Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Ярослав Сердійчук, через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь товариства заборгованості за договором №1601285 про надання споживчого кредиту від 29.06.2024, у розмірі 58409,97 грн, з яких: 9999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 34800 грн - за нарахованими процентами на дату відступленя прав вимоги; 12749,98 грн за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги, 860 грн - заборгованість за пенею або штрафами, судового збору у розмірі 2422,4 грн, витрат на правничу допомогу - 16000 грн. 12.11.2025 через систему «Електронний суд» від директора ТОВ «Факторинг Партнерс» Ярослави Сердійчук надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що при формуванні розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 1601285, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було допущено помилку та помилково зазначено, загальну суму заборгованості 58409,97 грн, з яких: 9999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 47549,98грн заборгованість за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування; 860,00 заборгованість за пенями і штрафами, замість вірних: 45659,99 грн, з яких: 9999,99 грн заборгованість за тілом кредиту; 34800 грн заборгованість за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування; 860,00грн - заборгованість за пенями і штрафами. Також при формуванні при підготовці позовної заяви було допущено описку, внаслідок чого було невірно зазначено ціну позову у сумі 58409,97грн, замість вірних ціну позову у сумі 45659,99 грн. Враховуючи арифметичну помилку, допущену при формуванні розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1601285 від 29.06.2024 року та описки, допущеної в тексті позовної заяви, просить долучити коректний розрахунок заборгованості за кредитним договором; прийняти заяву про уточнення позовних вимог та стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованості за договором №1601285 про надання споживчого кредиту від 29.06.2024, у розмірі 45659,99 грн, з яких: 9999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 34800 грн - за нарахованими процентами на дату відступленя прав вимоги; 860 грн - заборгованість за пенею або штрафами, судового збору у розмірі 2422,4 грн, витрат на правничу допомогу - 16000 грн. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 29.06.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір № 1601285, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000 гривень на строк 360 днів. Вказує,\~що [PERSON] \~свої зобов`язання\~за кредитним\~договором не\~виконав,\~у зв`язку\~з чим,\~утворилася заборгованість\~у розмірі\~45659,99грн, з яких: 9999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 34800 грн - за нарахованими процентами на дату відступленя прав вимоги; 860 грн. - заборгованість за пенею або штрафами. 21.07.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 21-07/25 відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. З врахуванням наведеного просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №1601285 від 29.06.2024 року у розмірі 45659,99 та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 06.11.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.. Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача; щодо постановлення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Ухвалою суду від 11.12.2025 року постановлено заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.06.2024 року між Товариством з обмеженою ивідповідальністю (далі ТОВ) «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1601285, відповідно до умов якого сума кредиту 10000 грн., строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту. У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Споживач» містяться особисті дані [PERSON] зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання, номер телефону, одноразовий ідентифікатор, що підтверджує його підписання електронним підписом. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання кредитного договору, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором К728 на підписання електронного договору. Інформаційною довідкою ТОВ «ПАЙТЕК» № 20250722-100 від 22.07.2025 року підтверджено перерахування 29.06.2024 року [PERSON] кредитних коштів в сумі 10000 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит №1601285 від 29.06.2024 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку складає 45659,99 грн., з яких 9999,99 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 34800 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 860 грн. заборгованість за пенею та/або штрафами. 21.07.2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 21-07/25, відповідно до якого ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. За п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (далі Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону, електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст.\~514\~ЦК України\~ до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складається із тіла кредиту в сумі 9999,99 грн, 34800 грн. заборгованість по процентам, 860 грн - неустойка, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 17.10.2025 року. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи викладене, оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, встановивши укладення між сторонами Кредитного договору та наявність заборгованості за ним, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 9999,99 грн заборгованості за тілом кредиту. Водночас суд не погоджується з розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитом та неустойкою з огляду на таке. Так, з наданого представником позивача розрахунком заборгованості установлено, що позивачем здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом протягом протягом перших 30 днів за ставкою 1% та в подальшому протягом 330 днів за ставкою 1,5%. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про споживче кредитування" законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, укладаючи 29 червня 2024 року кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, позивач не мав права визначати проценту ставку у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Судом проведено власний розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати відсотків протягом дії процентної ставки за процентною ставкою 1% за період з 29.06.2024 року по 24.06.2025 року (як вбачається із розрахунку): 10000 грн (сума кредиту) х 1% : 100 % = 100 грн х 360 днів = 36000 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості зі сплати відсотків за кредитним договором № 1601285 від 29.06.2024 року становить: 18300 (36000 - 3000 - 8700 - 6000 = 18300) грн, оскільки відповідачем відповідно до розрахунку (а.с. 7-11) сплачено відсотків 17700 (3000 + 8700 + 6000 = 17700) грн - 29.07.2024 на суму 3000 грн, 25.09.2024 на суму 8700 грн та 07.11.2024 на суму 6000 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості зі сплати відсотків за Кредитним договором становить 18300 грн. Поряд з цим, відмовляє позивачу у стягненні з відповідача 860 грн неустойки відповідно до п.9.1 розділу 9 "Відповідальність.Обставини непереборної сили" кредитного договору. Так, згідно до пункту 18 "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України № 4220-IX4 від 15 січня 2025 року затверджено Указ Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 січня 2025 року № 235/2025, відповідно до якого продовжено дію воєнного стану в Україні до 09.08.2025 року. Відтак, беручи до уваги вищенаведене, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідач неустойки в сумі 860 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок решти заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. А відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору підлягають частковому задоволенню на суму 28299,99 грн, в тому числі 9999,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18300 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.\~137\~ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги №1209 від 01.09.2025 року, витяг з акту №19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 16000 грн. Відповідно до ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial