Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра 09.07.2025 надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався на те, що 24.07.2022 у м. Запоріжжі, по на перехресті Хортицьке Шосе 2а та вул. 14 Жовтня сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda CX-5», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «BMW m340», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на підставі полісу № 208731110. Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2022 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП визнано водія [PERSON] . У зв`язку з настанням страхового випадку позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 128500,00 грн. відшкодувавши матеріальний збиток. В свою чергу відповідач залишив місце ДТП, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП, тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача [PERSON] , а також стягнути судові витрати. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому заперечував проти позову посилаючись на те, що станом на дату складання акту про страховий випадок постанова Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2022 ще не набрала законної сили, оскільки оскаржувалась в апеляційній інстанції, а відтак у позивача було відсутнє право на складання такого акту. Крім того, звіт про визначення вартості матеріального збитку має недостовірні відомості, а відтак не може прийнятий, як належний доказ. Також вина іншого учасника ДТП не була доведена в іншій цивільній справі у зв`язку із його смертю, до того ж відповідач не залишав місце ДТП оскільки фактичного зіткнення автомобілів не відбулось, та йому не було відомо про настання ДТП з його вини. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача також надала суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24.07.2022 у м. Запоріжжі, по на перехресті Хортицьке Шосе 2а та вул. 14 Жовтня сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda CX-5», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «BMW m340», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2022 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП визнано водія [PERSON] (а.с.№15-18). Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.12.2022 вищевказану постанову залишено без змін (а.с. № 127-131) У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на підставі полісу № 208731110 (а.с. № 10). На підставі заяви потерпілої сторони позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 128500,00 грн., відшкодувавши матеріальний збиток. В свою чергу відповідач залишив місце ДТП, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП, що підтверджується постановами Хортицького районного суду м. Запоріжжя та Запорізького апеляційного суду. Відповідно до підпункту «а,в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, неправомірними діями відповідача пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Разом з цим суд критично оцінює заперечення відповідача викладені у відзиві, оскільки факт залишення ним місця дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2022, залишеної без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 08.12.2022, відповідно до якої винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП визнано водія [PERSON] (а.с.№15-18, 127-131). Також судом не встановлено невідповідності даних звіту про визначення розміру шкоди, оскільки даний доказ є належним та допустимим у розумінні ЦПК України. Щодо посилань сторони відповідача на те, що виплату потерпілій стороні було здійснено до розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про страхування» чи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не регламентовано цю норму, а отже страхова компанія мала право діяти на свій розсуд, крім того, у разі несвоєчасного здійснення страхового відшкодування після визнання особи винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, до страхової компанії застосовуються штрафні санкції. А відтак вказані твердження є суб`єктивним баченням відповідача, об`єктивно нічим не підтвердженні та направлені на уникнення матеріальної відповідальності. В свою чергу, ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу та виплачено потерпілій особі в розмірі 128500,00 грн. Таким чином, до позивача в межах сплаченої суми в розмірі 128500,00 грн., перейшло право вимоги не відшкодованої завданої шкоди, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до [PERSON] про відшкодування шкоди. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved