Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) та [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулися до суду з даним позовом, в якому просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовують тим, що після смерті батьків вони подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, але не можуть оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, оскільки видача свідоцтв про право на спадщину приведе до порушення прав членів колгоспного двору, які проживали в даному домоволодінні, правовстановлюючий документ підлягає заміні, із визначенням усіх співвласників та їх часток на вищезгаданий будинок або вирішення питання у судовому порядку. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. Звернулися до суду з клопотанням, в якому просили розглянути справу без їх участі. Позов підтримують повністю і просять його задовольнити. Відповідач у судове засідання представника не направив, відзиву на позов не подав, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника, просить прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю. Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. \~Відповідно до\~ст. 120 ЦК УРСР\~в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Згідно із ч. 2\~ст. 123 ЦК УРСР\~в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи із рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 13 Постанови ПВС України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та ст. 563 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, у випадку смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З матеріалів справи слідує, що спірний будинок побудований на законних підставах і не є самочинним будівництвом, а відтак право власності на нього виникло у членів відповідного колгоспного двору. Судом встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та мало статус «колгоспного двору», проживали: батьки позивачів [PERSON] (голова двору), [PERSON] та позивачі, яким згідно діючого на той час законодавства і належало зазначене домоволодіння в рівних долях (по частині кожному). Батько позивачів [PERSON] помер [INFO] , не склавши за життя заповіту. На день смерті за однією адресою з ним були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON] та сини (позивачі) [PERSON] та [PERSON] . Отже, спадщину (1/4 частину домоволодіння) після його смерті прийняли дружина та два сини в рівних частках, але не оформили своїх прав. Мати позивачів [PERSON] померла [INFO] , не склавши за життя заповіту. На день смерті за однією адресою з нею були зареєстровані та проживали: сини (позивачі) [PERSON] та [PERSON] . Отже, спадщину (1/4 частину домоволодіння, що належало матері позивачів станом на 15.04.1991, та 1/12 частину, яку вона прийняла після смерті чоловіка [PERSON] ) після її смерті прийняли два сини (позивачі) у рівних частках, але не оформили своїх прав. Позивачі звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своїх батьків та нотаріус завів спадкові справи, проте відмовив їм у видачі свідоцтв. Зараз, будучи спадкоємцями після смерті своїх батьків, позивачі не можуть реалізувати своє право на отримання свідоцтва на спадщину на будинок, оскільки видача свідоцтв про право на спадщину приведе до порушення прав членів колгоспного двору, які проживали в даному домоволодінні. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспортів, свідоцтв про народження, укладення шлюбу, смерть, право власності на жилий будинок, довідок Ядутинського старостинського округу Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області №№ 264, 265 від 28.08.2025, КП «Ніжинське МБТІ» Чернігівської обласної ради № 286 від 13.12.2017, технічного паспорту на житловий будинок, витягу зі Спадкового реєстру, довідками Ядутинського старостинського округу Борзнянської міської ради Ніжинського району Чернігівської області № 263 від 28.08.2025, постановами державного нотаріуса Борзнянської державної нотаріальної контори № 802/02-14, № 803/02-14, № 804/02-14 та № 805/02-14 від 10.09.2025, звіту про оцінку нерухомого майна житлового будинку ФОП [PERSON] , копіями спадкових справ до майна померлих [PERSON] та [PERSON] . За змістом положень ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Відповідно до приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] , цивільна правоздатність яких припинилася, прийняли спадщину, інші спадкоємці на спадкове майно не претендують, правовстановлюючий документ на належний померлим спадкодавцям житловий будинок підлягає заміні, що перешкоджає позивачам оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе їх позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved