Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 05.01.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1426149, відповідно до умов якого позивач надало у власність грошові кошти у розмірі 3500,00 гривень, на строк 15 днів, стандартна ставка-1,9% в день. 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» було укладено Договір факторингу №1- 07092021 згідно вимог якого відповідач набуло статусу Нового Кредитора, включно і до [PERSON] за кредитним договором № 1426149 від 05.01.2021 року. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 5090,75 грн. та складається із заборгованість за сумою кредиту - 3500,00 грн.; заборгованість за відсотками - 1590,75 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 5090,75 гривень; судовий збір; витрати на професійну правову допомогу. Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено проведення судового засідання до розгляду в порядку спрощеного провадження. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву /а.с.45-56/, згідно якого зазначив, що кредитний договір був укладений дистанційно у 2020 році, він не ставив свій підпис у договорі, а лише надсилав фото паспорта та кода. Суму заборгованості не визнає, оскільки він частково сплачував заборгованість за договором, вважає її завищеною. Крім того, зазначає, що з моменту укладення договору та останнього платежу минуло більше трьох років та просить врахувати строк позовної давності. Також долучив медичні документи та просить врахувати стан свого здоров`я при винесенні рішення. На підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, долучили заяву про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 січня 2021 року між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 1426149, відповідно до умов якого Товариство надало Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3500,00 гривень, а Відповідач зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів, сплатити проценти та всі інші платежі, пов`язані з виконанням Договору. Дані обставини підтверджується копією Договору, Графіком платежів /а.с.8,9/. Даний Договір підписаний електронним підписом 05.01.2021 в 15:50:34. Відповідно до довідки про ідентифікацію /а.с.14/ [PERSON] підписав Договір із використанням одноразового ідентифікатора Х 694, а фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором та перерахувало суму кредиту 3500,00 гривень на кредитний рахунок [NUMBER] , який був вказаний [PERSON] /а.с.24/. 07 вересня 2021 року між Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» було укладено Договір факторингу №1- 07092021 /а.с.15-16/ згідно вимог якого відповідач набуло статусу Нового Кредитора, включно і до [PERSON] за кредитним договором № 1426149. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу /а.с.12,13 / загальний розмір заборгованості [PERSON] складає 5090,75 гривень. Відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1426149 /а.с.11/ позивачем розрахована сума заборгованості по кредиту становить 5090,75 грн. та складається із заборгованість за сумою кредиту - 3500,00 грн.; заборгованість за відсотками - 1590,75 гр, . Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно вимог ст. 611 ЦК України передбачено правові наслідки, які настають у разі порушення зобов`язання, встановлені договором або законом:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Між сторонами було укладено Електронний договір, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб- сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Ідентифікація [PERSON] здійснювалася в ІТС. Будь-яких доказів того, що персональні дані Відповідача (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи- платника податків, номер телефону, адреса електронної пошти) були використані для укладення Договору від його імені іншою особою Відповідачем не надані. З матеріалів справи судом також встановлено, що 13 травня 2021 року первісний кредитор - ТОВ «Мілоан» уклало договір факторингу з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», за умовами якого відступило право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1426149. Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Така позиція викладена і Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін, не надано. Тобто відповідачем не спростовано факт отримання грошових коштів від позивача по справі. Користуючись кредитними коштами відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого утворилася заборгованість. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку що позивачем належним чином доведені обставини виникнення між сторонами правовідносин та обґрунтованість позовних вимог, за таких обставин є підстави для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Однак, Відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 року та тривав до 01.07.2023 року). Згідно з п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, була продовжена на строк його дії (воєнний стан в Україні був введений з 24.02.2022 року та триває до теперішнього часу). Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено; цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Отже, перебіг строків позовної давності був зупинений з 12.03.2020 року та відновився з 04.09.2025 року. Позивач звернувся до суду з позовом 12.08.2025 року, тобто в межах строку позовної давності, з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду із відповідними позовними вимогами, оскільки позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137ЦПКУкраїни встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»). Судом досліджено договір № 09/07/2025 від 09 липня 2025 року про надання правничої допомоги, ордер на надання правничої (правової) допомоги. З урахуванням вищевикладеного, обсягу наданої правової допомоги, розрахунку цієї правової допомоги, зважаючи на характер даної категорії справи, загальний обсяг наданих адвокатом правничих послуг за відповідний період, компенсації підлягають кошти в сумі 5000,00 грн., що відповідатиме об`єктивному та співмірному обсягу наданої правової допомоги стороні позивача, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: partial