Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

03 листопада 2025 року до суду надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] адвоката Петрушкевича Олега Васильовича до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі з 11.06.2011, про що виконкомом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області зроблено актовий запис №2, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі в них народилисяся двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини погіршилися протягом останніх років, причиною розпаду сім`ї стало погіршення взаємовідносин та втрата взаєморозуміння, різні погляди на життя, фактичне проживання та велення спільного господарства припинилося два роки тому. Неможливість оформлення розлучення через органи РАЦС мотивує наявністю неповнолітніх дітей. Крім того, відповідач в добровільному порядку аліменти на утримання дітей не сплачує, тому позивач звернулась до суду та просить на підставі рішення суду стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 50 % від усіх доходів відповідача до досягнення дітьми повноліття. Також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу. Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року провадження по справі було відкрито та призначено засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач до суду не з`явився, причину неявки не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за його відсутностіне подав, крім того, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 11.06.2011 сторони уклали шлюб, про що виконкомом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області зроблено актовий запис №2, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народились сини: [PERSON] , [INFO] , про що виконкомом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області зроблено актовий запис №4 від 14.05.2012, свідоцтво про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис №72 від 10.06.2015, свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Відповідно до витягів з Реєстру територіальної громади №2025/004822576 від 14.04.2025, №2025/012960011 від 05.09.2025, №2025/012960272 від 05.09.2025 та актів про фактичне місце проживання від 15.08.2025, складених сусідами та засвідчених головою ОСББ «Симка 1а», [PERSON] , [PERSON] мають зареєстроване місце проживання та фактично проживають разом своєю матір`ю [PERSON] - позивачем у справі, за адресою: [ADDRESS] . Спірні правовідносини належать до сфери регулювання сімейного законодавства, яке підлягає застосуванню при розгляді даного спору. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Так, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, через різні погляди на життя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відносно вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при встановленні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст.\~183\~СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліментина дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд керується вимогами ч. 2\~ст. 182 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зі змісту ч. 5\~ст. 182 СК України\~вбачається, що з огляду на фактор кількості дітей, схема розрахунку аліментів становить: на одну дитину\~1/4 частку від доходу платника; на двох\~1/3 частка, на трьох і більше\~1/2 частка. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дітей, беручи до уваги, що позивачем не обгрунтовано належними доказаит стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі, більшому ніж встановлено ч. 5 ст. 182 СК України, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнути аліменти з відповідача на їх утримання в розмірі 1/3 частки від усіх доходів відповідача до досягнення повноліття синами, що відповідатиме вимогам\~ст. 183 СК України. Разом із цим, суд зазначає, що згідно зі\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 03 листопада 2025 року. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, тому згідно з ч. 6 ст.141\~ЦПК України, судовий збір за даною вимогою підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 1211,20 грн, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн підтверджуються: ордером та свідоцтвом на право здійснення адвокатської діляності. Жодних договорів в межа даної справи, актів про надання юридичної допомоги чи квитанцій про оплату наданих послуг тощо, позивачем не долучено до позовної заяви. Застережень про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат для ухвалення додатково рішення представником позивача до винесення рішення у справі заявлено не було. Враховуючи зазначене, суд вважає, що належними доказами витрати позивача на правничу допомогу не підтверджені, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial