Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У травні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив позбавити її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/21137/19 шлюб між сторонами розірвано. Після фактичного розірвання шлюбних відносин у 2015 році, діти періодично залишались проживати з батьком. З 2019 року діти на постійні основі переїхали жити до позивача. Мати дітей - [PERSON] понад 5 років не приймає участь у їх вихованні, не піклується про дітей, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не надає фінансової допомоги на утримання дітей, не підтримає контактів з дітьми, не цікавиться життям та навчанням дітей. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18 жовтня 2023 року № 1608 визначено місце проживання дітей разом із позивачем. Позивач вказує, що має постійну роботу, діти повністю перебувають на його утриманні. Просить суд задовольнити позов, стягнути з відповідачки судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.55,56). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 вересня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с. 106-108). У судове засідання відповідачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Відповідачці неодноразово направлялась копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви разом з копіями доданих документів та судові повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, однак на адресу суду повернулись конверти з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідачка вважається належним чином повідомлена про розгляд її справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У судовому засіданні сторона позивача не заперечувала з приводу проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Позивач та його представник [PERSON] (ордер а.с.47) у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] суду пояснював, від шлюбу з відповідачем народилось троє дітей, старша донька на момент розгляду справи вже є повнолітнею. Діти - це сенс його життя. Після народження першої дитини відповідач почала зловживати алкогольними напоями, вела себе неадекватно, постійно обіцяла не пити більше, але не могла. Після народження другої дитини, відповідач не змінила своєї поведінки, у сім`ї пішов розлад. Коли відповідач повертався з роботи, відповідачка часто бувала у стані алкогольного сп`яніння, була агресивною, погано дбала про дітей. У 2019 році позивач подав позов про розлучення, у якому було також прохання залишити дітей позивачем, проте суд задовольнив лише розлучення. Повідомив, що через роботу позивач переїхав до м. Черкаси, але часто приїжджав до дітей, забирав їх до себе. Коли влітку 2019 року донька була у гостях у позивача у м. Черкаси, позивач запропонував [PERSON] залишитись із ним, на що дівчинка із радістю погодилась. Мати дітей не висловила незгоди із таким рішенням, та навпаки - сказала позивачу, щоб він забирав тоді і сина. З цього часу діти почали жити із батьком, піклування про дітей займався виключно позивач: влаштував дітей до школи та садочка, підписав декларацію із сімейним лікарем. Син почав набирати вагу, почав достатньо їсти. У цей час позивачу дуже допомагала рідна сестра, яка приїжджала до дітей коли вони хворіли або під час літніх канікул дітей. Згодом позивача по роботі перевели до м. Житомира, де він разом із сім`єю постійно проживає. Донька [PERSON] , яка більше пам`ятала період проживання із матір`ю, категорично відмовлялась їхати до матері у гості, хоча позивач постійно пропонував. Від дитини позивачу стало відомо, що відповідач вчиняла фізичне насильство відносно доньки, ображала доньку коли позивач був на роботі. Також повідомив, що діти приблизно два рази на рік їздили до неї, останній раз бачили матір 4 або 5 років тому. За цей час мати жодного разу не цікавилась навчання дітей, їх здоров`ям, не передавала подарунків на їх дні народження та свята, не надавала матеріальної допомоги у забезпеченні потреб дітей. Позивач самостійно сплачує всі додаткові заняття дітей. Відповідач не хотіла давати дозвіл на виїзд дітей влітку на відпочинок, лише з великими скандалом - коли повнолітня донька сторін запропонувала за це кошти, відповідач надала такий дозвіл. Останнім часом відповідач почала надсилати повідомлення у мобільному телефоні з образливими висловлюваннями у бік дітей. Відповідачка знає про судовий розгляд, проте до суду йти не хоче. Представник третьої особи Виконавчого комітету Житомирської міської ради - Жалюк В.С. (довіреність а.с.73) у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви про позбавлення відповідача батьківських прав не заперечував. Повідомив, що з пояснень дітей вбачається, що коли діти проживали разом із відповідачкою, остання зловживала алкогольними напоями, вчиняла фізичне насильство щодо доньки [PERSON] . Також, повідомив, що відповідачку запрошували на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якій вирішувалось питання підготовки висновку органу опіки та піклування для подання до суду. Відповідачка на засідання не прийшла, у телефонному режимі повідомила, що вона не хоче бачиться з дітьми та просить дати їй спокій. У судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , з 05 грудня 2020 року є дружиною позивача [PERSON] (а.с.19). Свідок [PERSON] пояснила, що вони з позивачем [PERSON] перебувають в офіційному шлюбі 5 років. Коли познайомилась, свідок дізналась, що позивач самостійно виховує дітей, при цьому багато працював. До одруження із позивачем, йому часто з дітьми допомагала його сестра [PERSON] . По лікарнях, по школах, по зборах ходив лише батько. Повідомила, що діти потребують матері, яку свідок замінила дітям. Позивач нічого не наговорював на відповідачку дітям. Коли поспілкувалась з [PERSON] , дізналась, що мама часто її била, вживала алкоголь. Дитина не казала татові, оскільки боялась, що батьки розлучаться та залишать її з мамою. Дівчинка писала, що не хоче жити, покінчити життя самогубством. Свідок намагалась компенсувати материнську любов. Зараз дитина дуже щаслива, тему відносин з відповідачем не піднімають. На початку війни мати у телефонному режимі казала дитині образливі слова. У дитини тряслись руки, коли дзвонила мати дівчинки, її було важко заспокоїти. Пізніше відповідач не намагалась контактувати з дітьми, хоча у кожного з них були власні телефони. Донька дуже травмована ставленням матері. Повідомила, що на початку, свідок просила поїхати дівчинку до матері, відвезла до м. Києва, проте [PERSON] попросила забрати її. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є сестрою позивача. Дала показання, що з позивачем вони прожили багато років у м. Києві. Потім у 1998 році з`явилась відповідачка, у сторін народилась їх перша донька [PERSON] . Відносини були не дуже добрі, відповідачка груба людина, не хотіла дітей. Напивалась, а діти просили у свідка їсти. У 2013 році сторони з двома дітьми спочатку переїхали у м. Горлівку, потім у м. Донецьк. У 2014 році переїхали через війну назад у м. Київ, потім розлучились. Брат постійно їздив до дітей, забирав їх до себе на літо - був для них і папою, і мамою. Речі, їжу, прибирання - всім займався позивач. Свідок їздила допомагала позивачу з дітьми до м. Черкас, потім до м. Житомира. Влітку брала відпустку та сиділа з дітьми. Донька свідка також допомагала з дітьми. [PERSON] скаржилась, що не хоче з спілкуватись з мамою, розказувала, що та била дитину. Молодшого сина відповідачка практично не ростила, діти їй були байдужі. Після одруження позивача з новою дружиною [PERSON] , діти ростуть у люблячій атмосфері. Дружина позивача ставиться дітей як до власних. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є старшою повнолітньою донькою сторін. Коли вона жила ще з батьками, відповідач ображала дітей, могла бити їх по спині, часто бувала у нетверезому стані. Відносилась до дітей так, оскільки була психічно нестабільна. У квартирі були постійні крики, коли маленькі діти щось розливали або били, вона кричала. Часто піднімала руку на сестру свідка - [PERSON] , била дівчинку головою об стінку коли робили уроки, свідок її захищала. Брат був маленький ще, не бачила щоб відповідач його била. Діти наразі проживають із батьком вже шостий рік, мати не приймає участі жодної (морально, фізично). Після того, як всі діти переїхали від матері, вона не пропонувала приїжджати до неї у гості, бо не має бажання. За останні 4-5 років після того, як позивач забрав до себе дітей, відповідач до м. Житомира не приїжджала. Вона вважає, що діти їй самі повинні телефонувати, а не вона їм. На початку січня 2025 року, коли свідок разом із відповідачем поїхали до бабусі у лікарню, відповідач була з похмілля, свідку було соромно за стан матері. Повідомила, що батько не чинив перешкоди матері у спілкуванні з дітьми. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року (справа № 752/21137/19) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 травня 2008 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] та сина [PERSON] (а.с.18). 05 грудня 2020 року у Житомирському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с. 19). Під час перебування у шлюбних відносинах з відповідачем, у сторін народились діти: донька - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 241 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві) та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1948 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві) (а.с.16,17). За повідомленням позивача, з 2019 року діти постійно проживають з ним, відповідачка коштів на утримання дітей не надає, не цікавиться їхнім життям, навчанням, з дітьми не спілкується. Згідно положень ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно положень частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На підтвердження позовних вимог позивачем надано рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18 жовтня 2023 року № 1608, яким затверджено висновок виконавчого комітету, як органу опіки та піклування, та визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.20). Також висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органом опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради 19 березня 2025 року № 363, визначено місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с. 31). Відповідно до довідки (акта) № 56 від 12 липня 2024 року ТОВ «Управляюча компанія «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5» з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживають діти [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Відповідно до довідки № 185 від 14 квітня 2025 року Черкаської спеціалізованої школи № 27 І-Ш ступенів ім.М.К.Путейка, [PERSON] , [INFO] , навчалась в освітньому закладі з 01 вересня 2019 року по 06 листопада 2020 року (а.с. 26). Також відповідно характеристики від 14 квітня 2025 року даного навчального закладу, дівчинка характеризується позитивно, за час навчання у класі вихованням [PERSON] займався тато, він відвідував всі заходи та збори, мама в цей період не цікавилась шкільним життям доньки (а.с. 27). Також відповідно до характеристики ліцею № 28 м. Житомира ім. гетьмана Івана Виговського , [PERSON] , [INFO] , навчалась у ліцеї з 2021 року. Характеризується позитивно, батько дитини приділяє велику увагу вихованню і навчанню [PERSON] , завжди відвідує батьківські збори. Мама [PERSON] жодного разу не відвідала заклад освіти й участі в навчально-виховному процесі не брала (а.с.28). За довідкою від 03 квітня 2025 року № 202 цього ж навчального закладу, [PERSON] дійсно навчається у 9А класі ліцею (а.с. 29). Як вбачається з довідки від 08 липня 2024 року № 231 ліцею № 28 м. Житомира ім. гетьмана Івана Виговського , [PERSON] начався у закладі з 2021-2023 роки. Вихованням сина займається батько, приводить до ліцею та за забирає також батько (а.с.34). Відповідно до характеристики ліцею № 28 м. Житомира ім. гетьмана Івана Виговського , [PERSON] навчався у ліцеї з першого по третій клас. Характеристика дитини позитивна. Вказується, що батько допомагає організовувати класні заходи, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям сина. Мати з дитиною не спілкується, із сім`єю не проживає, не приймає участь у вихованні сина (а.с.32). Під час судового розгляду, відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи ст. 171 СК, судом була заслухана думка дітей. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що живе давно з батьком та його дружиною, яку називає мамою. Навчається у християнській школі, навчається добре, захоплюється космосом, географією, любить футбол. Розказував про подорожі з батьком на море в Хорватію, Польщу, Туреччину. Пояснив, що дуже давно бачив відповідачку - приблизно 5 років назад, коли він ще ходив у садочок. Батько нічого поганого про маму не розказує. Дитина не хоче пригадувати маму, яка кричала на нього, могла вдарити. Пам`ятає, коли він маленький впав, вона на нього кричала; коли він піднявся і почав тікати, вона догнала і почала бити. Не бажає з нею спілкуватися. Мама не намагається з ним зв`язатись. Останній раз мати привітала хлопчика на день народження коли йому було 8 років. У школу до нього ніколи не приходила, до себе у гості до м. Києва не звала. [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що навчається у 10 класі, хоче бути архітектором, любить точні науки. Щодо ситуації в сім`ї розказала, що повністю підтримає батька, з матір`ю було складно проживати через психологічне та фізичне насильство з її боку - вона могла вдарити і тверезою, і в стані алкогольного сп`яніння. До молодшого брата ставилась м`якше, бо брат був ще дуже маленьким. Перший рік, як діти переїхали до батька, мати інколи дзвонила до [PERSON] , проте часто дорікала дівчинку, що вона якось не так з нею спілкується. Потім перестала дзвонити. Нічого доньці не передавала, не дарувала подарунків на свята. Мати сказала, щоб до неї у гості приїжджав лише молодший брат [PERSON] . Також дівчинка пояснила, що з матір`ю вже роки чотири не спілкується, один раз приїздила до матері. Розказувала, що коли їй було 8 років був випадок, коли мати кричала, що покінчить життя самогубством, схопила ніж, дитина вимушена була вихватити ніж з рук матері, потім ховала ножі. Коли переїхала до батька, стало спокійно, не хоче повертатися до матері. Зараз дівчинку ніхто не ображає. У судовому засіданні представник заінтересованої особи Жалюк В.С. , який має кваліфікацію педагога, повідомив, що діти висловлювали свою думку відповідно до віку, ознаки того, що на дітей чинився тиск під час заслуховування їх думки - відсутні. За матеріалами справи, батько дітей [PERSON] звертався із заявами від 01 квітня 2025 року до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації та до Головного управління Національної поліції у місті Києві з метою проведення профілактичної роботи з колишньою дружиною [PERSON] щодо невиконання нею батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , сина [PERSON] , та притягнення її до адміністративної відповідальності (а.с.38-40). Матеріали справи містять також висновок оцінки потреб сім`ї, складений 11 березня 2025 року фахівцем із соціальної роботи Центру спільно із спеціалістом служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, щодо оцінки потреб [PERSON] , який є батьком [PERSON] , [INFO] . Оцінювання проводилось із сім`єю у складі: [PERSON] - батька, [PERSON] - сина, [PERSON] - доньки, [PERSON] - дружини. За результатами відвідування сім`ї складних життєвих обставин не виявлено; потреби дітей задовольняються належним чином; батько здатний задовольнити потреби дітей; сімейне середовище позитивно впливає на дітей (а.с.35,36). Згідно довідки ТОВ «Епіцентр К» № 22412 від 11 липня 2024 року [PERSON] працює у ТОВ «Епіцентр К» з 2004 року, з 2017 року по квітень 2020 року - на посаді директора Гіпермаркету «Епіцентр К» м. Черкаси; на даний час працює на посаді директора Торговельного центру «Епіцентр К» за адресою: м. Житомир, Київське шосе,4/2 з 25 квітня 2020 року. За місцем роботи 30 квітня 2024 року надано характеристику на позивача, яка є позитивною (а.с.41-42). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей. Згідно з Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27 серпня 2025 року № 1190 щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , діти проживають разом з батьком [PERSON] , який створив необхідні умови для проживання та виховання дітей. Батько одноосібно забезпечує дітей усім необхідним, витрати на утримання дітей взяв на себе. Мати дітей [PERSON] участі у житті дітей не бере, жодним чином не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавиться їх вихованням, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, втратила з дітьми родинний зв`язок. 19 серпня 2025 року у телефонному режимі [PERSON] повідомила членів комісії про те, що вона з дітьми не спілкується та не бачиться з 2020 року, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Відповідно вказаного висновку, орган опіки та піклування дійшов висновку за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.91-92). За вимогами частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування наведеного будь яких доказів відповідачкою суду не надано. За вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх доньки [PERSON] та сина [PERSON] , не проявляє до дітей материнської турботи, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, не зустрічається і не спілкується з дітьми. Діти знаходяться на повному утриманні позивача, всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для матері у відвідуванні дітей, протягом судового розгляду справи відповідач своєї поведінки відносно дітей не змінила, суду не надано будь-яких доказів, що хоча б після звернення позивача із цим позовом до суду відповідачка вчиняла дії щодо налагодження зв`язку з дітьми. Отже, відповідач не надала суду жодного доказу з її боку щонайменшої батьківської турботи. У даній справі доведене нехтування відповідачем потребами своїх дітей, порушення прав дітей на належне батьківське виховання та не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дітьми, виховання, забезпечення їх потреб. За викладених обставин суд вважає, що позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання доньки та сина, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідачка у справі є особою працездатного віку, законодавчо на неї покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, та беручи до уваги ненадання останньою будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, яким, за матеріалами справи, є 05 травня 2025 року. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З врахуванням зазначеного позов підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача доведено, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини, а іншого стороною відповідача не було спростовано. Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами понесені ними судові витрати. На підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Верховною радою України, здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей, однак представництво дітей у даній справі здійснювала позивач - батько дітей. Згідно з позовною заявою позовні вимоги містять дві вимоги, а саме одну позовну вимогу майнового характеру - стягнення аліментів, та одну вимогу немайнового характеру - позбавлення батьківських прав. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на одну позовну вимогу майнового характеру на користь держави у розмірі 1 211,20 грн та за одну позовну вимогу немайнового характеру на користь позивача у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved