Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у червні 2025 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 126604 грн 99 коп., витрат за оцінку вартості збитку у розмірі 5000 грн 00 коп., судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що позивач є власником транспортного засобу Ford Edge д.н.з. [NUMBER] . 30.09.2024 о 17 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Кільцева дорога навпроти вул. Зодчих, 30, відповідач, керуючи транспортним засобом KIA CEED д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху та при перестроюванні не впевнилась у безпечності та не надала перевагу в русі автомобілю Ford Edge д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по третій смузі, на яку мав намір перестроїтись, у зв`язку з чим здійснено зіткнення. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2024 відповідача визнано винною у скоєнні ДТП, накладено адміністративне стягнення. На момент скоєння ДТП відповідач не мала полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до звіту про оцінку вартості збитку від 14.10.2024, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та ПДВ становила 281604 грн 99 коп. 15.11.2024 МТСБУ здійснило виплату позивачу шкоди, завданої в результаті ДТП у розмірі 160000 грн 00 коп. Крім того, позивач був змушений відновлювати за власні кошти пошкоджений транспортний засіб на суму 89970 гн. 00 коп., також придбано необхідні запасні частини на суму 47650 грн 00 коп. для повного відновлення транспортного засобу. Враховуючи, що розмір виплаченого страхування не в повній мірі покрив понесені витрати на ремонт автомобіля, що підтверджені належним чином, а тому з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманою страховою виплатою та реальними витратами у розмірі 121604 грн 99 коп., а також понесені витрати за проведення оцінки вартості збитку у розмірі 5000 грн 00 коп. 02.07.2025 представник відповідача подала відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, сума понесених витрат є недоведеною, а долучені докази - недостатні. Позивачем надано докази на підтвердження позовних вимог на суму 47650 грн 00 коп. та 89970 грн 00 коп., а також платіжна інструкція за проведення оцінки транспортного засобу на суму 5000 грн 00 коп., загальна сума понесених витрат становить 142620 грн 00 коп., що повністю покривається виплатою МТСБУ у розмірі 160000 грн 00 коп. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до наданого позивачем звіту від 14.10.2024 сума у розмірі 281604 грн 99 коп. є вартістю КТЗ з урахуванням пошкоджень після ДТП та не є вартістю відновлювального ремонту. Надані позивачем докази на підтвердження реальної суми понесених збитків, заподіяних в результаті ДТП є суперечливими та такими, що не відповідають дійсності (а.с. 111-115). 12.08.2025 позивач подала відповідь на відзив, зазначає, що відзив на позовну заяву є безпідставним та необґрунтованим. Відповідно до звіту від 14.10.2024 вартість матеріального збитку становить 281604 грн 99 коп., МТСБУ відшкодовано 160000 грн 00 коп. Таким чином, різниця між сумою відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 121604 грн 99 коп. Позивачем надано усі наявні докази щодо пошкодження транспортного засобу та усі докази, що підтверджують суму збитків. Позивачем понесено витрати на проведення ремонтних робіт у розмірі 89970 грн 00 коп., також придбано необхідні запасні частини на суму 47650 грн 00 коп. (а.с. 127-129). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2025 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 103-104). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 49-50). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи cудом встановлено, що 30.09.2024 близько 17 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Кільцева Дорога, водійка [PERSON] , керуючи автомобілем KIA, д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху та при перестроюванні не впевнилась у безпечності, не надала перевагу в русі автомобілю FORD, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по третій смузі, на яку він мав намір перестроїтись та здійснив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі №761/20777/24 від 23.10.2024 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу (а.с. 17-21). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 03.05.2024, [PERSON] належить автомобіль FORD, марка EDGE д.н.з. [NUMBER] (а.с. 9). Згідно звіту №21/11/24 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 14.10.2024, ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 556728 грн40 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ (з врахуванням ПДВ 20% на замінні складові та матеріали) становить 714240 грн 05 коп., вартість КТЗ з урахуванням пошкоджень після ДТП - 281604 грн99 коп., вартість матеріального збитку - 556728 грн 40 коп. (а.с. 29-40). За проведення оцінки транспортного засобу позивачем сплачено 5000 грн00 коп (а.с. 25-27). 02.11.2024 позивач звернулась до МТСБУ із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталася 30.09.2024 (а.с. 81-82). МТСБУ здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 160000 грн 00 коп. (а.с. 85-86). Відповідно до рахунку на оплату №3 від 10.01.2025, акту надання послуг №3 від 31.01.2025, позивачем здійснено оплату за ремонтні роботи автомобіля (арматурні роботи, фарбування бампера, переднього крила, правого переднього зеркала, правої передньої двері, правої задньої двері) в сумі 89970 грн 00 коп. (а.с. 87-88). Відповідно до рахунку на оплату, видаткової накладної №2 від 06.01.2025 позивачем здійснено оплату за товари (роботи, послуги) (переднє праве крило, передні праві двері FORD EDGE 15-24 б/в) (а.с. 86-90). 26.12.2024 позивач надіслала позивачу вимогу про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП в сумі 121604 грн99 коп. (а.с. 94-97). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20.01.2016 розглянув справу № 6-2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Тому, при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи. Згідно зі ст.ст. 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Системний аналіз пункту 32.7. ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абзацу третього пункту 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). Таким чином обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Згідно з ч.ч 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. За правилом п. 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Системний аналіз статті 22 ЦК України, абзацу другого статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Отже страхова виплата має певні обмеження та може не у повній мірі покривати потерпілому заподіяний збиток (фізичний знос, за наявності франшиза, ПДВ, ліміт відповідальності). Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.07.2021 у справі № 203/3219/15-ц, від 02.09.2019 у справі № 545/425/17, від 11.03.2020 та у справі № 754/5129/15-ц. У постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 757/54513/16 зазначено, що системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню потерпілому для відновлення його порушеного права у повному обсязі є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, та від 03.07.2019 у справі 910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Відповідно до наданого звіту, вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD, д.н.з. [NUMBER] (з врахуванням ПДВ 20% на замінні складові та матеріали) становить 714240 грн 05 коп., вартість автомобіля з урахуванням пошкоджень після ДТП - 281604 грн99 коп., вартість матеріального збитку - 556728 грн 40 коп. МТСБУ здійснило виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 160000 грн 00 коп. Позивачем на підтвердження реальної вартості понесених витрат відновлювального ремонту надано акт надання послуг №3 від 31.01.2025 на суму 89970 грн 00 коп. та видаткова накладна від 06.01.2025 на суму 47650 грн 00 коп. Загальна сума понесених позивачем витрат для відновлення автомобіля, з урахування витрат на проведення оцінки автомобіля, становить 142640 грн 00 коп. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний. Належними та допустимими доказами по справі підтверджується, що загальна реальна вартість витрачених позивачем коштів на відновлення пошкодженого майна складає 121604 грн99 коп. та 5000 грн 00 на проведення оцінку транспортного засобу, при цьому позивачем отримано від МТСБУ суму страхового відшкодування у розмірі 160000 грн 00 коп. Таким чином, отриманий позивачем розмір страхового відшкодування повністю покривається реальними витратами, які були понесені позивачем для відновлення ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача різниці між отриманою страховою виплатою та реальними витратами. З огляду на вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed