Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивач Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр), право власності на гараж, загальною площею 23,6 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж В1 (РНОНМ 2773685112020), зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної Ради народних депутатів від 16.03.1993 N? 201-16. Також, згідно з Реєстром, за [PERSON] зареєстровано право власності і на гараж, загальною площею 22,5 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ 2773688212020) на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної Ради народних депутатів від 16.03.1993 N? 201-18. Листом від 20.03.2024 N? 3/4-143 Інспекція з питань благоустрою Дніпровської міської ради повідомила про те, що під час проведення в лютому 2019 року перевірки використання об?єктів благоустрою міста в районі буд. N? 71 по просп. Лесі Українки (колишня назва - просп. Пушкіна) спеціалістами Комунального підприємства «Управління контролю благоустроєм міста» Дніпровської міської ради виявлено металеві гаражі. 3 метою з?ясування законності їх розміщення було оформлено приписи стосовно надання дозвільних документів щодо їх розташування. У зв?язку з тим, що зазначені приписи власником двох споруд було проігноровано, рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.08.2020 N? 845 «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра» гаражі було внесено до переліку споруд, що підлягають демонтажу, про що власника було попереджено відповідними приписами. У зв?язку з ігноруванням зазначеного рішення та приписів було заплановано примусовий демонтаж, під час якого власником гаражів було надано 2 рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 16.03.1993 N? 201-16 та N? 201-18 «Про дозвіл на виділ земельної ділянки…»Витяг з ДРРП стосовно оформленого права власності на гаражі В1, Г по пр..Л.ЦУкраїнки ,71 та 71А, державну реєстрацію здійснено 27.07.2023. У зв`язку з тим, що рішення викликали сумніви з приводу їх достовірності, було зроблено запит до управління архівної справи Дніпровської міської ради щодо надання копій рішень. У відповідь управлінням повідомлено, що згідно з описом справ постійного зберігання виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська за 1993 рік рішень виконавчого комітету зазначеної ради від 16.03.1993 N? 201-16 та N? 201-18 не існує. Отже, реєстрацію права власності здійснено за поданими неіснуючими рішеннями. Вказане свідчить про те, що відповідачем самовільно розміщено гаражі на земельній ділянці комунальної форми власності, яка у користування чи у власність не передавалась. Тому просили усунути перешкоди міській раді у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно побудованих гаражів В1 та Г, а також припинити володіння відповідачем права власності на гаражі. Ухвалою суду від 04.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 23.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та у призначено до судового розгляду. Представник відповідача адвокат Скочко О.А. надала суду 23.06.2025 відзив на позов, в якому заперечувала щодо задоволення позову. Зазначив, що 03.03.2025 [PERSON] та КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради укладено Договір № 18 852-Г про умови тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста. 03.03.2025 КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради видало Метьолкіну В.О. Ордер № 18 852/1 від 03.03.2025 «Контрольна картка тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста», адресна прив`язка ділянки: [ADDRESS] . 03.03.2025 КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради видано [PERSON] . Ордер № 18 852/2 від 03.03.2025 «Контрольна картка тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста» адресна прив`язка ділянки: [ADDRESS] . Лише отримавши первісні дозвільні документи, [PERSON] володіє вищезазначеними спірними гаражами та добросовісно, відкрито і безперервно користується земельними ділянками протягом понад 25 років. Його гаражі є капітальною спорудою, об`єктами нерухомого майна. Так відповідно до заяви [PERSON] начальнику ЖКО ще 29.06.1955, йому дозволено перестановку гаражу згідно вказівок/плану схеми міськелектромереж. Також, на гаражі наявні технічні паспорти, виготовлені ще 23.05.2023, згідно яких гаражі є капітальною спорудою з бетонним фундаментом, побудовані у 1991 році. Доказів того, що спірні гаражі є тимчасовими спорудами позивачем не надано. Так позивач зазначає, що під час комісійного обстеження об`єктів благоустрою у 2019 році виявлено саме металеві гаражі. Посилання на тимчасовість споруд відсутні, а тому вважає доводи позивача в цій частині безпідставні та неоґрунтовані. Зазначила, що позовна заява не містить доказів порушення обов`язків або прав інших осіб, а сааме що гаражі створюють загрозу життю чи здоров`ю громаді; порушують права інших мешканців; заважають користуванню комунальним майном чи інфраструктурою. Щодо оформлення земельної ділянки то відповідач відповідно до ст.118 Земельного кодексу України має переважне право на користування земельними ділянками під гаражами, однак зараз не може скористатись своїм правам із-за встановленого мораторію на час військового стану. Вважає, що позивач не довів, що ним дотримано порядок повідомлення відповідача про необхідність демонтажу гаражів, тому не може бути застосована крайня міра, як знесення гаражів за рахунок відповідача, що суперечить судовій практиці. Представник позивача Скосарев І.Д. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у позному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Скочко О.А. в судове засідання з`явилися, представником надана заява про закінчення розгляду справи за її відсутності. Третя особа- Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр), право власності на гараж, загальною площею 23,6 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж В1 (РНОНМ 2773685112020), зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної Ради народних депутатів від 16.03.1993 N? 201-16 (а.с.13-14). Також, згідно з Реєстром, за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) зареєстровано право власності на гараж, загальною площею 22,5 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] , гараж Г (РНОНМ 2773688212020) на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної Ради народних депутатів від 16.03.1993 N? 201-18(а.с. 15-16). Листом від 20.03.2024 N? 3/4-143 Інспекція з питань благоустрою Дніпровської міської ради повідомила про те, що під час проведення в лютому 2019 року перевірки використання об?єктів благоустрою міста в районі буд. N? 71 по просп. Лесі Українки (колишня назва - просп. Пушкіна) спеціалістами Комунального підприємства «Управління контролю благоустроєм міста» Дніпровської міської ради виявлено металеві гаражі. 3 метою з?ясування законності їх розміщення було оформлено приписи стосовно надання дозвільних документів щодо їх розташування. У зв?язку з тим, що зазначені приписи власником двох споруд було проігноровано, рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.08.2020 N? 845 «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра» гаражі було внесено до переліку споруд, що підлягають демонтажу, про що власника було попереджено відповідними приписами(а.с.11-12). Згідно копії рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 16.03.1993 N? 201-16 та N? 201-18 «Про дозвіл на виділ земельної ділянки…»відведено земельну ділянку [PERSON] під будівництво та обслуговування індивідуального гаражу площею 23,6 кв.м. по [ADDRESS] та гаражу площею 22,5кв.м. по [ADDRESS] (а.с.17-20). Згідно копії листа управління архівної справи Дніпровської міської ради від 12.02.2024 інспекцію з благоустрою ДМР повідомлено, що згідно з описом справ постійного зберігання виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська за 1993 рік рішень виконавчого комітету зазначеної ради від 16.03.1993 N? 201-16 та N? 201-18 не існує. Як вбачається із листа інспекції з питань благоустрою 20.03.2024 рішенням виконавчого комітету міської ради № 845 від 25.08.2020 року «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра», гаражі відповідача було внесено до переліку споруд, що підлягають демонтажу, про що, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач був попереджений приписами у 2019 році. Однак на підтвердження вказаних обставин позивачем доказів не надано. Перелік функцій при здійсненні самоврядного контролю за станом благоустрою, визначений ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», є вичерпним, та передбачає, зокрема, подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів та Правил благоустрою території населеного пункту. Предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним правилом, передбаченимстаттею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частиною першоюстатті 143 Конституції Українитериторіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно достатті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 12 ЗК Українивизначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. Відповідно до частин першої, другоїстатті 83 ЗК Україниземлі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування, землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинного будівництва нерухомого майна. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Згідно із частиною сьомою вищезазначеної статті ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз`яснено, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. З урахуванням змісту вище наведених правових норм вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Згідно долученої відповідачем заяви начальнику ЖКО від 29.06.1955, вбачається, що [PERSON] було дозволено перестановку гаражу згідно вказівок/планусхеми міськелектромереж (а.с.124). Відповідно до технічних паспортів виготовлених, 23.05.2023 року, гараж Г, загальною площею 22,5 кв.м, (РНОНМ 2773688212020), та гараж В1, загальною площею 23,6 кв.м, (РНОНМ 2773685112020),що розташовані за адресою: [ADDRESS] гаражі капітальною спорудою з бетонним фундаментом (а.с.114-123). 03.03.2025 між [PERSON] та КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради укладено Договір № 18 852-Г про умови тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста та видано [PERSON] . Ордер № 18 852/1 та Ордер № 18 852/2 від 03.03.2025 «Контрольна картка тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста», адресна прив`язка ділянки: [ADDRESS] , згідно яких [PERSON] надано право тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об`єктів благоустрою міста щодо розміщення власного гаражу на ділянці пдощею 13,25 та 16,5 кв.м, яка не відведена у власність або користування, [PERSON] здійснює оплату за договором(а.с.86-93). Таким чином, отримавши первісні дозвільні документи, [PERSON] володіє вищезазначеними спірними гаражами та добросовісно, відкрито і безперервно користується земельними ділянками протягом понад 25 років. Його гаражі є капітальною спорудою, об`єктами нерухомого майна. В матеріалах справи відсутні докази, що спірні гаражі є тимчасовими спорудами. Тоді як згідно листа від 20.03.2024 інспекцією з питань благоустрою у 2019 році під час комісійного обстеження об`єктів благоустрою виявлено саме металеві гаражі. Гаражі відповідача побудовані у 1991 році, мають фундамент, а тому доводи позивача в цій частині, що гаражі є металевою конструкцією не заслуговують на увагу. Враховуючи, що будівництво вказаних гаражів завершено ще до 05 серпня 1992 року, не підлягало проходженню процедури прийняття в експлуатацію, тобто до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з чим не підлягало державній реєстрації, вказані гаражі відповідають схемі міськелектромереж, пройшли технічну інвентаризацію та мають технічні паспорти. Щодо оформлення земельної ділянки то відповідач відповідно до ст.118 Земельного кодексу України має переважне право на користування земельними ділянками під гаражами, однак зараз не може скористатись своїм правам із-за встановленого мораторію на час військового стану. Суди установивши, що самочинна забудова, здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена особі для цієї мети, з урахуванням практики застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинні з`ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб, чиї права порушено такою забудовою; чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проєкту або будівельних норм і правил, в разі зведення забудови на наданій земельній ділянці. Слід з`ясувати умови, необхідні для встановлення підстав захисту прав власника земельної ділянки у спосіб знесення самочинної забудови. Зокрема, потрібно з`ясувати, чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки легітимну мету, чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи. У відповідності до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування (виконати роботи по приведенню об`єкта будівництва у відповідність із проєктною документацією шляхом перебудови) та притягнення винної особи до відповідальності. Позивач у позовній заяві та у поданих до суду доказах не навів жодного аргументу, який свідчить про те, що ним дотримано порядок повідомлення відповідача про необхідність демонтажу гаражів та що такий спосіб захисту порушених прав позивача є крайньою мірою усунення порушень завданих відповідачем. Враховуючи ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду вимог позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідачів знести гаражі, суд вважає, що таке втручання власника земельної ділянки щодо захисту своїх прав не містить легітимної мети; захід із втручання у право відповідача не є пропорційним визначеній меті, а задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої споруди на чужій земельній ділянці завдасть відповідачу такого індивідуального тягаря, який є надмірним з огляну на наступне:- позивачем не надано до суду жодного належного доказу того, що здійсненна відповідачем забудова будь-яким чином порушує його права, створює загрозу життю чи здоров`ю громаді, порушує права інших мешканців, заважають користуванню комунальним майном чи інфракстуктурою та спричинило будь-яких матеріальних збитків. Посилання позивача лише на норми закону, якими передбачено можливість звернення до суду саме по собі не є підставою для задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд оцінюючи сукупність поданих сторонами доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову, суд вважає необхідним залишити за позивачем понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed