Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

[PERSON] 22.09.2025 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком якого є [PERSON] . Оскільки вони були неодружені, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був вчинений відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записувалося за її вказівкою. [PERSON] [INFO] помер при виконанні військового обов`язку щодо захисту України від російської агресії. За життя [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , однак спільне життя між нею та [PERSON] не склалося, він створив іншу родину. Оскільки для оформлення соціальних виплат на сина їй необхідно встановити факт батьківства, тому вона вимушена звернутися до суду з цією заявою. В судовому засіданні заявниця та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Заявниця також пояснила, що за життя [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , спілкувався з сином, приїжджав до нього, забирав із собою, багато часу проводив з ним. Зареєструвати його батьком вони не встигли, мали бажання це зробити на 14-річчя хлопчика, коли б він отримував паспорт. Встановлення факту батьківства необхідне їй з метою виникнення у дитини права на юридичне визнання батька. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви та пояснила, що вона є матір`ю померлого [PERSON] і їй достовірно відомо, що [PERSON] є її онуком, сумнівів не має. Вона завжди хотіла, щоб він носив прізвище батька. Представник заінтересованої особи - Знам`янського відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явився, хоча час про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідка, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00052396422 від 15.07.2025, запис про батька [PERSON] вчинений відповідно до ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с-щі Виїмка Бахмутського району Донецької області, про що Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 02.07.2025 складено відповідний актовий запис №402. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] за життя визнавав себе батьком [PERSON] . Незважаючи на те, що спільно із заявницею він не проживав, однак постійно спілкувався з сином, приїжджав у гості, купував йому необхідні речі, дарував подарунки, забирав із собою, вони разом їздили до бабусі, також проводили час в дитячих розважальних закладах, хлопчик називав його татом. Вирішуючи заявлені вимоги по суті, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (ч.2 ст.125 СК України). Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.1-3 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. За правилами ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч.3 ст.128 цього Кодексу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до ч.1 ст.130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до ст.128, 129 СК України не вирішувалося за життя такої особи, не є перешкодою для застосування ст.130 СК України. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №373/2257/18, від 15.04.2021 у справі №361/2653/15. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. У пункті 9 вказаної постанови зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Аналіз норми ст.130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст.128 СК України). Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану. Так, з отриманих в судовому засіданні пояснень заявниці та заінтересованої особи, яка є матір`ю померлого, показів свідка, оглянутих світлин та досліджених судом письмових доказів слідує, що заявниця та [PERSON] спільно проживали, проте не перебували у шлюбі між собою. Від цих стосунків у них [INFO] народився син [PERSON] , державна реєстрація народження якого була проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за вказівкою матері. Після припинення стосунків між заявницею та [PERSON] , останній за життя беззаперечно та публічно визнавав своє батьківство щодо [PERSON] , матеріально утримував його, приділяв йому належну увагу і даний факт не заперечується матір`ю дитини та матір`ю померлого. Однак батьки дитини за життя [PERSON] не вжили заходів організаційно-правового характеру щодо встановлення (визнання) факту батьківства. Судом також встановлено, що відомості щодо батька дитини, які зазначені в актовому записі про народження та відповідно у свідоцтві про народження [PERSON] , зокрема його ім`я та по батькові, відповідають імені та по батькові [PERSON] . Отже суд вважає доведеним факт батьківства [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] , і такий факт породжує юридичні наслідки, оскільки надасть змогу юридично закріпити відомості про батька дитини, який помер. В свою чергу, відповідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 №3307/5), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Беручи до уваги встановлення судом факту батьківства [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] та враховуючи, що судове рішення має містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану, тому є необхідність у внесенні відповідних змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей про батька. З огляду на викладене, вимоги заявниці є обґрунтованими і доведеними, на підставі чого суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення таких вимог. Згідно з ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved