Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що перебувала\~ з\~відповідачем \~ у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2012 року. За час шлюбу, [INFO] , у сторін по справі народився син [PERSON] . Спільне сімейне життя у сторін не склалося, тому рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2025 року по справі № 342/1529/24 (провадження № 2/342/202/2025) шлюб розірвано. Відповідач не дає коштів на утримання сина, дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач працездатний, має достатні доходи та може надавати матеріальну допомогу дитині без погіршення свого матеріального стану. Стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться. Оскільки добровільної угоди про сплату аліментів на утримання сина з відповідачем не досягнуто, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 15.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. У судові засідання, призначені на 04.11.2025, 24.11.2025, 08.12.2025 та на 11.12.2025, сторони не з`явилися. Судове засідання, призначене на 08.12.2025, не відбулося у зв`язку із відключенням електропостачання в приміщення Городенківського районного суду Івано-Франківської області, про що свідчить Акт про знеструмлення електромережі Городенківського районного суду від 08.12.2025. Від позивачки судом засобами поштового зв`язку 03.11.2025 та 18.11.2025 отримано заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Дії позивачки не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Про виклики до суду на 04.11.2025, 24.11.2025 відповідач був повідомлений шляхом отримання судових повісток за адресою останнього відомого зареєстрованого місця проживання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень судових повісток. Повістка про виклик до суду на 08.12.2025 була надіслана відповідачу за адресою останнього відомого зареєстрованого місця проживання, однак на час розгляду справи доказів вручення/невручення відповідачу судової повістки судом не отримано. Трекінгом Укрпошти (результатом пошуку поштових відправлень по штрихкодовому ідентифікаторі) стверджується, що відправлення (судова повістка) 03.12.2025 прибуло до відділення м. Новий Розділ. Про виклик до суду на 11.12.2025 відповідач був повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3\~ст.131\~ЦПК України\~учасники судового\~процесу зобов`язані\~повідомляти суд\~про причини\~неявки у\~судове засідання.\~У разі\~неповідомлення суду\~про причини\~неявки вважається,\~що учасники\~судового процесу\~не з`явилися\~в судове\~засідання без\~поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився у судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши письмові докази, зазначає таке. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2025 року по справі № 342/1529/24 (провадження № 2/342/202/2025), яке набрало законної сили 18.04.2025, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 22 вересня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2309 від 22 вересня 2012 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ,\~актовий запис\~№ 4157\~від 13\~листопада 2015\~року,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~виданого 13\~листопада 2015\~року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Позивачка\~[PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копіями: паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 24.10.2012 Городенківським РС УДМС в Івано-Франківській області; довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] № 14 від 22.03.2018, виданої Тишківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у розірваному шлюбі. Малолітній син сторін проживає з позивачкою, відповідач коштів на утримання дитини не дає. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Враховуючи зазначені позивачкою підстави позовних вимог, приймаючи до уваги положення ст.ст. 181-183 СК України, беручи до уваги, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, на спростування чого відповідач жодних доказів до суду не надав, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] ,\~ [INFO] . Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 13.10.2025, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Питання розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, визначено ч.1 ст.133 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн. Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2025 році становить 1211,20 грн. Оскільки доказів про звільнення відповідача від сплати судового\~збору суду не надано, тому, враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень. На підставі ст.ст. 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»,

Outcome: approved