Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №512394-КС-001. Вказаний договір був укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА» через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/. Відповідно до умов договору відповідачці було надано кредитні кошти у розмірі 44000 грн, на засадах строковості, поворотності , платності, де [PERSON] зобов`язувалася повернути надані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, а лише частково сплатила кошти у сумі 24440 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у відповідачки станом на 02.07.2025 року виникла заборгованість у сумі 124720 грн, з яких: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 44000 грн, суми прострочених платежів по процентах - 55440 грн, суми заборгованості за штрафами - 22000 грн, суми прострочених платежів за комісією - 3280 грн. Оскільки у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором [PERSON] не погасила, просить позов задовольнити, стягнути з відповідачки 124720 грн заборгованості за кредитним договором та 2422,40 грн судового збору. 28 серпня 2025 року відповідачкою [PERSON] подано відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вказує, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме вона була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено і те, що саме відповідачка отримала логін та пароль в системі, що нею було подано заявку на отримання кредиту, а також не надано доказів, що вона була ознайомлена з усіма істотними умовами договору та не надано доказів про зарахування коштів на платіжну картку відповідачки і що вказана картка справді належить саме відповідачці. Вказує, що відповідачкою не було вчинено дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Також просить врахувати 5520 грн безпідставно сплачених та зарахованих як комісія незрозумілі, неідентифіковані та неконкретизовані послуги, і зменшити на цю суму залишок заборгованості за кредитом. Щодо клопотання позивача про витребування доказів зазначає, що воно не може бути задоволеним судом, а витребувані докази не можуть бути покладені в основу рішення. Зазначає, що позивач повинен мати у своєму розпорядженні документи, що підтверджують факт видачі кредиту, зокрема банківські виписки, які засвідчують рух коштів за договором. Представником позивача [PERSON] через підсистему "Електронний суд" подано відповідь на відзив, згідно з якого вказала, що під час укладання договору позики позичальника було ідентифіковано, оскільки договір було підписано електронним підписом, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надіслано було на номер мобільного телефону [PERSON] . Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Отже, договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису). Також зазначила, що відповідачка у відзиві на позовну заяву не заперечувала факт здійснення платежів за кредитним договором №512394-КС-001. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору [PERSON] вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору, і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути кредитну заборгованість у визначеному розмірі. Представник позивача на розгляд справи не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлена у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] був укладений договір № 512394-КС-0014 шляхом направлення [PERSON] пропозиції (оферти), яку остання прийняла. ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-1361 на номер телефону « [NUMBER] », який був зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, який боржником було введено/відправлено, отже, вона ним скористалася для укладення договору з позивачем. Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Бізнес Позика» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит на наступних умовах: сума кредиту - 44000 грн, строк кредитування - 24 тижні, процентна ставка в день фіксована складає 1 %, одноразова комісія за користування кредитом - 8800 грн., термін дії договору до - 27 березня 2025 року. Згідно наданого ТОВ «ПрофітГід» підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів на карту відповідача [PERSON] № [NUMBER] здійснено переказ суми 44000 грн. Також на виконання ухвали Богородчанського районного суду від 29 липня 2025 року банком АТ «Райффайзен Банк» надано інформацію щодо банківської картки № [NUMBER] , яка належить відповідачці - [PERSON] , також виписку про рух коштів по рахунку за період з 10.10.2024 по 27.03.2025 роки. Дана виписка підтверджує, що відповідачці було перераховано на її картку № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 44000 грн. Тобто, факт отримання відповідачкою від позивача грошових коштів підтверджується здійсненням переказу грошових коштів. Факт незаконного використання її банківської картки відповідачка не повідомляє. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного Кредитним договором. Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання ТОВ «Бізнес Позика», а саме, отримавши кредитні кошти. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором [PERSON] на виконання умов договору здійснила часткову оплату за кредитним договором № 512394-КС-001 на загальну суму 24440 грн. Здійснення періодичних платежів щодо погашення кредиту підтверджує те, що [PERSON] визнає укладання договору. Відповідно до розрахунків позивача, станом на 01 липня 2025 року, відповідачка має заборгованість перед позивачем у розмірі 124720 грн, яка складається з наступного: 44000 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 55440 грн - сума прострочених платежів по процентах, 3280 грн - сума прострочених платежів за комісією, 22000 грн- сума штрафу. Таким чином, суд встановив, що відповідачка порушила визначені умови Кредитного договору і не повернула кредит позивачу, а також не сплачувала проценти за його користування, не погасила визначену договором суму комісії. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Згідно з п.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з положеннями пунктів 12-13 ст. 11 цього ж Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копія, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Згідно з п. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку, встановлено, що сума заборгованості відповідачки станом на 01.07.2025 року складала 124720 грн., з яких: 44000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 55440 грн - суми заборгованості за відсотками; 3280 грн - сума заборгованості за комісією; 22000 грн - суми заборгованості за штрафними санкціями. Станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості за тілом кредиту становить: 44000 грн . З урахуванням денної процентної ставки в розмірі 1%, розмір нарахованих процентів за користування кредитом за період з 10.10.2024 року по 27.03.2025 року (169 днів) становить 74360 грн (44000 х 1%/100) х 169 днів). Позивачем зазначено, що відповідачкою добровільно сплачено частину відсотків за користування кредитом в сумі - 18920 грн та частину комісії в сумі - 5520 грн. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, неустойка не може бути стягнута, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору, зважаючи на порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню: з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №512394-КС-001 від 10.10.2024 року в розмірі 102720 грн, з яких: сума кредиту 44000 грн, сума процентів за користування кредитом - 55440 грн, сума комісії за комісії - 3280 грн. Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки судом позов задоволено частково на суму 102720 грн, що становить 82,36% заявлених вимог (102720х100/124720), то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1995,09 грн (2422,40х82,36/100). На підставі наведеного, ст.11, 141, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial