Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У травні 2023 року Київська Міська Рада в особі представника Геращенко Вікторії звернулась до суду із позовом до ТОВ «Короніда Інвест», ТОВ «Комерц-Сіті», ТОВ «Гербуд», ТОВ «Паритет Інвестбуд», [PERSON] , треті особи: Державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Київського нотарільного округу м. Києва, Державний реєстратор Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу в якому просить: - визнати недійсним договори купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2013 року №02.10-12 та №01.10-12, посвідчені приватним нотаріусом Осипенко Д.О., за якими право власності на Об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 146617380000) за адресою: [ADDRESS] набуто ТОВ «Комерц-Сіті» та ТОВ «Гербуд» та застосувати наслідки недійсності; - усунути перешкоди власнику- територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 03.09.2015 №43257929 на Об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 716737580000) за ТОВ «Паритет Інвестбуд» з одночасним припиненням права власності ТОВ «Паритет Інвестбуд» на нього; - усунути перешкоди власнику- територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 03.09.2015 №24140328 на Об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 716724080000) за [PERSON] з одночасним припиненням права власності [PERSON] на нього; - зобов`язати ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000675:172:0070) площею 0,047 га на [ADDRESS] (нова назва [ADDRESS] та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення від споруди- нежитлового приміщення в літ. А-1 (група приміщень №1 та №2) площею 168,3 кв.м. тп 156,9 кв.м.; - визнати незаконним та саксасувати рішення Київської міської ради від 04.04.2017 №62/2284 та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину- договору оренди земельної ділянки від 01.11.2017 року №4364, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Литвин А.С., за яким земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 передана в оренду ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] ; - скасувати рішення приватного нотаріуса Литвин А.С. пр одержавну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 від 01.11.2017 №37882277 з припиненням права оренди ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] на нього; - судові витрати покласти на відповідачів. Позов мотивовано тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Корюк Т.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2013 року №5492299, яким за ТОВ «Короніда Інвест» зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлову будівлю, літ А-1, загальною площею 325, 2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Підставою винесення даного рішення є рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц. В подальшому приватним нотаріусом КМНО Осипенко Д.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.12.2013 №8888980, на підставі якого за ТОВ «Комерц-Сіті» зареєстровано право спільної часткової приватної власності на Об`єкт нерухомого майна, розмір частки - та рішення від 10.12.2013 року №8888627, яким за ТОВ «Гербуд» зареєстровано право спільної часткової приватної власності на Об`єкт нерухомого майна, розмір частки - . Підставами винесення даних рішень є договори купівлі-продажу від 10.12.2013 №02.10-12 та №01.10-12, видані приватним нотаріусом Осипенко Д.О. З листа [PERSON] від 03.05.2023 року б/н стало відомо, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц, яке стало підставою для первинної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна в подальшому було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року у справі №22-ц/796/8807/2014. Однак, 28.08.2015 року відбувся поділ Об`єкта нерухомого майна, відомості про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Аврамченко С.С., індексний номер 241440942. До того ж, державним ресєтратором [PERSON] , прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.09.2015 №43257929, на підставі якого за ТОВ «Паритет Інвестбуд» 28.08.2015 року зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення літ. А-1 (група приміщень №1) загальною площею 168,3 кв.м., підставою для прийняття якого є свідоцтво про право власності від 03.09.2015 №24140942. Також, державним реєстратором Аврамченко С.С., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.09.2015 року №24140328, на підставі якого за [PERSON] 28.08.2015 зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення літ.А-1 (група приміщень №2) загальною площею 156,9 кв.м., підставою для прийняття якого є свідоцтво про право власності від 03.09.2015 №43256986. Водночас, рішенням Київської міської ради передано земельну ділянку ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] від 04.04.2017 року №62/2284 земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 передано в оренду на 15 років. На підставі зазначеного рішення 01.11.2017 року укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в Реєстрі за №4364, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Литвин А.С. Право оренди земельної ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 23126553 (рішення приватного нотаріуса Литвин А.С. про державну реєстрацію прав оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 від 01.11.2017 №37882277). Зазначений об`єкт нерухомого майна розташований у межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 за адресою: [ADDRESS] . При цьому, КМР жодних рішень щодо передачі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] під будівництво Об`єкту нерухомого майна ні ТОВ «Короніда Інвест», ні ТОВ «Комерц-Сіті», ні ТОВ «Гербуд», ні ТОВ «Паритет Інвестбуд»? ні [PERSON] , ні іншим юридичним чи фізичним особам у власність чи користування до 01.11.2017 не приймала. З урахуванням рішення Апеляційного суду міста Києва від 24.09.2014 року у справі №22-ц/796/8807/2014 у ТОВ «Короніда Інвест» відсутнє речове право на Об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з чим відповідні права повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом припинення державної реєстрації таких речових прав. Отже, наявність рішення Апеляційного суду міста Києва про скасування рішення суду, що стало підставою для первинної державної реєстрації виключає можливість прийняття наступних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: рішення державного реєстратора Корюк Т.В. від 02.09.2013 року №5493399, рішення приватного нотаріуса Осипенко Д.М. від 10.12.2013 №8888980, рішення приватного нотаріуса Осипенко Д.М. від 10.12.2013 №8888627, рішення державного реєстратора Аврамченко С.С. від 03.09.2015 №43257929, рішення державного реєстратора Аврамченко С.С. від 03.09.2015 №24140328 та такі рішення підлягають скасуванню. Таким чином позивач вважає, що в результаті недобросовісної поведінки ТОВ «Короніда Інвест» щодо визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, який є самочинним будівництвом, в судовому порядку, а в подальшому шляхом реєстрації права власності на заначений об`єкт, який розташований на земельній ділянці, яка належить КМР, його дії були спрямовані на подальше неправомірне набуття права користування земельною ділянкою на позаконкурентних засадах. Однак, у зв`язку з відстуністю у ТОВ «Короніда Інвест» правомочностей власника на об`єкт нерухомого майна, вчинення ним правочину з відчуження його є таким, що суперечить інтересам деражви та суспільства, не відповідає законодавству України, а отже вважає, що договори купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2013 №02.10-12 та №01.10-12 повині бути визнані судом недійсними одночасно із застосування наслідків недійсності таких правочинів. Оскільки позивач вважає, що зазначені вище договори купівлі- продажу нерухомого майна повинні бути визнані судом недійсними, при цьому недійсний правочин не породжує жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а відтак ефектним і належним способом захисту порушеного права є також вимога спрямована на скасування рішень про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] . На підставі правових висновків постанов Верховного суду від 03.08.2022 у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 №450/441/19, від 22.08.2022 у справі №579/977/21, також ефективним захистом порушеного права територіальної громади м. Києва в особі КМР є також припинення права власності ТОВ «Паритет Інвестубд» та [PERSON] на Об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, механізм захисту прав територіальної громади шляхом скасування рішень, припинення права власності на Об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці комунальної власності з одночасним зверненням зазначеного Об`єкта самочинного будівництва не призведе до непропорційності втручання у права ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] , оскільки захист землі, яка на праві власності належить територіальній громаді м. Києва, створення належних умов для реалізації прав громадян і забезпечення населенню доступу до землі, превалюють над індивідуальними правами окремих осіб. Щодо позовних вимог щодо самочинного будівництва, усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, зобов`язання знесення Об`єкта нерухомого майна, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан та її повернення, позивач зазначає, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності міста, виключно КМР має право розпоряджатися нею, а значить в діях ТОВ «Короніда Інвест», ТОВ «Комерц-Сіті», ТОВ «Гербуд», ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Таким чином Об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом, яке здійснено на земельній ділянці, яка не відводилась КМР для такої цілі. Також ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] у зв`язку з тим, що у них зареєстровано право власності на Об`єкт нерухомого майна, звернулись до Київської міської ради з клопотанням про передачу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення. Рішенням КМР від 04.04.2017 №62/2284 «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Паритет Інвстебуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] » земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 передано в оренду на 15 років. На підставі зазначеного рішення укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №4364. Право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 23126553. Отже, під час прийняття вищевказаного рішення та укладення договору оренди земельної ділянки без проведення земельних торгів позивач, вважав, що на первинній земельній ділянці знаходиться Об`єкт нерухомості, який є власністю ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] , проте інофрмація не відповідала дійсності. Зазначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речове право на Об`єкт нерухомого майна є недостовірними, так як відповідачі не набували і не могли набути право власності на цей Об`єкт з огляду на приписи ст. 376 ЦК України. Тому на момент звернення ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] із клопотання про передачу в оренду земельної ділянки вони не були власниками Об`єкта нерухомого майна та не могли отримати вказану земельну ділянку на праві оренди поза процедурою земельних торгів. Таким чином, отримання відповідачами у користування земельної ділянки відбуллося з порушенням ними принципу добросовісності. Позивач вважає, що оскільки жодна особа не набула у встановленому законодавством України порядку право на об`єкти нерухомого майна, розміщені на земельній ділянці, рішення КМР не могло бути прийнятим, а отже договір оренди є нікчемним правочином, оскільки порушує публічний порядок, а саме посягає на суспільні та соціальні основи держави та був спрямований на отримання комунальної власності, а саме земельної ділянки, всупереч інтересам територіальної громади. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2023 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2025 року клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Паритет Інвестбуд» - адвоката Кікена Павла Ігоровича про залишення без розгляду цивільної справи - залишено без задоволення. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.08.2025 року у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Плахотнік Р.А. вимоги позову підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Паритет Інвестбуд» - Кікена П.І. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на доводи зазначені у відзиві та письмовій промові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - Начитайленко О.В. заперечував проти задоволення позову в повному осбязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Представник відповідача ТОВ «Комерц Сіті» - Начитейленко Н.О. в судовому засіданні просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Представник відповідача ТОВ «Короніда Інвест» в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Гербуд» не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи Державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Осипенко Д.О., Державний реєстратор Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Аврамченко С.С., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. або їх представники в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, та підтвердженно матеріалами справи, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Короніда Інвест» право власності на об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля, загальною площею 68,5 кв.м., що складається з групи приміщень №1, №2 та №3, по [ADDRESS] , загальною площею 146,0 кв.м., що складається з групи приміщень №1, №2, №3, №4 та №5, на площі Героїв Бресту, 1, літера «К» м. Києві, нежитлова будівля, загальною площею 325,2 кв.м., що складається з групи приміщень №1 та №2, по [ADDRESS]. Зобов`язано [PERSON] , протягом двох тижнів, після набрання законної сили даного рішення, повернути, Товариству з обмеженою відповідальністю «Короніда Інвест» за Актом прийому-передачі, нежитлові будівлі за такими адресами: нежитлову будівлю, загальною площею 68,5 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю, загальною площею 146,0 кв.м. по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю, загальною площею 325,2 кв.м., по [ADDRESS] . Зобов`язано гр. [PERSON] замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних, ліцензованих організаціях (сертифікованих), на нежитлову будівлю, загальною площею 68,5 кв.м., по [ADDRESS] ; нежитлову будівлю, загальною площею 146,0 кв.м. по площі Героїв Бресту, 1, літера «К» у м. Києві; нежитлову будівлю, загальною площею 325,2 кв.м., по [ADDRESS] том 1 ас. 42-43). Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Корюк Т.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2013 року №5493399, яким за ТОВ «Короніда Інвест» зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомога майна, а саме нежитлову будівлю, літ. А-1, загальною площею 325,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підстава: рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц. 10.12.2013 року між ТОВ «Короніда-Інвест» та ТОВ «Комерц-Сіті» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №01.10-12, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим №8931, відповідно до умов якого, ТОВ «Короніда Інвест» передало у власність, а ТОВ «Комерц-Сіті» прийняв і оплатив об`єкт нерухомого майна, а саме частину нежитлової будівлі літ. А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний №146617380000, який складається з групи приміщень №1 та №2, загальна площа 325, 2 кв.м. (том 2 а.с. 29). 10.12.2013 року між ТОВ «Короніда-Інвест» та ТОВ «Гербуд» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №02.10-12, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим №8429, відповідно до умов якого, ТОВ «Короніда Інвест» передало у власність, а ТОВ «Гербуд» прийняв і оплатив об`єкт нерухомого майна, а саме частину нежитлової будівлі літ. А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний №146617380000, який складається з групи приміщень №1 та №2, загальна площа 325, 2 кв.м. (том 2 а.с. 42). Державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна на підставі якого за ТОВ «Комерц-Сіті» та ТОВ «Гербут» зареєстровано право спільної часткової приватної власності по частині на нежитлову будівлю, літ. А-1, загальною площею 325,2 кв. м., що розташована за наступною адресою: [ADDRESS] , відповідно до реєстраційної справи наданої приватним нотаріусом КМНО Осипенко Д.О. провидилась на підставі наступних документів: заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, договору №01.10-12 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2013 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2013 року №14282079, відповідно до якої нежитлова будівля літ. А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності ТОВ «Короніда Інвест», договір №02.10.-12 купівлі-продажу нерухомого майна №02.10-12 від 10.12.2013 року, статуту ТОВ «Гербуд» затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «Гербуд» протоколом №01/10/13 від 01.10.2013 року (том 2 а.с. 28-69). В подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.12.2013 року №8888980, на підставі якого за ТОВ «Комерц-Сіті» зареєстровано право спільної часткової приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розмір частки -1/2 та рішення від 10.12.2013 року №8888627, яким за ТОВ «Гербуд» зареєстровано право спільної часткової приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розмір частки -1/2. Підставами винесення даних рішень є договори купівлі-продажу від 10.12.2013 №02.10-12 та №01.10-12, які посвідчені приватним нотаріусом Осипенко Д.О. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року у справі №22-ц/796/8807/2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 липня 2013 року - скасовано. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРОНІДА ІНВЕСТ» до [PERSON] про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії - відмовлено. 17.11.2014 року між ТОВ «Гербуд», ТОВ «Комерц-Сіті» та ТОВ «Паритет Інвестбуд», [PERSON] укладено інвестиційний договір, відповідно до умов якого, інвестора зобов`язуються на власний ризик і за власнві кошти відповідно до умов цього договору, забезпечити реалізацію реконструкції нежитлового приміщення в літ. А-1, групи приміщень №1 та №2, загальною площею 325,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та створити умови для реалізації реконструкції. (том 1 а.с.100-102). Згідно із п. 1.2 вказаного договору, інвестори беруть зобов`язання здійснити в повному обсязі фінансування проектування, реконструкції нежитлової будівлі в літері А-1, групи приміщень №1 та №2, загальною площею 325, 2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку та на умовах, викладених у цьому договорі. П. 1.4 вказаного договору, після виконання інвесторами всіх зобов`язань за договором та завершення реконструкції об`єкту інвестування, відповідно до затвердженої проектної документації, право власності переходить до інвесторів, в рівних частах кожному, при цьому право спільної власності припиняється. 13.10.2014 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві зареєструвала Декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція приміщень нежитлової будівлі з виділенням в дві окремі групи приміщень по [ADDRESS] » КВ083142860842 (том 1 а.с. 89). 05.01.2015 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві зареєстрував Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція приміщень нежитлової будівлі з виділенням в дві окремі групи приміщень по [ADDRESS] » КВ143150050237 (том 1 а.с. 90-91). Реконструкція проводилась на підставі проектної документації №19п від 14.05.2014 року ТОВ «Паритет Інвстебуд» та [PERSON] . Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.05.2023 року №331351625, вбачається, що об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1466173800000 закрито, а речове право погашено (том 1 а.с. 27-29). В той же, час утворено два нових окремих об`єкта нерухомого майна, а саме: об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 716737580000, що належить на праві приватної власності ТОВ «Паритет Інвестбуд», що підтверджується згідно інформаційної довідки №331344835 від 05.05.2023 року (том 1 а.с. 37-40) та об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 716724080000, що належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №331344183 від 05.05.2023 року ( том. 1 а.с. 30-34). 03.09.2015 року в результаті проведеної реконструкції Упралвінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві державним реєстратором [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , а саме нежитлове приміщення літ. А-1 (група приміщень №1) за адресою: [ADDRESS] загальною площею 168,3 кв.м., що належить на праві приватної власності ТОВ «Паритет Інвестбуд», рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №24140942 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 03.09.2015 року в результаті проведеної реконструкції Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві державним реєстратором Аврамченко С.С. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , а саме нежитлове приміщення літ. А-1 (група приміщень №2) за адресою: [ADDRESS] загальною площею 156,9 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] , рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №24140328 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як встановлено судом, 12.04.2016 року Департаментом економіки та інвестицій ВО КМР (КМДА) видано довідку про сплату пойової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва №050/18-3104 у зв`язку з реконструкцією нежитлових приміщень в будівлі літ А-1, загальною площею 325, 2 кв.м., група приміщень №1 загальною площею 168,3 кв.м., група приміщень №2 загальною площею 156,9 кв.м. по [ADDRESS] . 21.09.2016 року ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] звернулись до ТОВ «Земля-2000» щодо виконання робіт із землеустрою щодо інвентразації земель для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] . 15.11.2016 року Департамент містобудування та архітектруи ВО КМР (КМДА) надав висновок щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації або ситуації та наявних містобудівних умов та обмежень, що мають бути враховані при розробці документації із землеустрою №10819/0/12-4/19-16, щодо земельної ділянки за адресою [ADDRESS] 136 Ж у Святошинськом урайоні м. Києва., яким погодив технічну документацію із землеустрою (том 3 а.с. 127-129). 25.11.2016 року Головне управління Держегокадастру у м. Києві надав висновок до технічної документації із землеусторою щодо інвентаризації земель №19-26-0.31-1429/35-16 за адресою: [ADDRESS] , яким погодило технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель (том 3 а.с. 130). 01.02.2017 року на підставі листа Департаменту щемельних ресурсів ВО КМР (КМДА) №057041-1780 внесено інформацію про розроблену документацію із землеустрою до міського земельного кадастру (том 4 а.с. 65 на звороті - 66). 15.02.2017 року державний реєстратор Урдюк О.Ю., Департамент земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) зареєструвала право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:172:0070. 13.02.2017 року ТОВ «Паритер Інвестбуд» та [PERSON] звернулись до КМР з клопотанням про передачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] . Київською міською радою від 03.03.2017 року №08/230-496/1 надано Голові постійної комісії КМР з питань містобудування, архітектури та землекористування [PERSON] . Рекомендації до проекту рішення КМР «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] ». (том 4 а.с. 215). Рішенням Київської міської ради від 04.04.2017 року №62/2284 «Про передачу земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] » земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 передано в оренду на 15 років до ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] (том 4 а.с. 51-52). На підставі зазначеного рішення між Київською міською радою та ТОВ «Паритет Інвестбуд», [PERSON] 01.11.2017 року укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови загальною площею 0,0470 га, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. за реєстровим №4364 (том 1 а.с. 24-26). Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, договір укладено на 15 років. Право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 23126553 (рішення приватного нотаріуса Литвин А.С. про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 від 01.11.2017 №37882277) (том 1 а.с. 35-36). Реєстраційна справа на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яка включає документи, на підставі яких прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексні номера: 5493399, 8888980, 8888627) надана Департаментом з питань реєстрації містить наступні документи, зокрема: - картку прийому заяви №5279017; - рішення Святошинського районного суду від 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц, але не в повному обсязі; - статут ТОВ «Короніда Інвест»; - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.09.2013 року №8798867, відповідно до якого відомості з реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] відстуні; -інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.09.2013 року від 8798918, відповідно до якої за ТОВ «Короніда Інвест» 23.08.2012 року зареєстровано право приватної власності на підставі рішення суду від 29.07.2013 року, індексний номер 5492808 від 02.09.2013 року нежитлова будівля за адресою: [ADDRESS] ; - рішення від 02.09.2013 року №5493399, відповідно до якого державний реєстратор прав на нерухоме майно Корюк Т.В., Державна реєстраційна служба України провела державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на нежитлову будівлю, що розташована в [ADDRESS] за ТОВ «Короніда Інвест»; - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 03.09.2013 року №8832219, відповідно до якої за ТОВ «Короніда Інвест» зареєстровано право приватної власності на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року на нежитлову будівлю літ. А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 325,2 кв.м.; - картку прийому заяви №8849677; - договір №02.10-12 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2013 року; - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2013 року №14280427; - рішення від 10.12.2013 року №8888627, яким державний реєстратор Осипенко Д.О., КМНО м. Києва провів державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, розмірі частки на нежитлову будівлю літ А-1 з реєстраційним номером 146617380000, що розташований [ADDRESS] за суб`єктом ТОВ «Гербуд»; - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.12.2013 року №14344401, відповідно до якої за ТОВ «Гербуд» зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 02.10-12, виданий 10.12.2013 року, підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8888627 від 10.12.2013 року, 1/2 частину нежитлової будівлі літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 325, 2 кв.м.; - картку прийому заяви №8850715; - договір №01.10-12 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2013 року;. - інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2013 року №14282079; - рішення від 10.12.2013 №8888980, яким державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Осипенко Д.О. проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки на нежитлову будівлю літ А-1 з реєстраційним номером 146617380000, що розташований в [ADDRESS] за суб`єктом ТОВ «Комерц-Сіті»; -інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.12.2013 року №14345053, відповідно до якої за ТОВ «Комерц-Сіті» зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 01.10.-12, виданий 10.12.2013 року, підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8888980 від 10.12.2013 року, 1/2 частину нежитлової будівлі літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 325, 2 кв.м.; - рішення від 03.09.2015 року №24141309 про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраціної справи. Кадастрова справа стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 надана Департаментом земельних ресурсів, містить наступні документи: - технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] на [ADDRESS] ; - витяг з державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку від 07.12.2016 року НВ-8000397792016, відповідно до якого, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070, що розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та осблуговування інших будівель громадської забудови, площа 0,0470 га, зареєстрована Головним управлінням Держегокадастру у м. Києві 07.12.2016 року на підставі пероведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою, 28.11.2016 року ТОВ «Земля-2000»; - кадастровий план земельної ділянки; - рішення КМР від 10.09.2015 року №958/1822 про інвертаризацію земель міста Києва; - пояснювальну записку ТОВ «Земля-2000»; - перелік земельних ділянок (земель) у розрізі за категоріями земель та угіддями; - пропрозицію щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, що посвідчують право на земельну ділянку, та Державному земельному кадастрі; - перелік обмежень щодо використання земельної ділянки, яка розташована на [ADDRESS] ; - технічне завданная на виконання робіт із землеустрою щодо інвентаризації земель ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] ; - лист директору ТОВ «Земля-2000» від директора ТОВ «Паритет Інвестбуд» про організацію роботи із землеустрою по розробці технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності м. Києва ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] 136Ж (літ. А) у Святошинському районі м. Києва; - витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.10.2016 року №34-26-00.5-5282/30-16; -висновок Департамента містобудуванння та архітектури щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації або ситуації та наявних містобудівних умов та обмежень, що мають бути враховані при розробці документації із землеустрою; - висновок Держгеокадастра від 25.11.2016 року №19-26-0.31-1429/35-15 до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель; - графічні матеріали та матеріали встановлення меж; - документи замовника. Кадастрова справа нада Департаментом земельних ресурсів щодо передачі в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070 містить наступні документи: - технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] на [ADDRESS] ; - витяг з Державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку від 07.12.2016 року НВ-8000397792016, відповідно до якого, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070, що розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площа 0,0470 га, зареєстрована Головним управлінням Держегокадастру у м. Києві 07.12.2016 року на підставі проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою, 28.11.2016 року ТОВ «Земля-2000»; - витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.12.2016 року НВ-8000399402016, відповідно до якого, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75:172:0070, що розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та осблуговування інших будівель громадської забудови, площа 0,0470 га, зареєстрована Головним управлінням Держегокадастру у м. Києві 07.12.2016 року на підставі проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою, 28.11.2016 року ТОВ «Земля-2000»; - пояснювальну записку ТОВ «Земля-2000»; - пропрозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, що посвідчують право на земельну ділянку, та Державному земельному кадастрі; - технічне завданная на виконання робіт із землеустрою щодо інвентаризації земель ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] ; - лист директору ТОВ «Земля-2000» від директора ТОВ «Паритет Інвестбуд» про організацію роботи із землеустрою по розробці технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності м. Києва ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] 136Ж (літ. А) у Святошинському районі м. Києва; - витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.10.2016 року №34-26-00.5-5282/30-16; -висновок Департамента містобудуванння та архітектури щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації або ситуації та наявних містобудівних умов та обмежень, що мають бути враховані при розробці документації із землеустрою; - графічні матеріали та матеріали встановлення меж; - документи замовника; - рішення КМР про передачу земельної ділянки ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлаутації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] ; - пояснювальну записку директора Департамента земельних ресурсів [PERSON] до проекту рішення КМР про передачу земельної ділянки ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлаутації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS] ; - договір оренди земельної ділянки; - лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР від 28.04.2017 року; - лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР в додаток до листа від 28.04.2017 №057/7413; - лист погодження Департаменту земельних ресурсів від 01.02.12017 року №1780; - листи ТОВ «Земля-2000»; - дозвіл на видачу інформації з бази даних земельного кадастру Департаменту земельних ресурсів. Так, відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, але не виключно розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відноситься до повноважень міської ради. Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, корпоративні права в юридичних особах, у тому числі банках, страхових компаніях чи інших господарських товариствах, майно житлового фонду, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Так, відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Верховний Суд в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №520/15125/16-ц за позовом Одеської міської ради про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування нежитлової будівлі-кафе та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення об`єкта нерухомості у попередній стан зазначив, що за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Верховний Суд враховує ту обставину, що на момент відчуження спірного майна 29 жовтня 2010 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 року було чинним, тобто майно було відчужене добросовісному набувачу за відсутності обґрунтованих перешкод для цього. Верховним Судом також враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів з відчуження нерухомого майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача. Верховний Суд в постанові від 13 листопада 2019 року у справі №686/22924/16-ц висловив правову позицію, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У цій справі предметом розгляду є вимоги про визнання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта незаконним і його скасування, знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення і визнання договору купівлі-продажу недійсним. Отже, кінцевою метою звернення до суду є захист права позивача та приведення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача, у попередній стан. Зважаючи на наведене, заявлені вимоги про визнання сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта незаконним і його скасування, визнання договору купівлі-продажу недійсним є неефективним способом захисту порушеного права, а тому задоволенню не підлягають. На час пред`явлення позову та розгляду справи спірне нерухоме майно знаходиться у володінні ПМП «Лідер». Вимоги про знесення самочинного будівництва та приведення земельної ділянки до попереднього стану прокурором пред`явлено до особи, яка не є володільцем спірного нерухомого майна, а тому указані позовні вимоги у спірному випадку пред`явлено до неналежного відповідача, отже, задоволенню не підлягають. Відповідно не підлягають задоволенню вимоги прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, оскільки вони є похідними від вимог, у задоволенні яких необхідно відмовити з наведених вище підстав. Верховний Суд в постанові від 15 травня 2019 року у справі №462/5804/16-ц за позовом керівника Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах Львівської міської ради про визнання недійсними договорів, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, звільнення земельних ділянок зазначив наступне: «Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Верховним Судом враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваним договором купівлі-продажу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387,388 ЦК. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387,388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387,388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 12 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Крім того, відповідно до абз.18 розділу «Застосування правових наслідків недійсності правочину» Узагальнень Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року щодо Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст.216 ЦК України є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Таким чином суд приходить до висновку, що позивач, звернувшись до суду з вимогою про визнання правочинів недійсними на підставі ч.3 ст.215 ЦК України, стороною якого він не був, обрав неналежний спосіб захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. З цих же підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачами, оскільки вони є похідними від вимог про визнання недійсним договору про відчуження нерухомого майна. У даній справі предметом розгляду є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, скасування записів про державну реєстрацію з одначасним припиненням права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі та визнання незаконним рішення КМР від 04.04.2017 №62/2284 та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Отже, кінцевою метою звернення до суду є захист права позивача та приведення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача у попередній стан. З огляду на наведені правові позиції Верховного Суду заявлені вимоги про визнання договору купівлі-продажу спірного об`єкту недійсними не є ефективним способом захисту порушеного права позивача, адже наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Оскільки, визнання договору щодо відчуження спірного майна недійсним не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваними договорами купівлі-продажу. Щодо позовних вимог про усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права та їх обтяжень на спірний об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Паритет Інвстебуд» та [PERSON] з одночасним припиненням права власності на нього та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення від споруди, суд зазначає наступне. Зветраючись з даним позовом до суду, позивач зазначає про те, що земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] під будівництво Київською міською радою не надавалася, а отже в діях відповідачів наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки. Вказує позивач і на те, що права Київської міської ради, яка є власником майна - земельної ділянки, на якій самовільно побудоване спірне нерухоме майно, підлягають захисту шляхом задоволення даного позову з використанням правового механізму, встановленого ст. 376 Цивільного кодексу України. Частиною першою статті 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. Земельна ділянка під спірним об`єктом нерухомості належить до комунальної власності Київської міської ради. Згідно із частиною другою, пунктом "д" частини третьої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування передбачених законом способів. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої, пункту 7 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 Цивільного кодексу України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 Цивільного кодексу України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 Цивільного кодексу України). Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (частина перша статті 375 Цивільного кодексу України). За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. При вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. При вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності в особи в силу закону права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 Про державний контроль за використанням та охороною земель. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва, тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю. Так, відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 Цивільного кодексу України). Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 Цивільного кодексу України). Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 Цивільного кодексу України). Вказана норма визначає право саме власника (користувача) земельної ділянки, на якій самочинно збудовано майно, а не особи, яка вчинила самочинну забудову. Відповідно до частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Отже Цивільний кодекс України встановлює умови, за яких самочинно збудований об`єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно: 1) надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже самочинно збудоване нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою; 2) на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), - виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи з вимог статті 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Києва територіальній громаді міста з визначенням її власником Київської міської ради. Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України унормовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування. Земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно по [ADDRESS] (Берестейський) 136Ж, належить територіальній громаді міста Києва, в особі Київської міської ради та віднесена до земель комунальної власності в силу статей 80, 83 Земельного кодексу України та статей 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Згідно з частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, нерухоме майно (група приміщень), що розташовані по [ADDRESS] є самочинно збудованими. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 202/7377/16-Ц (провадження № 61-20139св19) зазначено, що "задовольняючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА 2 знести самочинно побудовані приміщення магазинів, суди виходили лише з того що рішення суду, на підставі якого земельна ділянка вибула із володіння Дніпровської міської ради, в подальшому скасовано, та не з`ясували умов, необхідних для встановлення підстав захисту прав власника земельної ділянки у спосіб знесення самочинної забудови, зокрема чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки легітимну мету, чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи". Оцінюючи доводи позивача про необхідність знесення зазначеного нерухомого майна суд виходить із наступного. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 Цивільного кодексу України). Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 Цивільного кодексу України). Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Правила частини першої статті 388 Цивільного кодексу України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставиндійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. Постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар (постанова Верховного суду від 15 березня 2023 року по справі № 725/1824/20). Надаючи оцінку обставинам отримання спірного майна відповідачами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом при розгляді даної справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц, зокрема, визнано за ТОВ «Короніда Інвест» право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля, загальною площею 325,2 кв.м., що складається з групи приміщень №1 та №2 по [ADDRESS] 136, літера «Ж» у м. Києві, що як раз таки, презюмується умовами встановленими ЦК України, за яких самочинно збудований об`єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Корюк Т.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2013 року №5493399, яким за ТОВ «Короніда Інвест» зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомога майна, а саме нежитлову будівлю, літ. А-1, загальною площею 325,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підстава: рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц. В подальшому 10.12.2013 року ТОВ «Короніда Інвест» відчужило вказаний об`єкт нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу №01.10-12 та №02.10-12 ТОВ «Комерц-Сіті» та ТОВ «Гербуд». На підставі договорів купівлі-продажу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.12.2013 року №8888980, на підставі якого за ТОВ «Комерц-Сіті» зареєстровано право спільної часткової приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розмір частки -1/2 та рішення від 10.12.2013 року №8888627, яким за ТОВ «Гербуд» зареєстровано право спільної часткової приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розмір частки -1/2. Як встановлювалось вище, 17.11.2014 року між ТОВ «Гербуд», ТОВ «Комерц-Сіті» та ТОВ «Паритет Інвестбуд», [PERSON] укладено інвестиційний договір, предметом якого є реконструкція нежитлового приміщення в літ. А-1, групи приміщень №1 та №2, загальною площею 325,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та після виконання якого право власності переходить до інвесторів, в рівних частах кожному. 13.10.2014 року на замовлення інвесторів зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт приміщень нежитлової будівлі з виділенням в дві окремі групи приміщень по [ADDRESS] . 05.01.2015 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві зареєстрував Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція приміщень нежитлової будівлі з виділенням в дві окремі групи приміщень по [ADDRESS] » В подальшому за ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] та № [NUMBER] зареєстровано право власності на нежитлове приміщення літ А-1 (за ТОВ «Паритет Інвестбуд» група приміщень №1 та за [PERSON] група приміщень №2) за адресою [ADDRESS] площами 168,3 кв.м. та 156,9 кв.м., шляхом закриття реєстраційного розділу майна №146617380000 у зв`язку з проведеною реконструкцією об`єкта нерухомого майна. Також необхідно звернути увагу, що свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] та № [NUMBER] на підставі яких за ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, позивачем не оскаржуються. Отже суд приходить до висновку, що під час вчинення правочинів щодо відчуження спірного нерухомого майна, ТОВ «Комерц-Сіті», ТОВ «Гербуд» та в подальшому ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] були впевнені в законності повноважень ТОВ «Короніда Інвест» на їх вчинення. Як вже було зазначено вище, ТОВ «Короніда Інвест» було відчужено спірне нерухоме майно, що знаходиться по [ADDRESS] , ТОВ «Комерц-Сіті» та ТОВ «Гербуд» на підставі договорів купівлі-продажу, а згодом передано останнім відповідно до договору інвестування відповідачам - ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] та зареєстровано на підставі свідоцтв про право валсності на нерухоме майно. Згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України, добросовісним є набувач, який отримав майно за відповідним договором у особи яка не мала права його відчужувати про що такий набувач не знав і не міг знати. Так, лише через 14 місяців рішення Святошинського районнго суду м. Києва 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц , на підставі якого ТОВ «Короніда Інвест» отримала право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться по [ADDRESS] , скасовано постановою Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року. Окрім того, доводи сторони позивача, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24.09.2014 року у справі №22-ц/759/8807/2014 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] розміщені малі архітектурні форми (павільйони), суд оцінює критично, оскільки рішенням Апеляційного суду міста Києва вищевикладене встановлено щодо замельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Поряд із цим, суд також звертає увагу на те, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, апеляційна скарга у вказаній цивільній справі призначена до розгляду ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2014 року. Відтак на момент укладення договорів купівлі-продажу (10.12.2013) не було жодних ознак відсутності права відчужувати вказане майно. Крім того, ще до отримання свідоцтв про право власності на нерухоме майно та до внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] , останні на підставі договору інвестування від 17.11.2014 року отримали зареєстровану 05.01.2015 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція приміщень житлової будівлі з виділенням в дві окремі групи приміщень по [ADDRESS] . Таким чином ТОВ «Паритет Інвестбуд», [PERSON] є добросовісними набувачами спірного майна відповідно до положень ст.330 ЦК України. Також ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] як кінцеві власники спірного об`єкта нерухомості учасниками будь-яких судових спорів не були, та набули право власності на вищевказані нежитлові приміщення на підставі відплатного інвестиційного договору, як добросовісні особи, які під час придбання нежитлових приміщень покладалися на відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав, на нерухоме майно, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що застосовуючи до спірних правовідносин статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, суд на підставі зібраних доказів має проаналізувати: 1) чи здійснює власник земельної ділянки, який звернувся до суду, втручання відповідно до приписів національного законодавства у право відповідача на мирне володіння майном останнього, зокрема з огляду на норми права у сфері містобудування й охорони культурної спадщини; 2) чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки через здійснення відповідачем самочинного будівництва на земельній ділянці легітимну мету, зокрема, чи є вимога власника цієї ділянки зобов`язати відповідача знести самовільно побудовану на такій ділянці споруду заходом з контролю власником за користуванням його ділянкою відповідно до загальних інтересів, у тому числі інтересів в охороні культурної спадщини; 3) чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті (зокрема з огляду на те, що законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритеті захисту прав власника земельної ділянки над інтересами особи, яка хоче спорудити певний об`єкт на цій ділянці), та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема з урахуванням поведінки відповідача у відносинах з власником земельної ділянки, а також суспільних інтересів у збереженні культурної спадщини. Отримавши об`єкт нерухомого майна на спірній ділянці, відповідачі ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] сплатили пайову участь у створенні соціальної та інжерено-транспортної інфраструктури м. Києва №050/18-3104 у зв`язку із реконструкцією нежитлових приміщень в буд. Літ. А-1, загальною площею 325, 2 кв.м., група приміщень №1 загальною площею 168,3 кв.м., група приміщень №2 загальною площею 156,9 кв.м. по [ADDRESS] , та 15.11.2016 року отримали висновок Департамента містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА), яким погоджено технічну документацію із землеустрою та в подальшому уклали договір орендної земельної ділянки, право яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначене свідчить про добросовісну поведінку ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] не лише під час придбання нерухомого майна, а і щодо врегулювання питання користування земельною ділянкою, на якій таке майно знаходиться. Суд також бере до уваги, що відповідачі ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] не є особами, які здійснили самочинне будівництво, а набули таке майно на законних підставах, на момент такого набуття, та окрім цього, реконструкція спірного об`єкта нерухомості проведена на підставі всіх дозвільних документів. Як вбачається з рекомендацій до проекту рішення Київської міської ради «З матеріалів, доданих до проекту рішення, вбачається, що на земельній ділянці, яку пропонується передати в оренду, знаходиться нежитлове приміщення, право власності на яке оформлено та зареєстровано у встановленому законодавством порядку». Оцінюючи межі втручання держави у право володіння добросовісного набувача суд враховує постанову Верховного суду від 26 квітня 2023 року по справі №2-3067/11. У зазначеній постанові суд прийшов до наступних висновків: «В свою чергу, колегія суддів зауважує, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта. Так, за правилом частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, законом передбачено, що дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку. За приписами частини четвертої статті 376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб. Окрім того, за приписами частини сьомої статті 376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва (за умови неможливості перебудови чи відмови особи від проведення перебудови) підлягає знесенню також і у разі: 1) істотного відхилення від проекту, обтяженого суперечністю суспільним інтересам або порушенням прав інших осіб; 2) істотного порушення будівельних норм і правил. Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво позивач у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення. Отож, приведений перелік позовних вимог, з якими позивач вправі звертатись до суду, застосовується за наявності чітко визначених випадків та є взаємовиключними. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, звертаючись до суду з цим позовом Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради обґрунтовувала позовні вимоги положення частини сьомої статті 376 ЦК України. Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як: - неможливість перебудови об`єкту; - або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Проте, у даній справі позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Проте, рішення суду щодо проведення перебудови відсутнє. Колегія суддів звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17 липня 2019 року у справі № 462/469/14-ц (провадження № 61-23742св18); від 21 травня 2020 року у справі № 726/824/15-ц (провадження № 61-45216св18) та від 30 червня 2020 року у справі № 201/2886/15-ц (провадження № 61-4332св20), від 27 червня 2022 року справі № 723/2158/19 (провадження № 61-20591 св21). Отже, застосування до відповідача зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта є передчасним та не співмірним заходом, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.» Отже суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідачами ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] було вчинено самочинне будівництво, не надано суду жодних актів обстеження земельної ділянки, акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства, який складено працівником відділу контролю за використання земель управляння земельних відносин, коли саме було виявлено порушення земельного законодавства, графічних матеріалів, висновків землевпорядної чи будівельно-технічної експертизи, які вказували б на конкретну земельну ділянку на якій розташоване майно відповідачів та характеристики будівлі, яку позивач вимагає знести, оскільки відсутність таких доказів може призвести до порушення прав третіх осіб, майно яких також може бути знесеним. Окрім того , суду не надано доказів чи намагався позивач в досудовому порядку врегулювати даний спір. Таким чином, зважаючи на те, що позивач не використав інші механізми впливу на забудовника чи хоча б на останніх власників нежитлових приміщень, які він просить знести, то його позовна заява є необгрунтованою, що в свою чергу дає підстави для застосування в даних спірних правовідносинах судової практики, наведеної вище. Крім того вимога про припинення права власності ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] на спірний об`єкт та скасування державної реєстрації цього об`єкту є похідною від розглянутої судом вище та не підлягає задоволенню. Разом з тим, за правовим висновком, викладеним у постанові ВПВС від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного ст. 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно збудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинне побудоване майно. В позовних вимогах про визнання незаконним та скасування рішення КМР від 04.04.2017 року №62/2284, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог з огляду на наступне. Згідно зі ст.ст. 4, 10 ч.1 та 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного Кодексу, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 93 Земельного Кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним ч.2, 3 ст. 134 ЗК України, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 123 Земельно кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі: проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування. Інвестор із значними інвестиціями, з яким укладено спеціальний інвестиційний договір у порядку, передбаченому Законом України "Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями", та який заінтересований в одержанні у користування земельної ділянки державної або комунальної власності, визначеної спеціальним інвестиційним договором як необхідна для реалізації інвестиційного проекту із значними інвестиціями, має право замовити розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж такої земельної ділянки в натурі (на місцевості) без надання дозволу органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, що передає земельну ділянку у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, про що він зобов`язаний письмово повідомити відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування протягом п`яти робочих днів. До письмового повідомлення додається копія договору про виконання робіт із землеустрою щодо встановлення меж такої земельної ділянки в натурі (на місцевості) та копія укладеного спеціального інвестиційного договору. Відповідно до ч. 6 ст. 123 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання документації із землеустрою приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Частиною 15 ст. 123 Земельного кодексу України, визначено, що підставою відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише її невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається. За змістом наведених норм, можна зробити висновок, що кожна особа, незалежно від її статусу (громадянин чи фізична особа - підприємець) має право, в разі виконання спеціальних вимог закону, отримати земельну ділянку в оренду відповідно до вимог законодавства. З матеріалів справи вбачається, що після набуття на законних підставах права власності на нежитлове приміщення, розташованих на земельній ділянці для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0470 га, кадастровий номер 8000000000:75:172:0070, відповідачі ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] виконали вимоги закону щодо звернення до органу місцевого самоврядування для оформлення права користування такою земельною ділянкою отримавши рішення Київської міської ради від 04.04.2017 року №62/2284 «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Паритет Інвестбуд» та [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення на [ADDRESS]» та за встановленою процедурою уклали договір оренди земельної діялянки з Київською міською радою, у зв`язку з чим право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 23126553, а отже Київська міська рада діяла в межах та у спосіб визначених Законами України повноважень. Доводи сторони позивача щодо недостовірності даних щодо права власноті на спірний об`єкт нерухомого майна, спростовуються матеріалами справи, та підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких за ТОВ «Паритет Інвестбуд» 28.08.2015 року зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також відповідно до яких за [PERSON] 28.08.2015 року зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення , що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Щодо позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування рішення КМР. Також, відповідачи звернувся до суду із клопотанням про застосування строку позовної давності у справі. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 257 ЦК України встановлений строк загальної позовної давності в три роки. За змістом ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. В Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року по справі 6-152цс14 говориться про те, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли державний орган, дізнався про порушення свого права. Щодо застосування строку позовної давності до вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Як вбачається з Державного реєстру судових рішень на розгляді Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №759/13206/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Короніда Інвест», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, де третьою особою є Департамент містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), який є структурним підрозділом Київської міської ради відповідно до п. 1.1 Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В межах вказаної справи позивачі посилались на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року та на рішення Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року, а отже Київська міська рада, через свої структурні підрозділи знала про існування вищевказаних судових рішень що найменше з 10.09.2015 року до 30.06.2016 року, коли Департамент містобудування та архітектури ВО КМР «КМДА приймав участь у справі №759/13206/15-ц, як третя особа, а отже позовна давність щодо вимог про визнання договорів не дійсними та похідних від них сплинула до звернення у травні 2023 року Київської міської ради з вказаним позовом. Посилання сторони позивача на лист громадянина [PERSON] від 03.05.2023 року б/н адресованого Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про порушення законодавства України з посиланням в додатках на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року у справі №759/10825/13-ц, яке скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року, суд не приймає до уваги, оскільки вказаний лист є не допустимим доказом, у зв`язку із тим, що відповідне звернення [PERSON] зареєстроване в порушення вимог п. 5, 8 ст. 5 ЗУ «Про звернення громадян», зокрема відсутність зазначеної у ньому адреси місця проживання громадянина та обов`язку відповідальних осіб повернути неналежно оформлене звернення. Клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності позивачем не заявлялось. Жодних пояснень з приводу такого зволікання зі зверненням до суду не надано. Щодо вимог про усунення перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з одночасним припиненням права власності на нього та про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести об`єкт нерухомого майна, тобто щодо вимог, сутністю за якими є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника землі), тому на такі вимоги, не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення. Отже, строк звернення до суду з відповідною позовною вимогою представника Київської міської ради пропущено не було, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України. В той же час суд зазначає, що в задоволенні позову в повному обсязі відмовлено по суті, а не через пропуск строку позовної давності. Врахровуючи вищевикладене, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed