Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У червні 2024 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, в якому просила: визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] [INFO] ; визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] [INFO] ; виключити відомості з актового запису про народження дитини [PERSON] [INFO] , відомості про « [PERSON] », як батька дитини; внести відомості до актового запису про народження [PERSON] [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] ; виключити відомості з актового запису про народження дитини [PERSON] [INFO] , відомості про « [PERSON] », як батька дитини; внести відомості до актового запису про народження [PERSON] [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дня подачі цієї заяви і до повноліття доньки [PERSON] , а в подальшому 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць до повноліття доньки [PERSON] . 15 жовтня 2024 року (сформовано в системі Електронний суд 15 липня 2024 року) представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що позивач не надав до суду належних доказів того, що відповідач є батьком дітей. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 04 листопада 2024 року(сформовано в системі Електронний суд 24 жовтня 2024 року) представник позивачки подав відповідь на відзив в якому зазначив, що доводи відповідача є безпідставними, а доказі надані стороною позивача підтверджують факт виховання та утримання дітей відповідачем на протязі перших років життя. Представник позивача надав заяву у якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, розгляд справи просив проводити без участі сторони позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber». Надав відзив в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що в свідоцтві про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] вказані батько [PERSON] та мати [PERSON] . (а.с. 9) В свідоцтві про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] вказані батько [PERSON] та мати [PERSON] . (а.с. 11) Згідно листа Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області №50оз/201/02-2024 від 27 травня 2024 року встановлено, що позивачка 20 січня 2019 року зверталася до органів поліції за фактом зникнення чоловіка [PERSON] (а.с. 17-19) Як вказує позивачка приблизно з 2006 року вона стала зустрічатися з [PERSON] . В кінці цього року [PERSON] стала разом проживати за місцем реєстрації відповідача, за адресою: [ADDRESS] , де вони прожили декілька місяців. У 2007 році батьки позивача придбали їй квартиру в будинку [ADDRESS] , де позивач та відповідач стали проживати разом. Після чого в 2008 році народилася дитина [PERSON] . Оскільки [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі, а відповідач не став писати заяву у відділі реєстрації актів цивільного стану про те, що він є батьком дитини, [PERSON] зареєструвала доньку згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження доньки, [PERSON] разом з [PERSON] і донькою проживали в будинку [ADDRESS] до 2013 року. Після чого [PERSON] продала свою квартиру і придбала квартиру [ADDRESS] , куди переїхала разом з [PERSON] і донькою [PERSON] році у [PERSON] та [PERSON] народилася друга донька [PERSON] . Оскільки [PERSON] та [PERSON] так і не перебували у шлюбі, а відповідач не став писати заяву у відділі реєстрації актів цивільного стану про те, що він є батьком дитини, [PERSON] зареєструвала доньку згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Разом з відповідачем та двома дітьми [PERSON] вони прожили до літа 2020 року, після чого відповідач пішов від [PERSON] та з того часу вони проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю. В квітні 2022 року [PERSON] разом з двома доньками евакуювалася до Німеччини, де і проживає в теперішній час. Згідно висновку експерта №1673-25 від 26 вересня 2025 року за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що генетичні ознаки (ДНК-профіль), які належать [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в результаті проведеного розрахунку встановлено, що ймовірність підтвердження біологічного батьківства між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , становить не менше 99,99999999993520%. Генетичні ознаки (ДНК-профіль), які належать [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в результаті проведеного розрахунку встановлено, що ймовірність підтвердження біологічного батьківства між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , становить не менше 99,9999999999560%. Згідно ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Власне на реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Як передбачено ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Оскільки позивач не перебувала у шлюбі з відповідачем запис про батька в свідоцтвах про народження дітей був здійснений на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 Сімейного Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Підпунктом 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, передбачено, що при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до статей 264, 265 Цивільного Процесуального кодексу України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Враховуючи вищезазначене, результати судової молекулярно-генетичної експертизи, які підтверджують факт батьківства відповідача та неповнолітніх дітей, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON] [INFO] та батьком дитини [PERSON] [INFO] та внесення змін до актового запису про народження [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , зазначивши батьком дітей [PERSON] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, з огляду на те, що відповідач працездатний, на утриманні інших дітей не має, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дня подачі цієї заяви і до повноліття доньки [PERSON] , а в подальшому 1/4 частину усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць до повноліття доньки [PERSON] , починаючи стягнення з 06 червня 2024 року. Таким чином, враховуючи встановлення судом належних та допустимих доказів, що відповідач є батьком дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, сторона позивача просить відшкодувати вартість проїзних квитків з Німеччини до Львова та назад у розмірі 39490,85 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 23748,48 грн. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З наведеного, суд вважає, що витрати на проведення експертизи відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи та підлягають стягненню з відповідача. У стягненні витрат на проїзні квитки суд вважає за необхідне відмовити, оскільки такі витрати не відносяться до тих, які пов`язані з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, у розмірі 1211,20 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 1211 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved