Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Керівник Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить: витребувати у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином засвідчену копію технічної документації землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7,2636 га.; розірвати договір оренди землі б/н від 20.09.2012, укладений між Немирівською районною державною адміністрацією та [PERSON] (код [NUMBER] ) про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби, яка знаходиться на території Немирівської міської ради з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7,2636 га.; зобов`язати [PERSON] (код [NUMBER] ) повернути Немирівській міській раді (код ЄДРПОУ 03772619) земельну ділянку з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7,2636 га.; стягнути на користь Вінницької обласної прокуратури (отримувач коштів: Вінницька обласна прокуратура, код ЄДРПОУ: 02909909, банк отримувача: ДКСУ Київ, 820172, рахунок: UA568201720343110002000003988) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви. Позов мотивовано тим, що між Немирівською районною державною адміністрацією та [PERSON] 20.09.2012 укладено договір оренди б/н земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7,2636 га. Пунктом 8 договору встановлено, що він укладений на 10 років. Рішенням Немирівської міської ради N? 1409 від 09.02.2023 «Про поновлення договору оренди землі від 20.09.2012» строк дії договору продовжено до 04.11.2032. На виконання вказаного рішення між Немирівською міською радою та [PERSON] 20.03.2023 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 20.09.2012 б/н предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7,2636 га сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби. Пунктами 15,16 Договору передбачено, що земельна ділянка передається для сінокосіння. Цільове призначення земельної ділянки - для сінокосіння і випасання худоби. Згідно пункту 28 Договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно із цим договором. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов?язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п.38 Договору). Відповідно до п.41 Договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору. Відповідно до п.5 додаткової угоди до Договору нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 17385,78 грн. Пунктом 8 додаткової угоди встановлено, що строк дії Договору - 04.11.2032. Земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння і випасання худоби (п. 1 додаткової угоди). Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна та інформації Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7,2636 га перебуває у комунальній власності Немирівської міської ради Вінницької області. Разом із тим, 23.05.2024 Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області складено акт перевірки (обстеження) земельної ділянки з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7,2636 га та в ході обстеження виявлено її обробіток для вирощування сільськогосподарських культур. Так, відповідно до пояснень [PERSON] останній підтвердив факт використання ділянки не за цільовим призначення та повідомив, що на ділянці наявні насадження сої. Діяльність Відповідача щодо розорювання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та вирощування сої, яка за своїми характеристиками відноситься до земель для сінокосіння та випасання худоби є такою, що порушує встановлені законодавством та договором вимоги використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Ухвалою суду від 14.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 03.03.2025 р. відповідач надав відзив на позовну заяву в якому позов не визнає повністю та просить суд залишити його без задоволення, вказуючи, що за весь період часу перебування вказаної земельної ділянки в оренді вона використовувалась виключно за її цільовим призначенням, а саме сінокосінням. Як видно з викопіювання зі збірного кадастрового плану та публічної кадастрової карти - вказана земельна ділянка є прибережно-захисною смугою поряд з водним об?єктом, який також знаходиться у відповідача в оренді. Відповідно ведення товарного сільськогосподарського виробництва на вказаній земельній ділянці є неможливим, так як таке товарне сільськогосподарське виробництво потребує щонайменше підживлення даної земельної ділянки, розорювання грунтів прибережно-захисної смуги, таке інше. Жодного із вказаних фактів ні прокурором, ні Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області встановлено і доведено не було. Єдиним ймовірним доказом нецільового використання лише частини земельної ділянки - площею 5,34 га, слугує акт перевірки земельної ділянки державною екологічною інспекцією у Вінницькій області від 23.05.2024 року, в якому зазначено, що в ході обстеження земельної ділянки, кадастровий номер 0523089400:01:001:0386, на думку інспектора наявні факти використання частини земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур на площі 5,34 га. Однак факту розорювання відповідної частини земельної ділянки не було зафіксовано, оскільки такого розорювання ніколи не відбувалось, а було встановлено лише факт посіву на цій земельній ділянці сої. В поясненнях працівникам поліції від 29.07.2024 року було зазначено, що земельна ділянка була засіяна соєю з єдиною метою - знищенням бур?янів. Тобто за 12 років фактичного використання земельної ділянки з цільовим призначенням для сінокосіння один єдиний раз було проведено культуртехнічні роботи на сіножаттях з метою знищення бур?янів, звільнення її від каміння, чагарників, дрібнолісся, кротовин, та очищення території від сміття. Сам лише той факт, що соя це трав`яниста культурна рослина родини бобових не може вважатись вирощуванням сільськогосподарської культури на землях сінокосіння - оскільки це не є товарним сільськогосподарським виробництвом, так як відповідний посів був здійснений без розорювання земель, хімічного підживлення культури, а лише з метою збільшення продуктивності злаково-бобового травостою, підвищення родючості грунтів та недопущення погіршення корисних властивостей земельної ділянки, пов?язаних із зміною її стану впродовж 12-річного її використання. Поліпшення угідь для сінокосіння шляхом однорічного засіву бобововмісної культури (сої) відбувалось не на всій земельній ділянці, що була передана в оренду з цільовим використанням для сінокосіння (площею 7,2636 га, кадастровий номер 0523089400:01:001:0386), а лише на її частині, площею 5,32 га, яка потребувала реального докорінного поліпшення шляхом здійснення культуртехнічних робіт з метою видалення дрібнолісся, чагарників та бур?янів та підживлення земельної ділянки азотом у природній спосіб через посів бобової рослини без розорювання земельної ділянки та хімічного підживлення рослин, як того вимагає товарне сільськогосподарське виробництво. Відтак заявлений прокурором позов, є нічим іншим, як проявом надмірного формалізму задля забезпечення показників у роботі без дослідження фактичних обставин та підтвердження їх належними та допустимими доказами. 06.03.2025 року позивачем подано відповідь на відзив в якому зазначає наступне, що твердження відповідача, що ним упродовж усього строку дії договору оренди земельної ділянки здійснено її обробіток і посів сої лише один раз, не спростовує факт використання її не за цільовим призначенням. Пояснення [PERSON] в частині посіву сої для докорінного поліпшення орендованої земельної ділянки є безпідставними, адже не спростовують факту використання спірної земельної ділянки як рілля, та не підтверджують факту використання як сіножаті. Більше того, будь - яких відомостей, що земельна ділянка, яка перебуває в оренді [PERSON] потребувала докорінного поліпшення додаткова угода до договору оренди землі від 20.09.2012 б/н предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7,2636 га сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби не містить. У випадку встановлення факту порушення умов договору оренди землі, яким заборонено орендарю використовувати об?єкт оренди в інших цілях ніж для сінокосіння, вирощування багаторічних трав, випасання худоби останній підлягає достроковому розірванню. Варто наголосити, що в разі отримання Відповідачем спірної земельної ділянки як ріллі її нормативна оцінка була б значно вищою від нормативної оцінки пасовищ, а відповідно і орендна плата становила більший розмір. Відповідачем до відзиву на позовну заяву не долучено жодного доказу правомірності використання земельної ділянки за цільовим призначенням, доказів, які свідчили про необхідність докорінного поліпшення земельної ділянки до суду не надано, що свідчить про порушення умов договору оренди щодо цільового використання земельної ділянки та довільне тлумачення законодавства Відповідачем, останнім підтверджено використання її не за цільовим призначенням шляхом відповідного посіву сільськогосподарської культури. Отже, має місце використання орендованої земельної ділянки з порушенням умов режиму використання, а саме її використання як ріллі при тому, що видом її використання є сіножаті та пасовища. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 18.03.2025 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Чайкою А.О. 10.04.2025 р. подано до суду клопотання про повернення позовної заявнику. Керівником Немирівської окружної прокуратури 16.05.2025 р. подано до суду заперечення на клопотання відповідача про повернення позовної заяви прокурору. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 28.08.2025 року клопотання представника відповідача адвоката Чайки А.О. про повернення позовної заяви - задоволено частково, позовну заяву керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області до [PERSON] про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки - залишено без розгляду. Постановою Вінницького апеляційного суду від 30.09.2025 року ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 28.08.2025 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача прокурор Іщук О.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з мотивів наведених у позові та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Чайка А.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити у повному обсязі посилаючись на викладені у відзиві обставини. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Земельного кодексу України (далі ЗК України), Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України «Про оренду землі» (далі Закон № 161-XIV), Закону України «Про землеустрій» (далі Закон № 858-IV), Закону України «Про охорону земель» (далі Закон № 962-IV). Так, частиною 1 статті 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно з приписами частини 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. За змістом приписів частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно із частиною 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України). Статтею 13 Закону № 161-XIV передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер,місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою в установленому законодавством порядку (стаття 1 Закону № 858-IV). Статтею 35 Закону № 962-IV передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів,які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів. Відповідно до пункту «а» та «ґ» частини першої статті 91, пункту «а» частини першої статті 96 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання останніх за цільовим призначення; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Аналогічний обов`язок визначений в абзаці десятому статті 35 Закону України «Про охорону земель». Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 20 ЗК України). За змістом частини 1 статті 37-1 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення, призначені для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства, розташовані у масиві земель сільськогосподарського призначення, можуть використовуватися їх власником, землекористувачем також для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни цільового призначення таких земельних ділянок. Громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби (частина 1 статті 34 ЗК України). Відповідно до вимог частини 2 статті 20 Закону № 858-IV заходи, передбачені затвердженою в установленому порядку документацією із землеустрою, є обов`язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, власниками землі, землекористувачами, у тому числі орендарями. Згідно з положеннями статті 24 Закону № 161-XIV орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно договору оренди. Статтею 25 Закону № 161-XIV встановлено, що орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Землекористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки (пункт «а» частини 1 статті 96 ЗК України). Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до приписів частини 1 статті 31 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (пункт «ґ» частини 1 статті 141 ЗК України). Згідно із статтею 34 Закону № 161-XIV у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Згідно з положеннями пункту «ґ» частини 1 статті 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Законом України «Про прокуратуру» визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Суд погоджується з твердженням прокурора про наявність обставин, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в спірних правовідносинах. Звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання припинення істотного порушення Орендарем договору, шляхом його розірвання, оскільки на переконання прокурора орендар не виконує умови договору та вимог законодавства, а саме використовує земельну ділянку не за визначеним видом використання земельної ділянки. Дана справа становить значний суспільний інтерес, оскільки її предметом є спір про право щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,2636 га, що є частиною земель як основного національного багатства, що перебувають під особливою охороною держави. Немирівська міська рада будучи обізнаною про порушення відповідачем умов договору спірної земельної ділянки самоусунулась від реалізації функцій захисту порушених інтересів територіальної громади та держави. З огляду на предмет та підстави заявленого позову, суд погоджується, що прокурором належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Прокурором дотримано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та попередньо до пред`явлення позовної заяви до суду надіслано лист за №54-504 вих. 25 від 04.02.2025, яким проінформовано позивача про звернення до суду від його імені із відповідною позовною заявою. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 21.01.2025, земельна ділянка з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7.2636 га 21.03.2023 зареєстрована на праві власності за Немирівською міською радою, територіальною громадою. Згідно договору оренди землі від 20.09.2012, укладеного між Немирівською районною державною адміністрацією в особі заступника голови Немирівської районної державної адміністрації Суханова Е.П. (орендодавцем) та [PERSON] (орендарем), передбачено, зокрема, таке: в оренду передається земельна ділянка загальною площею 7,2636 га, у тому числі 7,2636 га сіножатей за рахунок резервного фонду,яка розташована на території Язвинківської сільської ради; недоліків, які могли б перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням не виявлено; земельна ділянка повинна використовуватись із дотриманням природо-охоронного режиму; договір укладено на 10 (десять) років; земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння; цільове призначення земельної ділянки: 01. землі сільськогосподарського призначення; 01.08. для сінокосіння і випасання худоби; на орендовану земельну ділянку встановлено наступні обмеження: заборона зміни цільового призначення. Відповідно до рішення №1409 від 09.02.2023 року 34 сесії 8 скликання Немирівської міської ради Вінницької області про поновлення договору оренди землі від 20.09.2012 року вирішено поновити договір оренди землі від 20 вересня 2012 року, укладений між Немирівською районною державною адміністрацією та гр. [PERSON] , зареєстрованого у відділі Держкомзему у Немирівському районі Вінницької області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.11.2012 р. за N?052300004008802, земельної ділянки площею 7,2636 га, у тому числі 7,2636 га сіножатей з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386, розташованої на території Немирівської міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для сінокосіння і випасання худоби (01.08), строком на 10 (десять) років, шляхом укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 20 вересня 2012 року. Відповідно до Додаткової угоди до Договору оренди землі від 20.09.2012 р., зареєстрованого у відділ Держкомзему у Немирівському районі Вінницької області за №052300004008802 від 05.11.2012 20.03.2023 внесено зміни до пункту 1 (Предмет договору), орендодавець на підставі рішення 34 сесії Немирівської міської ради 8 скликання від 09.02.2023 р. N? 1409 «Про поновлення договору оренди землі від 20.09.2012 року», а орендар приймає в строкове платне користування для сінокосіння і випасання худоби (01.08) земельну ділянку площею 7,2636 га з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386, яка розташована на території Немирівської міської територіальної громади, Вінницького району, Вінницької області; до пункту 5 (Об`єкт оренди) нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 17385,78 гривень; до пункту 8 (Строк дії договору) додатковою угодою укладено (поновлено) Договір на 10 (десять) років з 05.11.2022 року та дата закінчення терміну Договору 04.11.2032 року; до пункту 9 (Орендна плата) орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить: 1390 грн. 86 коп. в рік, на рахунок орендодавця; пункту 14 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: - у 10-денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором стягується пеня у розмірі 10 відсотків несплаченої суми за кожний день прострочення; всі інші умови Договору, не зазначені у даній Додатковій угоді, залишаються без змін. За змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 21.01.2025, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7.2636 га, зареєстровано 21.03.2023 за орендарем [PERSON] . Немирівською окружною прокуратурою 15.01.2025 р. скеровано начальнику Державної екологічної інспекції у Вінницькій області запит про надання належним чином засвідчених копій актів обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 0523089400:01:001:0386 площею 7.2636 га (цільове призначення для сінокосіння і випасання худоби) орендарем якої являється [PERSON] , так як вказана земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, а саме для вирощування сільськогосподарських культур. 20.01.2025 р. Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області за результатами розгляду листа від 15.01.2025 р. надано акт перевірки (обстеження) земельної ділянки від 23.05.2024 року, план схему земельної ділянки та заяву про встановлення винних осіб №2504/12/24 від 11.06.2024 року, яка направлена до ГУНП у Вінницькій області. Відповідно до акту перевірки (обстеження) земельної ділянки від 23.05.2024 року в ході обстеження встановлено, що на земельної ділянки, яка знаходиться на території Немирівської міської ради поблизу населеного пункту Немирів та має кадастровий номер 0523089400:01:001:0386, наявні факти її використання для вирощування сільськогосподарських культур на площі 5,34 га. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 37 ЗУ «Про охорону земель» власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості грунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ. Суд звертає увагу, що згідно з Актом перевірки (обстеження) земельної ділянки від 23.05.2024 року зафіксовано використання частини спірної земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур на площі 5,34 га із загальної площі орендованої земельної ділянки 7,2636 га, при цьому в Акті не зазначено виду сільськогосподарської культури та не наведено висновків щодо використання всієї земельної ділянки. Водночас суд звертає увагу, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт розорювання відповідачем спірної земельної ділянки у спосіб, на який посилається позивач. Сам по собі Акт обстеження не містить опису відповідних агротехнічних робіт, не фіксує стан ґрунтового покриву та не дозволяє однозначно встановити факт розорювання земельної ділянки. Крім того, суд зазначає, що встановлений у ході розгляду справи факт здійснення відповідачем посіву сільськогосподарських культур не на всій площі орендованої земельної ділянки сам по собі не свідчить про порушення умов договору оренди землі чи вимог земельного законодавства. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що використання частини земельної ділянки носило систематичний або тривалий характер, призводило до погіршення стану земель або унеможливили їх подальше використання за цільовим призначенням. За таких обставин суд доходить висновку, що допущене відповідачем відхилення від визначеного договором виду використання земельної ділянки не носило істотного характеру та не створювало підстав для застосування до нього наслідків, на яких наполягає позивач. При вирішенні даного спору суд також враховує позицію Верховного Суду від 05.06.2019 по справі №910/1292/17 який вказав: «Проте, як встановили суди попередніх інстанцій, Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на акт обстеження земельної ділянки N° 76-1733-03 від 12.10.2016, а не на акт перевірки. При цьому, даний акт не є належним доказом на підтвердження порушення Відповідачем норм земельного законодавства, оскільки обстеження здійснювалось за відсутності осіб, відносно яких проводилося обстеження. Крім того, у разі порушення Відповідачем норм земельного законодавства, орган самоврядного контролю повинен проводити перевірку, а не обстеження земельної ділянки, повідомляти про її проведення Відповідача та складати за її результатами саме акт перевірки». Відтак Акт перевірки (обстеження) земельної ділянки від 23.05.2024 року є неналежним доказом з огляду також і на те, що він не містить таких даних, як систематичне розорювання спірної земельної ділянки, фактичне збирання урожаю зі спірної земельної ділянки, які б свідчили про використання відповідачем спірної земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 20.09.2018 у справі №925/1579/17. За таких обставин Акт перевірки (обстеження) земельної ділянки від 23.05.2024 року не засвідчує достатніх ознак зміни відповідачем виду використання земельної ділянки сільськогосподарською призначення для сінокосіння і випасання худоби на використання з метою вирощування сільськогосподарських культур, тому не може бути належним та допустимим доказом використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням чи підтверджувати зміну цільового призначення земельної ділянки. Будь яких інших переконливих доказів, які б свідчили про систематичний обробіток і використання земельної ділянки під посіви сільськогосподарських культур, прокурором подано не було. Згідно із постановою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №925/1579/17 пасовища, розорані з метою їх докорінного поліпшення і які використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, не є ріллею. Крім цього, Верховний Суд у справі №806/5308/15 виклав правову позицію, з якою погодилась колегія суддів Верховного Суду у справі №916/1998/19 у постанові від 14 липня 2020 року, що зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення. Відповідно до постанови Верховного Суду від 9 грудня 2020 року у справі №199/3846/19 істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності. Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що під час судового розгляду позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт розорювання відповідачем [PERSON] спірної земельної ділянки, а також не встановлено використання цієї земельної ділянки не за цільовим призначенням у розумінні вимог земельного законодавства та умов договору оренди землі. Сукупність досліджених у судовому засіданні доказів не підтверджує наявності істотних порушень з боку відповідача, які могли б бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, підстав для стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви немає. Відповідно до вимог процесуального законодавства витрати на судовий збір залишаються на позивачеві. На підставі статей 4, 20, 22, 96, 124, 141, 211 Земельного кодексу України, статей 626, 627, 651, 792 Цивільного кодексу України, статей 13, 15, 24, 25, 31 Закону України «Про оренду землі» та

Outcome: dismissed