Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] , через свого представника, адвоката Іллінського О.В., звернувся через систему «Електронний суд» до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом, в якому просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] [INFO] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі однієї чверті її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття [INFO] ; припинити стягнення аліментів з Позивача [PERSON] на користь Відповідачки [PERSON] , які стягуються на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 1 грудня 2017 у справі № 363/3591/17 на утримання сина [PERSON] [INFO] , з 15 квітня 2024 року. Позиція сторін у справі В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 23 серпня 2014 року. Вказана обставина встановлена рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 1 грудня 2017 року у цивільній справі № 363/3591/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Шлюб до цього часу не розірваний. Позивач та відповідач є батьками: - малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Луб`янської сільської ради Рокитнянського району Київської області, актовий запис № 1. 1.Стосовно вимоги про позбавлення батьківських прав. Позивач стверджує, що син проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , займається виключно власними справами. Вона не піклується про належний фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини в разі необхідності, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, що, на його думку, свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Зі слів сина [PERSON] позивачеві відомо, що відповідач часто залишала його самого у квартирі на тривалий час, грубо поводилась з ним, часто влаштовувала сварки та скандали. 20.07.2023 відповідач притягувалась до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням сварки з сином [PERSON] , якому на той час виповнилося лише 8 років, та який в результаті цієї сварки залишив місце проживання (Постанова Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/12528/23). Працівники поліції повідомили про протиправні дії відповідача Службі у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації. Коли працівники вказаної Служби приходили для перевірки умов проживання дитини відповідач не впустила їх до квартири. У листопаді 2023 року відповідач вчинила протиправні дії відносно свого співмешканця (Постанова Святошинського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі № 759/21699/23). Відповідач своєю протиправною поведінкою створювала нестерпні умови спільного проживання з нею для інших членів сім`ї, зокрема, для малолітнього сина. Це стало відомо матері відповідача [PERSON] , яка проживає у м. Києві неподалік. У січні 2024 року мати відповідача забрала малолітнього [PERSON] до себе. Після того, як у квітні 2024 року це стало відомо позивачу, він став наполягати на переселенні дитини для подальшого проживання з ним, на що відповідач погодилась. З 15 квітня 2024 року по даний час малолітній син [PERSON] проживає з батьком в селі Першотравневе Білоцерківського району Київської області, де відвідує навчальний заклад у сусідньому селі Шарківську гімназію. Зазначені фактори є результатом прояву винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. 2. Стосовно вимоги про стягнення аліментів з відповідача, та припинення стягнення аліментів з позивача. Позивач зазначає, що оскільки малолітній [PERSON] [INFO] з квітня 2024 року став проживати з батьком - позивачем [PERSON] , а отже для матеріального забезпечення малолітнього [PERSON] , [INFO] з відповідача мають стягуватись аліменти у розмірі 1/4 частини її доходу (заробітку). Позивач зазначає, що оскільки син перебуває на його повному матеріальному забезпеченні та проживає разом з ним, у відповідача відпали правові підстави для отримання аліментів на утримання сина,а отже змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. Процесуальні дії та рішення у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Банах-Кокус О.В. Ухвалою суду від 15 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк 10 днів для усунення недоліків. 20 січня 2025 року від представника позивача, через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків. Рокитнянський районний суд Київської області суд своєю ухвалою від 21 січня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання, зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Київської області надати висновок щодо доцільності прзбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . 20 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника позивача про приєднання письмових доказів до матеріалів справи. 20 лютого 2025 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву для отримання висновку від служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Київської області. 21 березня 2025 року через канцелярію суду від Рокитнянської селищної ради Київської області надійшли пояснення щодо позову. Ухвалою суду від 24 березня 2025 року усне клопотання сторони позивача про заміну неналежної третьої сторони задоволено. Замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - службу у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області. Витребувано від органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та відкладено підготовче засідання по справі за позовом на 9 квітня 2025 року о 13 год 00 хв. Ухвалою від 9 квітня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання сторони позивача про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Ухвалою суду від 9 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання сторони позивача про виклик свідків, відмовлено у клопотанні про опитування малолітнього [PERSON] в судовому засіданні у присутності психолога. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Іллінський О.В. підтримали позовні вимоги, з підстав зазначених у позові. Крім того, адвокат Іллінський О.В. наголошував на змагальності судового процесу, та просив не брати до уваги заперечення [PERSON] проти позбавлення її батьківських прав, наданих службі у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`являлась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до частини 10 статті 187 ЦПК України. Представник третьої особи орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, Матинченко Н.М., заперечувала щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки [PERSON] не надав переконливих доказів щодо свідомого, умисного невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина, щодо припинення стягнення аліментів з [PERSON] та стягнення аліментіа з [PERSON] не заперечувала, оскільки дитина [PERSON] проживає разом з батьком. Треті особи: Служба у справах дітей Св`ятошинської районної у місті Києві державної адміністрації, Рокитнянський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання своїх представників на розгляд справи по суті не направили, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що є рідною сестрою позивача [PERSON] та тікою [PERSON] , та пояснила, що колишня дружина брата не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про нього. Зазначила, що брат з дружиною розійшлися в 2016 році, оскільки його дружина зловживала алкоголем. В квітні 2024 року брат забрав дитину до себе, мати з дитиною не спілкується, інколи дзвонить по телефону і один раз прислала посилку. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] з 23 серпня 2014 року перебувають у шлюбі. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції (м. Київ), актовий запис № 2160. Відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 1 грудня 2017 року, справа № 363/3591/17, та ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 8 грудня 2017 року про виправлення описки, з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 19 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 22 січня 2018 року, виконавче провадження № 55595490 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] . Згідно із актом обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 24 червня 2024 року з позивачем проживає його син, [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Згідно із постановами Святошинського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року (справа №759/671/23) та від 8 червня 2023 року (справа № 759/8860/23) [PERSON] , [INFO] , притягувався до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 173 - 2 КУпАП відносно [PERSON] . Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року (справа 759/12528/23) [PERSON] , [INFO] , притягувалась до адмінісративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, вчинене відносно сина [PERSON] , 2015 року народження. 14 листопада 2023 року відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва (справа № 759/21699/23) [PERSON] 1991 року народження, притягувалась до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, вчинене відносно співмешканця [PERSON] . Згідно із постановою Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року (справа №759/21698/23) [PERSON] , [INFO] , притягувався до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 173 - 2 КУпАП відносно [PERSON] . Відповідно до пояснень щодо позову, наданих Рокитнянською селищною радою Київської області, вирішуючи питання доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради, вважає, що батько [PERSON] не надав достатніх доказів щодо свідомого, умисного невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина. Крім того, в поясненнях також зазначено, що 17 березня 2025 року на адресу служби надійшов лист № 40-550 служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві Державної адміністрації з актом обстеження умов проживання матері від 1 березня 2025 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації, що міститься в акті, мати дитини проживає в однокімнатній квартирі, яку орендує її співмешканець з січня 2025 року. Умови проживання задовільні. В квартирі прибрано, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини в кімнаті є окреме спальне місце. Зі слів [PERSON] , вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Підтримує з сином контакт по телефону. Хлопчик приїздить до неї на канікули. Мама передає йому солодощі, одяг, гостинці. Заперечення матері проти позбавлення, свідчить про те, що вона бажає зберегти зв`язок із дитиною та хоче приймати участь у житті сина. Комісією рекомендовано батькові дитини першочергово врегулювати питання реєстрації розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання сина. Позиція суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права I. Щодо позбавлення батьківських прав Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (частина перша статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами один та три статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з пунктом першим статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року вказував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року пункт 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства», пункт 87). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Пунктами 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказував, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції»). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як було встановлено судом, постановою Святошинського районного суду міста Києва 20 липня 2023 року (справа 759/12528/23) [PERSON] було оголошено усне зауваження за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, а тому остання була звільнена від адміністративної відповідальності і не вважається такою, що має адміністративне стягнення. Факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за протиправні дії відносно свого співмешканця, так і факт притягнення співмешканця [PERSON] - [PERSON] за протиправні дії відносно співмешканки [PERSON] , на які вказує позивач, не свідчать про те, що вказані правопорушення було вчинено відносно його дитини. Суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. З матеріалів справи, пояснень позивача, його представника адвоката Іллінського О.В. та представника органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області не вбачається потреби, яка обумовлена інтересами дитини, у позбавленні відповідача батьківських прав. Суд не приймає до уваги показань свідка [PERSON] , оскільки вона є сестрою позивача і зацікавлена у задоволенні позову. Належних і допустимих доказів винного свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, [PERSON] не надано. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити батьків дитини, про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини лише в її інтересах. ІІ. Щодо припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача Оскільки на даний час дитина сторін проживає разом з батьком і знаходиться на його утриманні, то позивач правомірно ставить вимогу про припинення стягнення аліментів на користь відповідача та стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивача на утримання сина. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 СК України, має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що син [PERSON] , [INFO] , проживає з ним з 15 квітня 2024 року, оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджують дане твердження позивача. Судом було встановлено, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 24 червня 2024 року, малолітній [PERSON] проживає разом з батьком. Разом з цим батько є платником аліментів. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Таким чином, з 24 червня 2024 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення сплати [PERSON] періодичних платежів (аліментів) на утримання дитини. Вказана позиція узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18. Оскільки син сторін проживає з батьком, який продовжує сплачувати аліменти на користь відповідача, згідно рішення суду, то суд дійшов висновку, що позовна вимога про припинення стягнення аліментів з [PERSON] підлягає до задоволення. Та в зв`язку з наведеним підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із частиною п`ятою статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Визначаючи підстави стягнення аліментів і розмір цих аліментів, суд виходить з того, що фактично малолітній [PERSON] проживає з батьком, який утримує дитину, відповідач проживає окремо. У судовому засіданні не встановлено обставин, за яких відповідач могла би бути звільнена від обов`язку утримувати свого малолітнього сина. Згідно із частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням наведеного, даючи аналіз доказам по справі, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягає до задоволення. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а відтак, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати зі сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, в сумі 1211,20 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи те, що судом задоволено позовну вимогу про припинення стягнення аліментів, за яку позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн то вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial