Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

20.05.2025 від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі первісний позивач, ТОВ «Українські фінансові операції») адвоката Дідуха Євгена Олександровича (далі Дідух Є.О.) за допомогою системи «Електронний суд» до Борзнянського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява про стягнення з [PERSON] (далі первісний відповідач, клієнт, [PERSON] ) заборгованості за кредитним договором № 4410711 від 22.02.2024 у розмірі 173\~670 грн, а також судового збору в розмірі 2\~422,40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що 22.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (код ЄДРПОУ 42753492, місцезнаходження: Україна, 02081, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна, будинок 25, приміщення 318) (надалі ТОВ «Лінеура Україна», первісний кредитор) та [PERSON] укладено Договір № 4410711 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір). На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 17600 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 365 днів: з 22.02.2024 року по 20.02.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 5 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 17 600 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». (детальна інформація викладена в розділі 4. «Щодо зарахування грошових коштів на платіжну карту Відповідача»). В Розділі 6 «Особливості укладення кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ITC товариства» Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», викладений алгоритм дії фізичних осіб з якими укладається Кредитний договір в електронній формі. Кредитний договір з Клієнтом (споживачем) укладається в електронній формі за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується через Веб-сайт або Мобільний застосунок «Credit7». З метою укладення Кредитного договору сторонами здійснюються визначені нижче дії: Клієнт на Веб-сайті обирає бажані умови кредитування, у тому числі суму та строк Кредиту, вказує контактні дані (мобільний номер телефону), вказує електронну адресу (за наявності) і розпочинає Реєстрацію в ITC Товариства через Веб-сайт або Мобільний застосунок «Credit7». При цьому, Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ ITC Товариства. Під час першого етапу Реєстрації в ITC Товариства Клієнту надаються для ознайомлення та прийняття гіперпосилання на Правила, Публічну пропозицію на укладення договору про встановлення ділових відносин та використання аналогів підписів (Публічна пропозиція), текст Згоди на обробку персональних даних та доступ до своє кредитної історії. Натискаючи відповідну клавішу, яка виражає згоду Клієнта продовжувати дії в ITC Товариства, Клієнт підтверджує що ознайомлений зі змістом Правил, Публічної пропозиції, приймає їх в повному обсязі та надає Згоду на обробку персональних даних та доступ до своє кредитної історії. У разі згоди з її умовами, Клієнт акцептує Публічну пропозицію шляхом накладання електронного підпису Одноразовим ідентифікатором. Приймаючи Публічну пропозицію, Клієнт підтверджує використання з боку Товариства електронного підпису уповноваженої особи, як аналога власноручного підпису уповноваженої особи, та використання з боку Клієнта електронного підпису Одноразовим ідентифікатором як аналога власноручного підпису Клієнта з метою підписання Кредитних договорів, Паспорту споживчого кредиту у випадках, передбачених Законом України «Про споживче кредитування», інших документів які адресуються Товариству через ITC Товариства та/або адресуються Клієнту у будь-який спосіб. Після проходження Клієнтом першого етапу реєстрації, Товариство здійснює верифікацію телефонного номеру шляхом направлення Клієнту вказаними засобами зв`язку (на номер мобільного телефону) коду, який Клієнту необхідно ввести в спеціальну форму. За результатами такого вводу формується Електронне повідомлення Товариству. У разі правильно вказаного коду Товариство створює обліковий запис Клієнта в ITC Товариства, та Клієнт здійснює перший ідентифікований вхід до Особистого кабінету, де продовжує Реєстрацію. При наступних входах Клієнта в ITC Товариства його ідентифікація в ITC Товариства здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Після входу до Особистого кабінету Клієнт продовжує Реєстрацію в ITC, заповнюючи необхідні поля електронної анкети та надає згоду (доступ) на отримання від третіх осіб персональних (ідентифікаційних) даних (зокрема, але не виключно, від системи BankID, Державного підприємства «ДІЯ», суб`єків первинного фінансового моніторингу в межах інструменту покладання, бюро кредитних історій тощо), додаючи необхідні файли, здійснюючи фотофіксацію себе та себе з документами у випадку необхідності. У процесі Реєстрації в ITC Товариства, Клієнт (споживач): - надає інформацію та верифікує електронні платіжні засоби (платіжні картки) для перерахування коштів та здійснення погашення кредитної заборгованості. Після завершення Реєстрації Клієнт ще раз підтверджує бажані умови отримання кредиту (у тому числі суму та строк) та надсилає Заявку на розгляд Товариству. Товариство повідомляє Клієнта про прийняття Заявки шляхом відповідного інформаційного повідомлення у Особистому кабінеті. У разі прийняття позитивного рішення Товариство ознайомлює Клієнта з Паспортом споживчого кредиту та після підписання Клієнтом Паспорта споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором робить Клієнту в Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що містить усі істотні умови та підписаний зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства відтворені засобами копіювання. У випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту) Клієнт натискає відповідну клавішу, що висловлює його згоду з умовами запропонованого договору, після чого Товариство надсилає Клієнту засобами зв`язку Одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, що є електронним підписом Клієнта. У момент введення коду, зазначеного в пп.6.1.16 Правил, Клієнт направляє Товариству Електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), підписане електронним підписом Одноразовим ідентифікатором та підписує Кредитний договір. Кредитний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, якщо інший момент набуття чинності не передбачено умовами Кредитного договору. На підписаний сторонами Кредитний договір уповноваженим працівником Товариства накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу. Оригінал Кредитного договору обов`язково має містити електронний підпис Клієнта та кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу. 6.1.19. Товариство відправляє Клієнту в Особистий кабінет та/або на електронну пошту, вказану Клієнтом, інформаційне повідомлення про підтвердження укладення Кредитного договору, в якому відображає інформацію, що вимагається відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», разом з яким направляє його примірник Кредитного договору у формі електронного документу, що є підтвердженням отримання Клієнтом свого примірника Кредитного договору. У випадку відправлення Кредитного договору в Особистий кабінет, Клієнт приймає та підтверджує, що дані Особистого кабінету є його контактними даними, які були ним зазначені під час укладення Кредитного договору та які дають можливість Клієнту переглядати укладений договір, завантажити на свій персональний комп`ютер або інший пристрій, створити копію на паперовому носії і таким чином отримати його у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладеним сторонами, отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідач, оформлюючи кредитний договір здійснив всі необхідні дії, викладені в розділі 2. «Процедура укладання електронного кредитного договору» цієї позовної заяви, що визначені розділом 6. «Особливості укладення кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ITC товариства» Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», та уклав кредитний договір. Відповідно до реквізитів Договору № 4410711 від 22.02.2024 року, укладеного між сторонами, Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «92630». Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач. Умовами договору визначено, що ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» має право самостійно визначати умови та порядок надання послуг з виконання платежів, в тому числі обирати систему переказу коштів (систему iPay.ua, easypay, або будь яку іншу систему). За інформацією в довідці ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано грошові кошти на платіжну карту відповідача, яку відповідач зазначив під час укладання Договору про надання споживчого кредиту. За інформацією в листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до зазначеного договору № 4410711 від 22.02.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 17600 грн. на платіжну карту [NUMBER] . З огляду на викладене вище, кредитні кошти Відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку [NUMBER] , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. Ухвалою суду від 22.05.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Задоволено клопотання позивача щодо витребування інформації з банківської установи щодо перерахування коштів на рахунок відповідача. 26.05.2025 за допомогою системи «Електронний суд» до суду звернувся адвокат Шевчук Ігор Вікторович (далі Шевчук І.В.) із повідомленням про надання йому доступу до справи як представнику первісного відповідача. 03.06.2025 від представника первісного відповідача [PERSON] адвоката Шевчука І.В. за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшла заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також відзив на позовну заяву, в якому він не визнав позовні вимоги та просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив на позовну заяву мотивовано тим, що відповідач наведеного у позові договору не укладав, ніколи не мав жодних стосунків із позивачем, не знав про його існування та ніколи з ним не контактував. Як вбачається з реєстру судових рішень, Позивач здійснює масові подання однотипних позовів щодо фізичних осіб, персональні дані яких містяться у базах даних невідомого походження, сформованих з осіб, які прямо чи опосередковано користувалися послугами різноманітних мікрофінансових організацій. Правова позиція Позивача та відповідна аргументація в позовній заяві, фактично, є знеособленою й в залежності від справи змінюються лише цифри матеріальних позовних вимог. Такий підхід Позивача створює відповідні ризики притягнення до матеріальної відповідальності осіб, які випадково опинилися у переліку бази даних, яку подібні до Позивача організації по декілька разів купують та продають один одному за договорами факторингу без фактичної актуалізації даних чи моніторингу виконання зобов`язань реальними боржниками. Особа, яка потрапляє до подібної бази даних, фактично вже не може видалити інформацію про себе, оскільки їй одномоментно починають надходити різні матеріальні вимоги від різних компаній за угодами щодо переуступлення прав вимоги, в яких така особа не те, що не приймає участі, а навіть не інформується належним чином. Дана судова справа є яскравим прикладом подібної ситуації, коли дані Відповідача безконтрольно передаються між фінансовими компаніями , які в силу своєї діяльності заробляють грошові кошти на тому, що висувають до фізичних осіб необґрунтовані та документально не підкріпленні матеріальні вимоги. Так, представник відповідача звертає увагу, що у договорі відсутній підпис кредитора. Відповідно ч.1 ст.12 Закону «Про електронну комерцію» за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину. Проаналізувавши останню сторінку договору № 4410711, а саме розділ: «10. Реквізити та підписи сторін» можна побачити, що первісний кредитор не дотримався правил укладання договорів в електронній формі та не застосував жоден засіб електронного підпису вже не кажучи про одноразовий цифровий ідентифікатор, натомість використав аналог власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису), що, відповідно до абз.4 ч.1 ст.12 згаданого вище Закону можливо виключно за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідач такої згоди не надавав, така згода не долучена до матеріалів позовної заяви. А, отже, договір № 4410711, всупереч розлогим копіюванням норм законодавства Позивачем, не був підписаний сторонами й, як наслідок, не було дотримано письмової форми договору. Відсутність підпису боржника. Не беручи до уваги той факт, що первісним кредитором не було підписано згаданий вище кредитний договір у належний та передбачений законодавством спосіб, проаналізувавши наведений вище розділ кредитного договору, можна помітити, що немає підстав вважати, що й Відповідач у який-небудь спосіб, передбачений ч.1 ст.12 наведеного вище Закону, добровільно та за власної згоди підписав даний кредитний договір. Позивач на ст.5 позовної заяви чудово роз`яснив, що, відповідно до п.12 ч.1 ст.3 згаданого Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір. В свою чергу одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, для підтвердження підписання з боку Відповідача, Позивач мав долучити до позову відповідне електронне повідомлення яке Відповідач направляв первісному кредитору. Продовжуючи аналізувати розділ: «10. Реквізити та підписи сторін» кредитного договору, можна побачити речі, які самі по собі свідчать про те, що Відповідач не підписував даний договір. По-перше, зазначено чотири номера телефону невідомого походження та дві електронні адреси. Абсолютно незрозуміло на який саме номер телефону чи електронну адресу кредитором надсилався одноразовий ідентифікатора та з якого номера телефону чи електронної адреси кредитору було повернуто відповідне електронне повідомлення з додаванням ідентифікатору. Позивачем долучено до позову копію кредитного договору, який складається: - основний текст кредитного договору № 4410711, нібито підписаний Відповідачем за допомогою «електронного підпису 92630» 22.02.2024 о 16:58:02; - додаток №1 до кредитного договору № 4410711, нібито підписаний Відповідачем за допомогою «електронного підпису 92630» 22.02.2024 о 16:58:02; - додаток № 2 до кредитного договору № 4410711, нібито підписаний Відповідачем за допомогою «електронного підпису 92630» 22.02.2024 о 16:58:02; - паспорт споживчого кредиту до укладення договору № 4410711, нібито підписаний Відповідачем за допомогою «електронного підпису 36572» 22.02.2024 о 16:58:02. Дана інформація є дуже важливою для розуміння процесу підписання електронного договору. Як бачимо, усі документи, як зазначає Позивач, нібито, було підписано одномоментно в одну й ту саму мить часу, тобто, вони підписувались «пакетно». Використання різних ідентифікаторів в одну й ту саму мить до документів, які підписують «пакетно» технічно не є можливим. Навіть якщо відкинути технічну неспроможність даної ситуації, то елементарним для розуміння буде той факт, що людина не може в одну й ту саму мить часу ввести різні ідентифікатори з одного й того ж пристрою. За таких обставин (зазначення різних каналів ідентифікації, відсутності електронного повідомлення з боку боржника, зазначення різних ідентифікаторів) є всі підставі вважати, що зазначені ідентифікатори є фіктивними, а договір Відповідачем ніколи не підписувався. Позивачем не було надано до суду жодного первинного документу або іншого документу, в тому числі платіжної інструкції чи іншого документу, який би підтвердив факт перерахування Відповідачу грошових коштів в розмірі, передбаченому договорами позики, а він, відповідно, ці кошти отримав саме на підставі кредитного договору. Наданий Позивачем перелік документів не підтверджують факт отримання Відповідачем коштів на підставі згаданого договору та наявність у Відповідача заборгованості перед Позивачем у розмірі, який зазначає Позивач. Розрахунки заборгованості, на які посилається Позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані Позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документами, що створені самим Позивачем, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказами наявності заборгованості, на якій наполягає Позивач. Єдиний документ, який використовується Позивачем у якості доказу здійснення фінансових розрахунків між первісним кредитором та Відповідачем, це лист №2046- 0310 від 03.10.2024 року. Втім, цей документ не відповідає критеріям первинного документа. Листи між юридичними особами взагалі не можуть підтверджувати здійснення фінансових операцій. Окремо звертає увагу на те, що у справі відсутній належним чином розрахунок заборгованості, а також на те, що нараховані відсотки є дуже великими, а тому є несправедливими. Крім того, представник первісного відповідача [PERSON] адвокат Шевчук І.В. подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати недійсним кредитний договір № 4410711 від 22.02.2024 та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Позов мотивовано тим, що первісний Відповідач у цьому зустрічному позові вважає, що ніколи не укладав жодного кредитного договору з ТОВ «Лінеура Україна» та не надавав згоду на обробку своїх персональних даних або використання своїх ідентифікаційних ознак для укладення правочинів. Тому, правовідносини, на які посилається первісний Позивач, не існують у правовому полі, а договір, що подано до суду, не має ознак чинного договору. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач у зустрічному позові звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», правочин в електронній формі має бути підписаний усіма сторонами з використанням засобу електронного підпису. Ні на договорі, ні серед доданих до позову документів відсутній будь-який підтверджений електронний підпис Позивача. Натомість використано лише факсиміле або «одноразові ідентифікатори», природа яких не підтверджує волевиявлення саме Позивача. У подальшому у своїй позовній заяві представник позивача аналізує фактично ті ж самі доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також адвокат Шевчук І.В. звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України, а саме у ТОВ «Українські фінансові операції»: Інформації щодо конкретного типу каналу зв`язку (мобільний номер або електронна адреса) які було використано під час укладання кредитного договору № 4410711 від 22.02.2024, з якого [PERSON] надіслав електронне повідомлення, яке містило одноразовий цифровий ідентифікатор до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі первісний кредитор, ТОВ «Лінеура Україна»), а також докази належності цього каналу зв`язку саме [PERSON] ; Обставини які може підтвердити цей доказ неналежність телефонного номера, на який надсилався ідентифікатор, [PERSON] . Оригінал або посвідчена копія електронного повідомлення [PERSON] із долученням до нього одноразового цифрового ідентифікатора, яке надсилалось останнім для підтвердження прийняття умов кредитного договору № 4410711 від 22.02.2024; Обставини які може підтвердити цей доказ відсутність факту підписання кредитного договору з боку [PERSON] ; Оригінал або посвідчена копія письмової згоди сторін на використання аналогів власноручних підписів, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, укладена між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» за для укладання між ними кредитного договору № 4410711 від 22.02.2024. Ухвалою суду від 04.06.2025 зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Українські фінансові операції» про визнання кредитного договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд перейшов від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання; витребувано від ТОВ «Українські фінансові операції» інформацію в порядку ст. 84 ЦПК України. 11.06.2025 від представника ТОВ «Українські фінансові операції» адвоката Дідуха Є.О. за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив. У цей же день адвокат Дідух Є.О. надіслав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просив суд у задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю, мотивуючи аналогічними доводами, що викладені у відповіді на відзив, а також тим, що ТОВ «Українські фінансові операції» не є належним відповідачем у цій справі, оскільки з [PERSON] не укладав жодних договорів. 16.06.2025 від представника [PERSON] адвоката Шевчука І.В. за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшло заперечення (на відповідь на відзив), в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» повністю. Також адвокат Шевчук І.В. надіслав суду відповідь на відзив, в якому просив зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Українські фінансові операції» задовольнити у повному обсязі. 23.06.2025 від представника ТОВ «Українські фінансові інвестиції» адвоката Лисенка Д.В. за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшла заява про надання доказів на виконання ухвали від 04.06.2025. Згідно ухвали від 24.06.2025 суд постановив повторно витребувати від «АТ КБ «ПриватБанк» інформацію в порядку ст. 84 ЦПК України. 04.07.2025 від представника ТОВ «Українські фінансові операції» адвоката Лисенка Д.В. за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшла заява про підтвердження укладення договору № 4410711 від 22.02.2024. 14.07.2025 від представника первісного позивача адвоката Лисенка Д.В. за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшло клопотання про визнання обов`язковою явку в судове засідання первісного відповідача [PERSON] . У той же день від АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку до суду на виконання ухвали суду від 22.05.2025 надійшла виписка по рахунку [PERSON] 16.07.2025 від представника первісного відповідача [PERSON] адвоката Шевчука І.В. за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшло заперечення на клопотання позивача про обов`язкову явку відповідача у підготовче судове засідання. У той же день від АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку до суду надійшла інформація на запит суду, згідно якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 22.02.2024 здійснено переказ коштів у розмірі 17\~600 грн. 27.08.2025 від представника первісного відповідача [PERSON] адвоката Шевчука І.В. за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшло заперечення на заяву первісного позивача від 04.07.2025 щодо виконання ухвали суду про витребування доказів. Крім того адвокат Шевчук І.В. заявив клопотання про визнання виписки за договором № б/н за період 22.02.2024-22.03.2024 від 03.07.2025, а також листа № 20.1.0.0.0/7-250630/19404-БТ від 04.07.2025, надісланих до суду від АТ КБ «ПриватБанк» такими, що не відповідають критеріям належності доказів, та не брати до уваги ці документи під час розгляду позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» як позивача за первісним позовом. Згідно ухвали від 24.11.2025 суд постановив закрити підготовче провадження та справу призначити в судовому засіданні на 01.12.2025. У межах судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання про визнання явки відповідача обов`язковою; задоволено клопотання про долучення доказів, поновлення строків їх подання. Представник первісного відповідача [PERSON] адвокат Шевчук І.В. первісний позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Одночасно просив задовольнити зустрічну позовну заяву у повному обсязі. Представник первісного позивача ТОВ «Українські фінансові операції» адвокат Лисенко Д.В. у судове засідання не з`явився, у телефонограмі до суду просив розглянути справу у його відсутність, оскільки всі докази наявні у справі, його неявки не є перешкодою для винесення рішення у справі. Заслухавши адвоката Шевчук І.В., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд уважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у зустрічному позові необхідно відмовити з таких підстав. Суд у межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів установив наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно зі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Суд установив, що 22.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4410711 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі договір). На умовах, установлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту 17\~600 грн. Згідно з п. 1.3. договору строк кредиту 365 днів: із 22.02.2024 по 20.02.2025, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів. На підставі погоджених умов, викладених у п. 2.1. договору, ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до зазначених вище умов договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит у сумі 17\~600 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 23). [PERSON] під час укладання кредитного договору здійснив усі необхідні дії, викладені в розділі 2. «Процедура укладання електронного кредитного договору» , що визначені розділом 6. «Особливості укладення кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ІТС товариства» правил надання коштів у позику, у тому числі у на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» та уклав кредитний договір. Згідно реквізитів договору № 4410711 від 22.02.2024 [PERSON] підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «92630». Таким чином, відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки [PERSON] . Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору № РК-П-19/03-01 про переказ коштів від 12.03.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення». За інформацією в листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до зазначеного договору № 4410711 від 22.02.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 17 600 грн. на платіжну карту [NUMBER] . З огляду на викладене вище, кредитні кошти [PERSON] перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію, та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору, на банківську картку № [NUMBER] , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. Вказана інформація підтверджується в тому числі відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.237, 246) згідно якої на ім`я [PERSON] в банку дійсно емітовано карту № [NUMBER] , на яку 22.02.2024 здійснено переказ коштів у розмірі 17\~600 грн. Інформація про платника IPAY credit. Фінансовий номер клієнта 0962460754. Вказана інформація у повному обсязі узгоджується з доводами представника первісного позивача щодо надіслання ідентифікатора саме на контактний номер відповідача. Згідно з п. 3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5 % у день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. Відповідно до п. 4.1. договору сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 4.3. договору. За даними поденного розрахунку заборгованості за договором № 4410711 від 22.02.2024 у період з 22.02.2024 по 23.09.2024 включно [PERSON] здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 4 530 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 4 530 грн. Вказана інформація підтверджується відповідними доказами (а.с.226-230) та відповідачем не заперечується. У даному випадку часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом, є підтвердженням його волевиявлення на добровільне виконання умов договору, серед іншого, зазначених п. 4.2 та п. 5.4.1. договору. Ураховуючи зазначене, оплата [PERSON] процентів за користування грошовими коштами є свідомим та вільним вибором відповідача, спрямованим на виконання умов договору. Тобто, оплата [PERSON] суми нарахованих процентів за користування грошовими коштами на рахунок первісного кредитора є підтвердженням факту отримання боржником від первісного кредитора грошових коштів у сумі, що визначена п. 1.2. договору. Ураховуючи вищенаведене, факт укладення правочину та отримання [PERSON] коштів не може бути спростований, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку. Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 09.11.2018р. (справа № 911/3685/17 та справа № 640/18354/14-ц), до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020: «часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Умовами договору передбачено, що відповідно до п. 5.1.3. ТОВ «Лінеура Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення. ТОВ «Лінеура Україна» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 1177 від 19.03.2019, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, яка була видана Національним банком України від 21.03.2024. ТОВ «Українські фінансові операції» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000362 від 15.09.2021, видане Національним банком України, має ліцензію на діяльність фінансової компанії для здійснення діяльності з надання коштів та банківських металів у кредит та надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 26.01.2017. На підставі зазначеного ТОВ «Українські фінансові операції» має право укладати договори факторингу. Ураховуючи невиконання [PERSON] своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством, про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер. Отже, до ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором. Вказане первісним відповідачем також не заперечується. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. У даній справі, відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення договору факторингу про відступлення ТОВ «Українські фінансові операції» належне йому право вимоги. Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 23.09.2024 № 23/09/2024 року перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 4410711 від 22.02.2024. Загальна сума заборгованості склала 116 470 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 17 600,00 грн, заборгованості за процентами 90 070,00 грн, штрафні санкції 8 800,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи норми чинного законодавства України, зазначені вище, те, що за договором факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги заборгованості до [PERSON] , вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» до відповідача є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню у сумі 17 600,00 грн. За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, вбачається, що у період з дати укладання договору, а саме: з 22.02.2024 по 23.09.2024 (дата укладання договору факторингу), у відповідача перед ТОВ «Лінеура Україна» утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії договору у розмірі 90 070,00 грн. Ураховуючи норми чинного законодавства України, а також те, що за договором факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача, вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами до [PERSON] є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами підлягає стягненню у сумі 90 070,00 грн. Причому, таку заборгованість відповідач не заперечив, та свій розрахунок не надав. За договором факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 договору № 4410711 строк кредиту 365 днів: з 22.02.2024 по 20.02.2025. Станом на дату укладання договору факторингу від 23.09.2024 № 23/09/2024 строк дії договору № 4410711 від 22.02.2024 не закінчився. А тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 по 20.02.2025 (150 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 66 000 грн: 17 600,00 грн * 2,5% = 440 грн*150 календарних дні = 66 000 грн. У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. договору № 4410711 від 22.02.2024, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у сумі 156 070 грн (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 90 070,00 грн, проценти нараховані ТОВ «Українські фінансові операції» у сумі 66 000 грн.). Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Всупереч умовам договору відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції» за договором № 4410711 від 22.02.2024 загальною сумою 182 470 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 17 600,00 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 90 070,00 грн, нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 150 календарних днів 66 000 грн, штрафні санкції 8 800,00 грн. За умовами п. 6.4. договору первісним кредитором було нараховано штрафні санкції в розмірі 8 800,00 грн. Проте відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, не підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції за договором в розмірі 8 800,00 грн. Отже, [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції» за договором № 4410711 від 22.02.2024 загальною сумою 173670 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 17 600,00 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 90 070,00 грн, нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 150 календарних днів 66 000 грн. У п. 5\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно ч. 1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи це положення закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Ст. 652 ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої\~статті 638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 по справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 по справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 по справі № 127/33824/19 тощо. Укладаючи кредитний договір, сторони вчинили дії, визначені\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи. Про реєстрацію свідчить: надання відповідачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону, підтвердження свого номера мобільного телефону шляхом введення смс-коду, який відправлений на нього; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із\~Законом України «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту; подання в ІТС кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування). Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~ст. 64 ЦПК України,\~ст. 36 ГПК України\~та\~ст. 79 КАС України, що передбачено ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію». Судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони договору про споживчий кредит досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір вважається укладеним. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону). Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) 92630, дата відправки ідентифікатора позичальнику - 22.02.2024. Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому, в свою чергу, були зараховані кредитні кошти в розмірі 17 600,00 грн. відповідно до умов кредитного договору на його банківську картку, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, що також підтверджується матеріалами справи, а саме: листом АТ КБ «ПриватБанк» від 04.07.2025 № 20.1.0.0.0/7-250630/19404-БТ, отриманим на запит суду в порядку ст. 84 ЦПК України про підтвердження отримання коштів відповідачем, які суд визнає належними та допустимими доказами, оскільки в них чітко прописано дата, сума платежу та реквізити банківської картки відповідача. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний [PERSON] за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р., проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 та у справі № 732/670/19 від 09 вересня 2020 року. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). За правилами статей\~12, 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за\~законом\~мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що договір про надання банківських послуг підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, оформленого сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей\~12, 81 ЦПК України\~є його процесуальним обов`язком. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 23 березня 2020 у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19. Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, без погодження умов та правил надання банківських послуг у застосунку, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, користувався кредитними коштами та лише частково погашав заборгованість, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 525 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Абз. 1 ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк встановлений договором або Законом (ст. 612 ЦК України). Ст. 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У відповідності до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 у справі № 6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Таким чином, ТОВ «Українські фінансові операції» наділено правом грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором передбачено процентна ставка за користування кредитом. Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний, допустимий та переконливий доказ. А тому суд погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 173 670,00 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 17 600,00 грн.; суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, у розмірі 90 070,00 грн.; суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 150 календарних днів, в розмірі 66 000,00 грн. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав в повній мірі, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. \~Таким чином, аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідачем, всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань та спростування вимог позивача. Судом критично оцінюються доводи представника відповідача у первісному позові щодо не укладання договору кредиту, оскільки зазначене спростовується наявними у цій справі доказами у їх сукупності. Також, суд не бере до уваги доводи представника відповідача у первісному позові щодо того, що виписка рахунку відповідача, яка надана Приват банком є неналежним доказом, оскільки не містить в собі реквізити з яких можна було б зробити висновок хто та за що здійснював відповідне нарахування. На думку суду, з урахуванням наявності усіх доказів у сукупності, вказана виписка є належним доказом перерахування коштів саме на виконання кредитних правовідносин та об`єктивно підтверджує обставини, що склалися між сторона у цій справі. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок навів Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 виснував, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Зважаючи на викладене, суд приходить висновку, що надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка по картковому рахунку відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом того, що на картку відповідача зараховувались кредитні кошти. Доводи щодо нарахування великих відсотків, «які суперечать здоровому глузду», також є непереконливими, оскільки відповідно до\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Відповідно до пп. 8, 9, 10 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються, в тому числі, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у виді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Всупереч нормам закону та умовам укладеного між сторонами договору відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості стороною відповідача не спростований; нарахування процентів передбачене укладеним договором; розмір процентів за користування коштами погоджений сторонами. Нараховані позичальнику проценти за своєю природою є платою за користування кредитними коштами, а не сумою компенсації в разі невиконання позичальником зобов`язань за договором. Доводи, що позивач має право звернутися з позовом у порядку 1215 ЦК щодо повернення коштів, які були помилково направлені відповідачу суд не оцінює, оскільки дані правовідносини не є предметом розгляду даної справи та ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні виниклих правовідносин представником Локтя А.С. Не є переконливими доводи про те, що відповідач у цій справі є жертвою та щодо нього вчинене кримінальне правопорушення. Відповідачем не наведено суду ніяких доводів та не надано жодних доказів того, яким чином його персональні дані могли опинитися у розпорядженні ТОВ «Лінеура Україна» та були використані товариством для укладення кредитного договору; з відповідними заявами до правоохоронних органів щодо вчинення стосовно нього шахрайських дій [PERSON] не звертався. Як пояснив в судовому засіданні представник [PERSON] у цьому немає необхідності. Загалом суд оцінює позицію представника [PERSON] адвоката Шевчука І.В., як суперечливу. Фактично, останній взагалі заперечує укладення його клієнтом кредитного договору, але наводить доводи щодо недійсності договору, що, на думку суду, має в собі протиріччя, оскільки неможна визнати кредитний договір недійсним, якщо такий взагалі не укладався. А тому, суд вважає безпідставними доводи представника [PERSON] адвоката Шевчука І.В. про недоведеність існування між сторонами кредитних правовідносин, укладення кредитного договору та надання кредитних коштів, оскільки вони спростовуються сукупністю вищевказаних досліджених по справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення. Факт отримання відповідачем обумовленої кредитним договором суми коштів на повідомлений ним у договорі номер електронного платіжного засобу підтверджується банківськими документами. Водночас відповідачем не надано суду ніяких документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти отримання кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, але таких дій не вчинив. Таким чином, підсумовуючи вищевказані обставини справи, суд висновує, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим і підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про визнання кредитного договору недійсним, є таким, що задоволенню не підлягає, з підстав, що наведені судом вище та стали підставою для задоволення позову. Крім зазначеного, позивач просив стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. П. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~вказано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). По даній справі позивачем понесені витрати на професійну правову допомогу адвоката Дідуха Є.О. у сумі 10 000,00 грн, які підтверджені належними та допустимими доказами (копіями заявки № 4410711 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024; розрахунку виконаних адвокатом робіт № 4410711-24/03-2025 від 24.03.2025; договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024). Згідно із ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6\~ст. 137 ЦПК України). У розумінні положень ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Одночасно суд зважує на ту обставину, що відповідачем не оспорювався вказаний розмір витрат, понесених відповідачем на професійну правову допомогу, який є співмірним зі складністю даної справи, наданим адвокатом часом та обсягом послуг, ціною позову та значенням справи для сторін, відповідає критерію реальності та розумності таких витрат, й всупереч вимог ст.ст. 12,\~13,\~81, ч. 6 ст. 137 ЦПК України\~позивачем нічим не спростований. Стала практика Верховного Суду свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 2 422,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved