Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач, [PERSON] ) про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що сторони з 05 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2023 року розірвано. У період шлюбу сторонами придбано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] та автомобіль HONDA, модель CIVIC, 2008 року випуску, держаний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] . Оскільки сторони не дійшли згоди стосовно користування та розпорядження набутим під час шлюбу спільним майном, позивач, звернувся до суду з позовом, в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: - визнати за [PERSON] право власності на 13/100 часток з 26/100 часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 13/100 часток з 26/100 часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] ; - припинити за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на 26/100 часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на частку автомобіля марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на частку автомобіля марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] ; - припинити за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 08 квітня 2025 року представник відповідача [PERSON] подала до суду зустрічний позов про визнання майна особистою приватною власністю, в якому просила визнати транспортний засіб марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] особистою приватною власністю [PERSON] , посилаючись на те що хоча дане майно набуто нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, а саме були надані батьком для придбання даного автомобіля. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . 04 червня 2025 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому він заперечуючи проти його задоволення зазначив, що спірний транспортний засіб був придбаний за час шлюбу, а тому діє презумпція спільної сумісної власності подружжя на набуте майно. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що кошти на придбання автомобіля надав її батько є голослівним та не підтверджено доказами. 09 липня 2025 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову, в якій просив в порядку поділу майна подружжя виділити у власність та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] . Припинити право власності [PERSON] на автомобіль з виплатою грошової компенсації за 1/2 частку у спільному майні у розмірі 14 244,09 гривень, яка внесена на депозитний рахунок суду [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позов шляхом подання письмової заяви. Дослідивши подану позивачем заяву, враховуючи, що заява подана позивачем до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів частини третьої статті 49 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих позивачем уточнень. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позові та просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник проти позовні вимоги визнали частково, зустрічний позов просили задовольнити. Відповідач вказала, щодо поділу 26/100 часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] не заперечує. Натомість наполягала на тому, що автомобіль є її особистою приватною власністю, оскільки кошти на його придбання надав її батько. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що обставини придбання автомобіля за особисті кошти [PERSON] , які були надані її батьком - вигадка. Таких подій не було, батько коштів на автомобіль не надавав, оскільки відповідач в цей час з ним не спілкувалася. Стосунки між ними налагодилися лише після 2010 року. Спірний автомобіль було придбано у 2008 році за його власні кошти та частково запозичені у сестри. Деталізував, що продав наявний у нього автомобіль Mazda за 6 000 доларів США, доклав приблизно накопичених ним 6000-7000 доларів США, а решту позичив у сестри. Оформив автомобіль на дружину, оскільки вона дуже переймалася, що у неї немає нерухомості. Користувався автомобілем він, але також надавав його дружині та її брату. В подальшому, під час повномасштабного вторгнення, а саме 06 червня 2025 року неподалік від нього в м. Луцьку стався приліт, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб. Автомобіль відновленню не підлягає, але може бути використаний ним для виконання певних завдань, тому він має намір залишити його собі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна сестра [PERSON] ) повідомила, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу. У [PERSON] був автомобіль, який він продав, частину коштів («десяточку») йому позичив її чоловік. Вони разом працювали, справи йшли добре, Слава був спроможний повернути запозичені кошти. Щодо [PERSON] повідомила, що з матір`ю у неї були хороші відносини, а батька ніколи не бачила. Здавалося, що у неї на нього була глибока образа, вони не спілкувалися. Суд, вислухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, доходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, 05 вересня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року розірвано. За період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 16 грудня 2009 року позивач [PERSON] набув у власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 90,60 кв.м., вартістю 900 000,00 грн. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року та постановою Верховного Суду від 30 вересня 2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на 74/100 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 90,60 кв.м., житловою площею 44,60 кв.м. З Витягу з Державного реєстру речових прав від 16 вересня 2024 року вбачається, що [PERSON] є власником 74/100 часток в квартирі [ADDRESS] . Крім того, сторонами в період шлюбу придбано автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] , титульним власником якого є [PERSON] . Звітом про оцінку майна: колісного транспортного засобу - загального легкового седану марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] , складеного фізичною особою підприємцем [PERSON] визначено, що ринкова вартість вищезазначеного колісного транспортного засобу станом на 31 січня 2025 року становить 289 637 гривень. З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2025 року о 04:50 годині внаслідок влучання ракетою в житловий будинок у [ADDRESS] було пошкоджено запаркований на вказаній вулиці автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № ЕР-98/06-25 від 09 червня 2025 року визначено, що вартість колісного транспортного засобу марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] з урахуванням пошкоджень становить 28 422,17 гривень. [PERSON] внесено на депозитний рахунок суду грошову компенсацію вартості автомобіля, що є предметом поділу в сумі 14 244,09 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією 7Н6U-G5NB-H0SW-BGWZ МВ185767477 від 08 липня 2025 року. Частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція правил статті 60 СК України свідчать про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як зазначено, зокрема, у постанові від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження № 61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв`язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Суд враховує, що відповідно до ч 1 ст. 70 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України), проте жодних заперечень проти позову та доказів на спростування спільності майна відповідачем не надано. З огляду на те, що заявлені до поділу 26/100 часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] були набуті в період зареєстрованого шлюбу сторін, наявні підстави вважати їх об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягають поділу між сторонами у рівних частинах, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] по 13/100 часток у праві спільної сумісної власності на квартиру за кожним в порядку поділу спільного майна подружжя. Задоволення вимоги про поділ часток спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт, тому немає підстав для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо квартири. Щодо зустрічного позову про визнання автомобіля приватною власністю слід зазначити наступне. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] . Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Позивач просив визнати за ним право власності на автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] . Припинити право власності [PERSON] на автомобіль з виплатою грошової компенсації за 1/2 частку у спільному майні у розмірі 14 244,09 гривень, яка внесена ним на депозитний рахунок суду. Натомість [PERSON] у зустрічному позові просила визнати автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] її особистою приватною власністю, посилаючись на те, що кошти на його придбання їй надав батько. Згідно з частини 1 статті 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 СК України. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 цієї норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Позивач за зустрічним позовом наполягала на тому, що спірний автомобіль є її особистою приватною власністю, оскільки її батьком [PERSON] було надано їй грошові кошти в сумі 128 270 грн. на придбання нею особистого транспортного засобу. Аналіз наведених норм цивільного і сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює. Згідно із статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За висновками ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine»), заява № 63566/00, § 23). Оцінюючи наявні у справі докази суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не спростувала презумпцію спільності майна, оскільки не довела належними та допустимими доказами, що батько надавав їй кошти, зокрема шляхом укладення договору дарування грошових коштів і що саме ці кошти були витрачені [PERSON] на придбання спірного автомобіля, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль, набутий під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 14.02.2024 № 752/18272/18 (61-13536св23) виснував, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, позивачем не спростована презумпція права спільної сумісної власності подружжя на майно, воно є спільним сумісним майном подружжя, ця річ (транспортний засіб) є неподільним. Разом з тим, звертаючись із заявою про зміну предмету позову, позивач [PERSON] просив в порядку поділу майна подружжя виділити у власність та визнати за ним право власності на автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] . Припинити право власності [PERSON] на автомобіль з виплатою грошової компенсації за 1/2 частку у спільному майні у розмірі 14 244,09 гривень, яка внесена на депозитний рахунок суду [PERSON] . Відповідач не висловлювала згоди на отримання грошової компенсації. З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2025 року о 04:50 годині внаслідок влучання ракетою в житловий будинок у [ADDRESS] було пошкоджено запаркований на вказаній вулиці автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № ЕР-98/06-25 від 09 червня 2025 року вартість колісного транспортного засобу марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] з урахуванням пошкоджень становить 28 422,17 гривень. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що після виготовлення висновку суб`єкта оціночної діяльності за результатами проведеної оцінки від 09 червня 2025 року, за допомогою якого було визначено вартість спірного майна станом на 09 червня 2025 року, відповідач не зверталася до суду з клопотанням про призначення судової експертизи щодо визначення вартості автомобіля, фактично погодившись із визначеною у вказаному висновку вартістю спірного транспортного засобу, а позивач вчинив передбачені частиною п`ятою статті 71 СК України дії з попереднього внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки Honda модель Civic, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за позивачем, як фактичним користувачем, права власності на зазначений автомобіль та стягнення з останнього на користь [PERSON] грошової компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль HONDA, модель CIVIC, 2008 року випуску, держаний реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок суду згідно платіжної інструкції 7Н6U-G5NB-H0SW-BGWZ МВ185767477 від 08 липня 2025 року в розмірі 14 211 гривень 08 копійок. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи та наведених в усних поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial