Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

I. Позиції учасцників справи. Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання з грудня 1974 року по жовтень 1977 року її діда - [PERSON] та баби - [PERSON] на території Української РСР в Кримській області. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є дідусем та бабусею заявника та у вказаний період постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , радгосп-завод «Виноградний». Заявник вказує, що даний факт постійного проживання її діда та бабусі на території України згідно з ст. 8 Закону України «Про громадянство України» є підставою для набуття нею громадянства України за територіальним походженням. Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області подали до суду пояснення, в яких зазначив, що заявницею не надано належних і допустимих доказів, що вона є особою якої дід чи баба постійно проживали на території Української РСР в Кримській області в період з грудня 1974 року по жовтень 1977 року. Крім того, не доведено факту прив`язки особи до конкретного місця проживання на заявлений період, що унеможливлює встановлення відповідного юридичного факту. II. Процесуальні дії та рішення суду. 23 жовтня 2025 року вказана заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 28 жовтня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 31 жовтня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) заявниці. 31 жовтня 2025 року у справі відкрито провадження. Представник заявника [PERSON] в засіданні заяву підтримувала, просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Безатосна А.А. в засіданні заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на її необґрунтованість. Суд, вислухавши думки представника заявника та представника заінтересованої особи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, що викладені у заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. III. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що заявник - [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом № [NUMBER] , виданим МЗС Росії 44201, посвідкою на постійне проживання № [NUMBER] , виданою 20 серпня 2021 року /а.с. 11,13/. Згідно з витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/014710681 від 07 жовтня 2025 року, [PERSON] з 17 вересня 2020 року по дату видачі довідки зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 15/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 червня 2002 року Рязанським відділом РАЦС м. Москви, батьком заявниці є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] /а.с. 20/. [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданим органом № 8018, 19 травня 2025 року /а.с. 36/. [PERSON] , [INFO] , проживає на території України на підставі посвідки № [NUMBER] , виданої органом № 8011, 20 серпня 2021 року /а.с. 39/. Батькам заявника на праві власності належать такі об`єкти нерухомості, які знаходяться у м. Києві, а саме: квартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , що підтверджується договорами купівлі-продажу майна від 21 травня 2008 року, 21 квітня 2010 року /а.с.42, 45/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 травня 1989 року районним відділом РАГС Брянської області, батьком [PERSON] є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] /а.с. 24/. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є дідом та бабою [PERSON] . Відповідно до записів з трудової книги, з грудня 1974 року по липень 1977 року [PERSON] працював кам`янщиком другого розряду в радгоспі-заводі « Виноградний», а [PERSON] з лютого 1975 року по вересень 1976 року - робочою щеплювального комплексу радгоспу- заводу «Виноградний», а з вересня 1976 року по жовтень 1977 року - старшим техніком науково-дослідного відділу щепленого виноградного пітомніководства Кримського проектно-конструкторського технологічного інституту /а.с. 28, 29/. 29 жовтня 1975 року Відділом Кримського облвиконкому по використанню трудових ресурсів видано переселенський квиток № [NUMBER] [PERSON] , в якому вказано, що він із сім`єю (дружиною - [PERSON] , сином - [PERSON] ) дійсно являється переселенцем в Совхоз «Виноградний» Сімферопольського р-ну Кримської області і має право користуватися пільгами по переселенню, встановленими Урядом /а.с. 30/. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з частиною першою ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З аналізу наведених норм, вбачається, що законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Оскільки заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання її діда та баби у період з грудня 1974 року по жовтень 1977 року на території Кримської області, Сімферопольського р-ну, с. Кольчугіно, вул. Лугова, 6, радгоспу - заводу «Виноградний», для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. З аналізу наведених норм вбачається, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження постійного проживання діда та баби заявниці з грудня 1974 року по жовтень 1977 року на території Української РСР в Кримській області, заявницею надано копію переселенського квитка № [NUMBER] виданого діду заявниці [PERSON] , в якому вказано, що він із сім`єю (дружиною - [PERSON] , сином - [PERSON] ) дійсно являється переселенцем в Совхоз «Виноградний» Сімферопольського р-ну Кримської області і має право користуватися пільгами по переселенню, встановленими Урядом. Також з трудових книг [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] з грудня 1974 року по липень 1977 року працював кам`янщиком другого розряду в радгоспі-заводі «Виноградний», а [PERSON] з лютого 1975 року по вересень 1976 року - робочою щеплювального комплексу радгоспу- заводу «Виноградний», а з вересня 1976 року по жовтень 1977 року - старшим техніком науково-дослідного відділу щепленого виноградного пітомніководства Кримського проектно-конструкторського технологічного інституту. Оригінали зазначених доказів буди досліджені судом. Таким чином, оскільки встановити вказаний факт, що має юридичне значення іншим шляхом, окрім як звернення до суду із такою заявою вбачається неможливим, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту постійного проживання з грудня 1974 року по жовтень 1977 року діда та баби заявника на території Української РСР в Кримській області. Відповідно до положень частини сьомої ст. 294 ЦПК України судові витрати у цій справі заявниці не відшкодовуються, оскільки іншого не встановлено законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved