Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, посилаючись на те, що з відповідачем вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1985 року. Вказала, що від шлюбу неповнолітніх дітей немає, подружнє життя не склалося, оскільки сторони мають різні характери, погляди на життя та сім`ю, що призводить до постійних непорозумінь. Сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного зі сторін. Ухвалою від 04 листопада 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію зазначеної ухвали відповідач отримав 15 листопада 2025 року. Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Суд встановив, що 24 грудня 1985 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чорнобильського району Київської області, актовий запис № 133. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивачка бажає розірвати шлюб і відповідач не надав суду заперечень проти цього. За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з частиною третьою статті 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Оскільки із змісту позовної заяви вбачається, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 цієї статті). Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема інваліди I та II груп. Відповідно до посвідчення Управління праці та соціального захисту населення Васильківської міської ради серії [NUMBER] від 20.08.2007 р., позивачка є інвалідом II групи, а тому звільнена від сплати судового збору. У відповідності до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії [NUMBER] від 08.07.1994 р., позивачка віднесена до категорії 1 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є підставою для звільнення її від сплати судового збору. А тому, задовольняючи позовні вимоги, суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved