Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.» (далі - позивач, ТОВ «А.В.Л.» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення права користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні. У обгрунтування вимог вказано, що 15.12.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 589/ПВ-06, що діє зі змінами та доповненнями (далі - Кредитний договір), згідно якого ТОВ «Український промисловий банк» надав позичальнику кредит з цільовим використанням кредитних коштів - для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . Для забезпечення виконання зобовязання позивчальника за Кредитним договором, 15.12.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 589/ФКВ-06 (далі - Договір іпотеки). Відповідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 41,70 кв.м. розташована за адресою: [ADDRESS] (далі - Предмет іпотеки). Між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанк на користь Дельта Банку, що 30.06.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., відповідно до якого АТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги виконання зобовязань за Кредитним договором та Договором іпотеки. У свою чергу, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «А.В.Л.» було укладено Договір № 490/К купівлі-продажу майнових прав від 17.05.2018 року та Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідно до яких ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки ТОВ «А.В.Л.» Позичальник не виконував належним чином свої зобов`язання за Кредитним догововром, внаслідок чого ТОВ «А.В.Л.», як Іпотекодержатель, на підставі п. 4.4 Договору іпотки , який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, 02.07.2018 року у порядку встановленому п. 4.3- 4.4 Договору іпотеки та ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» звернуло стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки. Станом на дату подачі позову, відповідачі вимог позивача не виконали, позивачем вжито всі передбачені законодавством можливі шляхи вирішення данного спору у позасудовому порядку, відтак іншого шляху, як то звернення до суду з позовом з метою захисту свого порушенного права не вбачається. На підставі викладеного просило суд, позбавити права користування житловим приміщенням ( [ADDRESS] ) та виселити з вказаного приміщення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - [ADDRESS] - шляхом надання безперешкодного доступу до вказаного приміщення будь-якому уповноваженому представнику ТОВ «А.В.Л.». Стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] від 02.08.2018 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/37397/18-ц. 15.03.2019 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній заперечує проти вимог позову, вважає позов необґрунтованим. Вказав, що в квартирі проживає малолітні діти, а саме: [PERSON] , задоволення позовних вимог призведе до позбавлення його житла, що не відповідає нормам національного та міжнародного права. Переоформлення права власності на квартиру відбулося незаконно. Позивачем не доведено, що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні майном. Позивачем не було дотримано встановленого чинним законодавством порядку для вчинення дій щодо позбавлення особи права користування нерухомим майном. У задоволенні вимог позову просила відмовити. 29.03.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 26.03.2020 року на адресу суду від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про недоцільність усунення перешкод у користуванні нерухомими майном, позбавлення права користування нерухомим майном та виселення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2020 року зупинено провадження у справі № 757/37397/18-ц до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 757/22192/19-ц. Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2020 року скасовано ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2020 року про зупинення провадження, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 757/37397/18-ц ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 05.10.2021 року відповідно до розпорядження № 346 від 05.10.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з смертю судді [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду м. Києва Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2021 року цивільну справу №757/37397/18-ц прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 04.04.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 05.07.2023 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшла зустрічна позовна заява про усунення перешкод в праві розпоряджатися майном та клопотання про поновлення строків. 16.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшли додаткові пояснення. 23.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2025 року занесеною до протоколу судового засідання відмовлено представнику відповідача 1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову та повернуто зустрічну позовну заяву. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2025 року занесеною до протоколу судового засідання відмовлено представнику відповідача 1 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, разом з тим, в матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи без його участі. У судове засідання відповідач 1 та представник відповідача 1 не з`явилися, про місце день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, разом з тим, представник відповідача 1 подав до суду заяву в якій просив судове засідання проводити без участі відповідача 1 та його представника у задоволенні вимог позову просив відмовити. У судове засідання відповідач 2 не з`явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. У судове засідання відповідач 3 не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. У судове засідання відповідач 4 не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судовим розглядом встановлено, що 15.12.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № 589/ПВ-06, що діє зі змінами та доповненнями, згідно якого ТОВ «Український промисловий банк» надав Позичальнику кредит на умовах та в порядку, передбаченому Кредитним договором з цільовим використанням кредитних коштів - для придбання квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Для забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, 15.12.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк та [PERSON] (далі також Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір N?589/ФКВ-06, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шелковим М.К., за реєстровим N? 3461. Відповідно до Договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 41,70 кв.м. розташована за адресою: [ADDRESS] . Між ТОВ «Український промисловий банк та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобов?язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, що 30.06.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим N? 2258, відповідно до якого до АТ «Дельта Баню» перейшло право вимоги виконання зобов?язань за Кредитним договором та Договором іпотеки, що встановлено рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі N?570/2984/13-ц та не потребує доказування. У свою чергу, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «А.В.Л.» було укладено Договір N? 490/К купівлі-продажу майнових прав від 17.05.2018 року та Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономаровою Д.В., за реєстровим N? 576, відповідно до яких ПАТ «Дельта Баню» відступило право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки ТОВ «А.В.Л. Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, внаслідок укладення вищевказаних договорів ТОВ «А.В.Д.» набуло прав вимоги виконання зобов?язань за Кредитним договором та усіх прав ітеежателя за Дововором іпотеки. Судовим розглдяом встановлено, що Позичальник не виконував належним чином свої зобов?язання за Кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «А.В.Л.», як Іпотекодержатель, на підставі п. 4.4. Договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, 02.07.2018 року у порядку встановленому п. 4.3-4.4 Договору іпотеки та ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» звернуло стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки. Факт набуття права власності на Предмет іпотеки підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності N? 129389667 від 02.07.2018 року. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку») у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов?язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця 3 дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР (далі - «ЖК України») звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громалян, що мешкають у ньому за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий булинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов?язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні N? 31101928 від 18.06.2018 року, у Предметі іпотеки зареєстровані наступні особи: [PERSON] ( [INFO] , дата реєстрації 15.03.2016 року), [PERSON] ( [INFO] , дата реєстрації 15.03.2016 року). У той же час, 26.07.2018 року під час особистого відвідування Предмета іпотеки, представником ТОВ «А.В.Л.» виявлено, що у Предметі іпотеки фактично проживає чоловік [PERSON] - [PERSON] . Судовим розглядом встанолено, що 04.07.2018 року ТОВ «А.В.Л.» було направлено на адреси [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вимоги про звільнення приміщення (виселення) в порядку ст. 40 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до отриманих зворотних повідомлень від відділення поштового зв?язку [PERSON] отримав вимогу про звільнення приміщення (виселення) в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» 14.07.2018 року. У свою чергу під час телефонної розмови представника ТОВ «А.В.Л.» та [PERSON] , останньою повідомлено про те, що вона не буде отримувати відправлені листи ТОВ «А.В.Л.». У зв?язку з чим, 26.07.2018 року представником ТОВ «А.В.Л.» було особисто під відеозапис ознайомлено [PERSON] , який є членом сім?ї відповідача-2 та відповідача-3, з вимогою про звільнення приміщення (виселення) в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку», проте отримувати під підпис примірник вказаної вимоги останній відмовився, що підтверджується відеозаписом. При цьому, 26.07.2018 року [PERSON] під відеозапис повідомлено, що, у добровільному порядку ні він, ні члени його родини звільняти Предмет іпотеки не будуть. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Станом на день розгялду справи матеріали справи не містять доказів, що відповідачі виконали вимоги позивача передбачені ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ч. 3 ст. 190 ЖК України. До того ж, матеріалами справи встановлено, що всупереч положень п. 3.2 Договору іпотеки та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», [PERSON] без попередньої письмової згоди Іпотекодержателя передано Предмет іпотеки у користування іншим особам - [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] . Таким чином в момент укладення Договору іпотеки від 15.12. 2006 року, банку не було та не мало бути відомо, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки в ньому будуть проживати малолітні особи. У відповідності до вимог ст. 55, 150, 180 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки зобов?язані виконувати свої обов?язки по утриманню дітей та забезпечення їх усім необхідним для життя, в тому числі житлом. У зв?язку з наведеним виселення малолітньої дитини з Предмета іпотеки відповідає нормам національного та міжнародного права, оскільки як встановлено матеріалами справи відповідач-3 зареєстрований в Предметі іпотеки після укладення договору іпотеки. Такого ж висновку дійшов Верховний суд у справі № 756/9977/14-ц (Постанова від 25.01.2018 року). Згідно Закону України «Про мораторій» на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечения кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про потеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника збо майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживания позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Так, згідно з п. 1.4 Кредитного договору №589/ПВ-06 від 15.12.2006 року мета кредитування придбання житла. Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки іпотекою забезпечується повернення кредиту наданого Іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку. Судовим розглядом встановлено, що предмет іпотеки не використовується Іпотекодавцем ( [PERSON] ), як постійне місце проживання, що підтверджується його адресою реєстрації, а також відомостями, що їм особисто зазначено у поданому відзиві. Крім того, нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] , в якому фактично проживає та зареєстрований [PERSON] знаходиться у спільний сумісній власності між ним та його дружиною [PERSON] , оскільки придбано ними період знаходження у зареєстрованому шлюбі. Підтвердженням чого є копії паспортів з відміткою про реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] , копія Договору купівлі продажу вказаного житлового будинку, Інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно, а також Анкета позичальника/поручителя від 24.11.2006 року, де [PERSON] зазначає, що у спільній сумісній власності має інше житлове приміщення. Таким чином, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імперативно передбачені умови при яких діє такий закон. При цьому, норми вказаного закону не можна застосовувати у спірних правовідносинах оскільки: вказаний кредит не є споживчим, а наданий на придбання Предмета іпотеки. Предмет іпотеки не використовується Іпотекодавцем для постійного місця проживания, а у спільній сумісній власності у [PERSON] знаходиться інше нерухоме майно в якому останній зареєстрований та фактично проживає. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов?язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі примішення, що були придбані ними за рахунок кремиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. У Постанові від 27.06. 2018 року у справі N? 631/716/15-ц Верховний Суд зазначив наступне: «Вказаною нормою (ст. 109 ЖК України) встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що будо придбане промадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв?язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку інше постійне житло не надається». Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25.01.2018 року N? 61-688св17, 14.03.2018 року N? 61-2816св18, 30.05.2018 року N? 61-401св17, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. У Постанові від 20.06.2018 року по справі N? 289/224/15-ц Верховний суд зазначив наступне: «Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закому, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Тобто особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв?язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кребиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Ураховуючи, зокрема, придбання ОСОБА 1 житлового будинку АДРЕСА 1 за рахунок кредитних коштів та передання його в іпотеку, наявні передбачені законом підстави для виселення ОСОБИ 2, із зазначеного житлового будинку.». Так, згідно п. 1.4 Кредитного договору мета кредиту - придбання житла. Пунктом 1.2 Договору іпотеки вказується, що іпотекою забезпечується повернення кредиту наданого іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку. Крім того, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] має у користуванні й у спільній сумісній власності інші придатні ддя проживання об?єкти нерухомості, в тому числі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судовим розглядом встановлено, що з моменту набуття права власності на квартиру, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на майно у зв?язку із відмовою відповідачів передати квартиру (Предмет іпотеки) новому власнику та виселитися. Беручи до уваги усі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача у частині, що випливає з мотивів, викладених у цьому рішенні. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved