реальним та підтвердженим матеріалами справи. Заяв щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу від сторони відповідача не надходило. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ТОВ «ГЕД ВІЛС» на користь позивача [PERSON] понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., про що відповідно до п. 3 ч. 1 ст.270 ЦПК України слід ухвалити додаткове рішення.

Outcome: approved