Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

08.05.2025 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивачка просила стягнути з відповідача 48097,29 грн. як різниці між матеріальною шкодою, сплаченою страховою компанією відповідача та фактичним розміром шкоди в результаті ДТП, яке мало місце 24.12.2024 року у м. Златопіль біля будинку 10 на 6 мікрорайоні, за результатами якого саме відповідач постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14.01.2025 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України, а також стягнути моральну шкоду, спричинену ДТП у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді від 21.05.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, наданий сторонам у справі час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.20). Вказану ухвалу позивачка отримала засобами поштового зв`язку 26.05.2025 року (а.с.24), а відповідач засобами поштового зв`язку 03.06.2025 року (а.с.25). 26.06.2025 року засобами електронного суду від представниці відповідача адвоката Смірнової Н.А. надійшов документ під назвою відзив, в якому вона просила поновити строк для подання відзиву з метою скористатися відповідачем своїми правами під час розгляду справи, проти позову заперечила у повному обсязі через недоведеність як в частині матеріальної шкоди, так і в частині стягнення моральної шкоди, посилаючись на неналежність поданих позивачкою доказів в частині підтвердження матеріальної шкоди, так і в частині того, що заявлені підстави моральної шкоди не відповідають стану здоров`я позивачки (а.с.26-30). Також 26.06.2025 року засобами електронного суду від вказаної представниці відповідача надійшло клопотання про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження через необхідність глибшого аналізу доказів та заслуховування свідчень для повного встановлення обставин подій (а.с.37-38). Ухвалою суду від 07.07.2025 року стороні відповідача було відмовлено у поновленні строку на подання відзиву, а відповідно не прийнято саме заяву по суті позову відзив, який прийнято як письмові пояснення відповідачки у порядку ст.43 ЦПК України та відмовлено у переході до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, оскільки предмет позову не передбачає вказаного виду позовного провадження, а надане пояснення відповідача щодо предмету позову та необхідності такого переходу не містить достатніх підстав для такого переходу (а.с.40). Інші заяви, клопотання від сторін та їх представників у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. 24.12.2024 року о 09 годині 46 хвилин, перебуваючи біля будинку №10 у 6 мікрорайоні у м. Златопіль Лозівського району Харківської області відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] , порушив вимоги п.10.9 ПДР України, а саме не врахував дорожньої обстановки та рухаючись заднім ходом не впевнився у безпеці маневру та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачці, чим спричинив ДТП та пошкодив автомобіль, належний позивачці. На підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14.01.2025 року, яка набула чинності, у справі №632/5/25, провадження №2/632/28/25, відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу та стягнення судових витрат за розгляд справи у суді (а.с.9). 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Відповідно до ч. 6\~ст.\~82\~ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала чинності, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у відповідача - приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Оранта», який на підставі відповідного розрахунку відшкодування сплатив позивачці 27702,71 грн., що визнала і сама позивачка, і відповідач, хоча доказів вказаного факту суду надано не було. В той же час позивачка понесла витрати на відновлення її автомобіля після ДТП в частині відповідних робіт на суму 48097,29 грн. та придбання запасних частин на суму 24200,00 грн., а всього на суму 75800,00 грн. Відповідно різницю між отриманим страховим відшкодування від страховика відповідача та витраченими коштами позивачка бажає отримати від відповідача як винуватця ДТП. Крім цього, сам факт скоєння ДТП позивачка визначила як підставу для стягнення моральної шкоди, оскільки її власності була спричинена шкода та саме відповідач як спричинювач шкоди повинен її відшкодувати у розмірі заявленому позивачкою. Вирішуючи справу по суті, суд зазначає, що позивачка визначила відповідача як єдину особу, яка повинна бути відповідачем у справі, що є безумовним правом на підставі норм ст.13 та ст.50 ЦПК України. В той же час станом на 2024 рік (на момент ДТП) в Україні діяв визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції до 01.01.2025 року) та актом Моторного транспортного страхового бюро України ліміт відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 160000,00 грн. за шкоду майну при ДТП. Відповідно до висновків, викладених в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 право потерпілої особи в ДТП не є абсолютним, він не вправі вільно обирати, чи він звернеться до страхової компанії винуватця ДТП, чи він пред`явить позов до суду безпосередньо до винуватця ДТП. Уся сума в межах ліміту страхового відшкодування може бути стягнута зі страховика винуватця ДТП, тобто вимога до самого винуватця в межах ліміту відповідальності (за виключенням франшизи) є безпідставною, відповідачем в такому разі може виступати виключно страхова компанія винуватця. В даному випадку, після отримання відшкодування від ПрАТ СК «Оранта» та не згодою із вказаним розміром позивачка мала дві можливості подальших дій: звернутися в адміністративному (позасудовому) порядку до Моторного транспортного страхового бюро України із скаргою на дії вказаної страхової компанії, надавши власні докази, або звернутися до суду безпосередньо до ПрАТ СК «Оранта» з метою стягнення із вказаної страхової винуватця ДТП ціни позову як недоплаченого страхового відшкодування. При цьому вимога щодо подання позову позивачка має і на даний час, оскільки така вимога пред`являється в межах строку позовної давності, який до 04.09.2025 року був продовжений на час воєнного стану і лише 05.09.2025 року відновився після виключення п.19 із розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. До відповідача позивачка могла звернутися виключно із вимогою, якщо б розмір відшкодування був би вищим за ліміт відшкодування або в межах франшизи, яку зобов`язаний сплатити саме винуватець ДТП. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст.1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст.1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, виключно у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).\~Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода не покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника, а належним відповідачем є страховик відповідача. Відповідно, оскільки страховик відповідача по обов`язковому страхуванню власників наземних транспортних засобів до участі справі позивачкою не залучений, а позов пред`явлений до неналежного відповідача підстав для розгляду вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди не має, оскільки належний відповідач був позбавлений можливості заявити свою позицію щодо заявлених позовних вимог, а тому оцінка вказаних доказів у справі виходить за межі принципу пропорційності цивільного процесу, а тому суд жодної оцінки вказаним доказам не надає, оскільки головним є порушення належного складу учасників справи з боку позивачки. Позиція відповідача грунтувалася на фактичному спростуванні розміру заявлених вимог позивачки, атому судом до уваги не приймається як така, що не стосується підстав для відмови у позові. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Відносно франшизи як частині матеріальної шкоди, яку повинен сплачувати саме відповідач, то ані позивачка, ані відповідач не надали суду жодних доказів, що поліс страхування містив відповідну вимогу, а тому за відсутності як відповідної вимоги, так і доказів на підтвердження вказаної вимоги підстав для розгляду відповідної вимоги як частини матеріальної шкоди у суду немає. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Щодо моральної шкоди, суд зазначає наступне. Первинно позивачка має безумовне право на таке відшкодування на підставі п.3 ч.2 ст.23 ЦК України через пошкодження її майна. Тому в даній справі головним є визначення належного розміру такого відшкодування, оскільки відповідач проти задоволення позову в цій частині заперечував, посилаючись на наявність у нього дружини з інвалідністю, необхідності тривалого та вартісного лікування, та не підтвердження заявлених вимог для стягнення моральної шкоди. Вирішуючи справу в цій частині заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що у суду відсутні докази, що позивачка була позбавлена можливості використовувати її постраждалий автомобіль за призначення у період після 24.12.2024 року, тобто не могла користуватись ним, а відповідно при визначенні розміру шкоди вказаний аспект є найголовнішим та впливає на розмір відповідного відшкодування. Відносно доводів відповідача, то відповідач не надав доказів свого та дружини матеріального стану (довідки із Державної податкової служби або із Пенсійного фонду України про доходи у період грудень 2024 року червень 2025 року), тобто не підтвердив свій фінансовий стан, посилаючись на нього та не надав доказів призначених процедур та вартість ліків для своєї дружини, тобто не довів ті обставини в контексті заявленого предмету позову, на які він посилався як на підставу заперечення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. А тому суд вказані доводи відповідача як недоведені відкидає. Враховуючи принципи розумності та справедливості в цій частині позовні вимоги суд задовольняє частково у розмірі 5000,00 грн., що відповідає характеру з`ясованого судом пошкодження автомобіля позивачки та відповідає матеріальному виразу її страждань, пов`язаних виключно із пошкодженням майна, оскільки інших доводів та доказів моральних страждань суду надано не було. Відповідно до\~норм ст.23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна .\~Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 5000,00 грн. із 58097,29 грн. заявлених, що складає 8,60% від заявлених позовних вимог, саме в цій частині повинен бути стягнутий на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача судовий збір, що складає 104,24 грн. із 1211,20 грн., сплачених позивачкою. На підставі викладеного та

Outcome: partial