Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

26.07.2024 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшла позовна заява [PERSON] до Херсонської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, а саме: визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими прибудовами №16-А, розташований [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з господарськими прибудовами №16-А, розташований [ADDRESS] . Позивачка, як донька померлої, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на 1/5 частку домоволодіння, оскільки не надано правовстановлюючого документу. Отже, позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а тому просить задовольнити позов. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.08.2024 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2025 продовжено розгляд справи. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2025 замінено неналежного відповідача Херсонську міську військову адміністрацію на належного відповідача Херсонську міську раду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання представник відповідача Херсонської міської ради та представник третьої особи Херсонської регіональної біржі Нерухомостів судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 22.11.1961, та свідоцтвом про укладання шлюбу [NUMBER] , виданим 23.12.1978. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] , виданим Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПМУМЮ (м.Одеса) 06.04.2021. За життя [PERSON] купила домоволодіння з господарськими прибудовами № [NUMBER] , розташований [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу №829, зареєстрованого на товарній біржі «Херсонська Регіональна Біржа Нерухомості» [INFO] , продавець - [PERSON] . Право власності на домоволодіння зареєстровано в Херсонському бюро технічної інвентаризації 10.09.2001. За заявою позивачки 22.09.2021 відкрита спадкова справа №499/2021, відомості про фактичне прийняття спадщини відсутні, що підтверджується довідкою Державного нотаріуса Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Н.Карпової від 22.09.2021. Згідно відповіді Державного нотаріуса Третьої Херсонської державної нотаріальної контори І.Єрьоменко від 15.08.2023 позивачці не можуть видати свідоцтво про право власності на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду, оскільки наданий договір купівлі-продажу №829 є недійсним через те, що нотаріально не посвідчений. Частина 1ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Так, Верховний Суд у постанові від 17.11.2021 у справі №754/1466/15-ц дійшов наступних висновків. У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», чинному на час виникнення спірних правовідносин, біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК УРСР 1963 року), а відповідно до статті 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Отже, положення статті 227 ЦК УРСР 1963 року спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу», чинному на час виникнення спірних правовідносин, закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. Таким чином положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу», чинному на час виникнення спірних правовідносин, по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний. Отже, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним. Згідно зі статтею 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Тобто законодавець передбачав єдиний наслідок недотримання нотаріальної форми угоди - визнання її недійсною. Відповідно до частини першої статті 48 ЦК УРСР 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. З матеріалів справи слідує, що покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно обумовлені договором кошти, договір відповідно до вимог ч.2ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалась недійсною (протилежного судом не встановлено), а тому покупець набув право власності на спірну квартиру і правомірно володів нею. Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), яке здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] яка прийняла спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у строк - шість місяців після смерті спадкодавця, тобто виконала всі вимоги законодавства при прийнятті спадщини, передбачені ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України. За вищевикладених обставин судом встановлено неможливість оформлення позивачкою своїх спадкових прав та отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, права та інтереси позивачки підлягають захисту в судовому порядку згідно ст. 4 ЦПК України. Аналізуючи в сукупності обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved