Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] ,\~25.08.2025 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований 05.03.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 27. Від вказаного шлюбу сторони мають спільних дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти постійно та фактично проживають разом із позивачкою за адресою [ADDRESS] . Позивачка також має статус внутрішньо переміщеної особи. Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14.05.2025 у справі №384/35/25, яке набрало законної сили 14.06.2025, шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. В період перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти подружжя 06.02.2021 придбано транспортний засіб CITROEN C4, 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , що підтверджується листом РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 15.08.2025 №31/32/13/911-аз/04-2025-915-2025 та Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.08.2025 із детальною інформацію про спірне рухоме майно. Також, підтверджено факт реєстрації 06.02.2021 саме за Відповідачем права власності на спірне рухоме майно. Відповідач після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу за рішенням суду одноособово користується спільним транспортним засобом, а на зауваження Позивачки щодо режиму власності такого автомобіля (спільна сумісна власність подружжя) уваги не звертає та повідомляє, що будь-які питання щодо сплати компенсації за частку, що належить останній, будуть вирішені в судовому порядку. Право власності на зазначений автомобіль зареєстровано за [PERSON] , який станом на день подання до суду позову є одноосібним його користувачем та в добровільному порядку сплатити грошову компенсацію за 1/2 частку такого нерухомого майна згоди не надає. З огляду на зазначене, з метою захисту своїх майнових прав, як учасника подружжя за спільні кошти якого придбано такий транспортний засіб, [PERSON] вимушена звертатись до суду із позовною заявою про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля. Враховуючи вищевикладене представник позивача просив : - визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки CITROEN C4, 2013 р- -в порядку поділу визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки автомобіля марки CITROEN C4, 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. -в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля CITROEN C4, 2013 року випуску, VIN [NUMBER] в розмірі 136 155,00 грн. -стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, сплаченого судового збору та витрат на виготовлення звіту про оцінку майна. Ухвалою суду від 09.09.2025 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 13.11.2025 в даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позові та просив позов задовольнити, зазначив, що не заперечує ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа з судовим викликом під підпис 21.11.2025; заяву про розгляд справи у його відсутність або відкладення розплату справи та відзив на позов не подав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення представника відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Матеріалами справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05.03.2016 був зареєстрований шлюб, який заочним рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14.05.2025 розірвано, що підтверджується копією рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14.05.2025, яке набрало законної сили. Відповідно до листа РСЦГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях №31/32/123/911-аз/04-2025-915-2025 від 15.08.2025 та витягу з ЄДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.08.2025, автомобіль CITROEN C4, 2013 року випуску, V двигуна 1560, VIN [NUMBER] , зареєстрований 06.02.2021 на власника [PERSON] на підставі договору укладеному в ТСЦ8046. Як вбачається із звіту про оцінку майна ринкової вартості легкового автомобіля CITROEN C4, 2013 року випуску, V двигуна 1560, VIN [NUMBER] , вартість вказаного автомобіля станом на 19.08.2025 складає 272310 грн. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Правовий аналіз статей 60, 61, 63, 69,70\~СК України та статей 368, 372 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що нерухоме майно автомобіль CITROEN C4, 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін і можливим є визначення часток. З врахуванням закріплених у статті 3\~Цивільного кодексу\~України засад справедливості, добросовісності, розумності та враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши автомобіль CITROEN C4, 2013 року випуску, VIN [NUMBER] сумісною власністю подружжя та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача компенсації вартості частини спірного автомобіля, а саме, у розмірі 136\~155 грн. (272310 грн.: ), як компенсацію частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції від 22.08.2025 та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 1093 грн., а тому підлягає відшкодуванню відповідачем. Судові витрати за виготовлення звіту про оцінку мана не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано підтвердження про оплату такого звіту. Представником позивача у судовому засіданні повідомлено, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу адвоката, які очікує понести господарство, складає 20 000 грн. Водночас посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача зазначив, що докази розміру судових витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на викладене, при прийнятті рішення питання розподілу витрат на правничу допомогу адвоката судом не вирішується. Суд вважає за необхідне роз`яснити представнику позивача про необхіність подати в п`ятиденний строк з дня винесення рішення (з дня складення повного судового рішення) суду підтвердження судових витрат на правничі послуги з врахуванням ст.ст. 137-138 ЦПК України Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення відсутні.

Outcome: approved