Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

03 жовтня 2025 року до Черкаського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідно до якої позивачка просила суд: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, в розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з моменту подачі позову та до закінчення навчання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що мати позивача і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, 14.01.2009 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12.02.2013 року [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 24.04.2007 року батьком позивача є [PERSON] . Наразі позивач [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчання, здобуває фахову вищу освіту, зарахована студентом 1 курсу денної форми навчання в ЧНУ імені Богдана Хмельницького термін навчання з 01.09.2025 до 30.06.2025 року. Навчання за державним замовленням. В зв`язку з продовженням навчання, позивач, потребує матеріальної допомоги. Відповідач надавати матеріальну допомогу дочці відмовляється. Ухвалою суду від 06.10.2025 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.11.2025 до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву у якому він просив залишити без задоволення позов [PERSON] . У відзиві вказано, що [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання. Відповідачем вказано, що він є інвалідом 2 групи довічно обмежений в можливості працювати. Ніде не працює. У відзиві зазначено, що відповідач має лише дохід у вигляді пенсії, як інваліду ІІ групи, в розмірі 7122,04 грн. Крім того, на утриманні відповідача перебуває троє неповнолітніх дітей, для їх забезпечення хоча б гарантованим мінімумом в розмірі 50% від необхідного їм прожиткового мінімуму та прожитковим мінімумом для себе, відповідачу необхідно мати дохід 7155,00 грн., що перевищує його пенсію. Інших доходів відповідач не має, нерухомого майна у власності не має. Отже не має можливості оплачувати навчання. Відповідь позивача на відзив не надходила. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач є донькою відповідача, що ним не оспорюється та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.04.2007 року. Як вбачається із довідки №1017 від 16.09.2025 року [PERSON] здобуває фахову вищу освіту, зарахована студентом 1 курсу денної форми навчання в ЧНУ імені Богдана Хмельницького термін навчання з 01.09.2025 до 30.06.2025 року. Навчання за державним замовленням.. Як вбачається із копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонером по інвалідності 2 групи. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК 12ААА №536970 [PERSON] з 02.03.2017 року встановлена ІІ група інвалідності, протипоказана важка фізична праця. Відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] є батьком трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Як вбачається із з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] нерухомого майна у власності не має. Відповідно до довідки про доходи № 2399240674330326 [PERSON] отримує пенсію по інвалідності 7122,04 грн. на місяць. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку, [PERSON] в період січня-вересня 2025 року отримав лише від А-банку додаткове благо в сумі 24799,93 грн., як пояснив відповідач в своєму відзиві, дане благо є зменшення відсотків у зв`язку з реструктуризацією кредитної заборгованості. Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що обов`язок відповідача, як батька, щодо утримання її, як повнолітньої доньки, яка продовжуює навчання передбачений ст. 199 СК України. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. В той же час утримання дитини складається не лише з наведених витрат, які за своєю суттю є нерегулярними та направленими на задоволення конкретно визначених потреб дитини. В той же час поряд з такими витратами батьки мають забезпечувати можливість задоволення постійних, повсякденних потреб дитини, що пов`язані (але не вичерпуються) необхідністю забезпечення її харчування, проживання, придбання одягу, тощо. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Аналогічне правило закладено до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Позивач обґрунтовує свої вимоги тільки тим фактом, що вона навчається на денній формі навчання, забезпечується своєю матір`ю та несе значні витрати на дорогу до навчального закладу, що є неналежним доказуванням у необхідності сплати аліментів для повнолітньої дитини на період навчання, до досягнення нею 23 років. Тому, звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання. Позивачем було надано тільки копію довідки №1017 від 16.09.2025 року, що не висвітлює в повному обсязі існування потреби у зв`язку з навчанням позивача у матеріальній допомозі. Даного факту недостатньо для задоволення позову, оскільки не доведено існування всіх інших юридичних фактів, які у своїй сукупності дають підстави покласти на відповідача обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, а саме доказів, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), як і не надано доказів фінансової можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання. При цьому, відповідно до вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Так, судом встановлено, що позивач досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 року, те, що вона продовжує навчання на бюджетній формі навчання, а тому не потребує коштів необхідних для оплати, якби навчання відбулось по контракту на платній основі, станом на час розгляду справи, суд вважає, що позивач, не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є його процесуальним обов`язком, не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), у зв`язку із чим у позові має бути відмовлено. Окрім того, згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тож, вирішуючи питання про стягнення аліментів суд має встановити матеріальне становище платника та отримувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів тощо. Матеріали справи не містять доказів про отримання доходів відповідачем [PERSON] , позивачем зазначені докази надано не було. Крім того, суд враховує, що відповідач є інвалідом ІІ групи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має дохід лише у виді пенсії в розмірі 7122,04 грн., нерухомого майна у власності не має. Враховуючи вищевикладене, доказів того, що у відповідача є можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, матеріали справи не містять та стороною позивача не надано. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, суд приймає до уваги те, що позивач навчається на бюджетній формі навчання, а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у сторони позивача потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), та те, що батько (відповідач) має можливість надавати матеріальну допомогу. Хоча доведення саме цих обставин покладається на позивача. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, а також враховуючи, що позивачем не доведено виконання вимог ст. 199 СК України, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed