Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М. звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором №4341767 від 20.06.2021 в розмірі 36 284 грн. 02 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні до суду в розмірі 2 422 грн. 40 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.06.2021 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір №4341767, відповідно до умов якого відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 11 000 грн. 00 коп., визначено строк кредиту 30 днів, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору у вигляді стандартно процентної ставки, яка становить 1,9 % в день та застосовується в межах строку кредитування. Сторони узгодили, що грошові кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника. Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі. 24.01.2022 укладено договір №24-01/22, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4341767. Окрім того, 10.03.2023 було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4341767. Представник позивача зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором та процентами не сплачена, їх загальна сума становить 36 284 грн. 02 коп., з яких 11 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 25 080 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, 176 грн. 00 коп. інфляційні збитки, 28 грн. 02 коп. 3% річних. Представник позивача вказує, що оскільки відповідачем не виконано умови кредитного договору, останній і вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30.07.2025 клопотання представника позивача задоволено частково, витребувано докази. Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20.10.2025 постановлено судові засідання у справі здійснювати в режимі відеоконференції з участю представника позивача. Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Морозова В.В. в судовому засіданні, яке відбулось 03.11.2025, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Оловятенко О.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на зміст наданого відзиву. Згідно змісту відзиву, наданого представником відповідача [PERSON] адвокатом Оловятенко О.Ю., остання просить суд відмовити ТОВ «Коллект Центр» в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Сторона позивача вважає неправомірним нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування в той час, як фактично пролонгація договору не відбулась. Також сторона позивача посилається на відсутність в матеріалах справи підтвердження факту прийняття електронного договору [PERSON] , та на відсутність його згоди на підписання договору аналогом власноручного підпису. Позивач вказує на відсутність в матеріалах справи належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якого вбачалось би, яким саме чином та за який саме період обчислені кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості, а наявний розрахунок заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем операцій та повністю залежить від волевиявлення позивача. Також сторона відповідача вважає несправедливими та такими, що не відповідають вимогам закону умови договору в частині нарахування пені. Згідно змісту відзиву, позивачем письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги на адресу відповідача не направлялося, матеріали справи доказів протилежного не містять. Окрім того, відповідач заперечує проти заявленого позивачем до стягнення розміру витрат, понесених на оплату правничої допомоги, вважаючи його завищеним та неспівмірним з обсягом фактично виконаних адвокатом робіт. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги думку учасників справи, висловлену у відповідних письмових процесуальних документах, приходить до наступних висновків. Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України , згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В судовому засіданні встановлено, що 20.06.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір №4341767 про надання споживчого кредиту, відповідно до пункту 1.2. якого товариство надало відповідачу кредит у гривні, а споживач гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно пункту 1.3. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021, сума кредиту складає 11 000 грн. 00 коп. Згідно пункту 1.4. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021, строк кредиту 30 днів. Пунктом 1.5.1. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021 встановлена стандартна процентна ставка в розмірі 1,90 % в день і застосовується: у межах строку кредиту, вказаного у пункту 1.4. цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживча, відповідно до пункту 4.2. договору; у межа нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація відповідно до пункту 4.3. договору. Відповідно до пункту 2.1. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до пункту 2.1. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021, відповідач зобов`язався у встановлений строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором, виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором, правилами та чинним законодавством України. Зі змісту вказаного договору зокрема із розділу 1 вбачається, що він укладений в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Зазначений Договір підписаний електронними підписами з одноразовим ідентифікатором. Додатком №1 до Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021 Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, з яким був ознайомлений відповідач, що підтверджується фактом його підписання останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Окрім того, відповідач був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, в якому відображені зазначені вище умови кредитування. Обставина перерахування грошових коштів в розмірі 11 000 грн. 00 коп. на платіжну картку відповідача [PERSON] підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за вих.. №7/6302 від 07.11.2024, а також повідомленням АТ «Універсал банк» за вих..№БТ/Е-10807 від 13.08.2025, відповідно до якого на ім`я [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] , на яку 20.6.2021 було здійснено зарахування коштів в сумі 11 000 грн. 00 коп., та відповідною випискою про рух коштів по картці від 12.08.2025. За змістом статей 3, 6, 627 Цивільного кодексу України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електрону комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електрону комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Із врахуванням вищевикладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові ВСУ № 61-20799 св 19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначила про те, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, у відповідності до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні договорів. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Тобто, укладання угоди без заповнення заявки клієнтом є неможливим. За таких обставин суд вважає, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договорів в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а відтак в судовому засіданні спростовано твердження сторони відповідача стосовно того, що матеріали справи не містять підтвердження факту прийняття умов електронного договору [PERSON] та доведено факт укладання між останнім та ТОВ «Авентус Україна» Договору №4341767 від 20.06.2021 про надання споживчого кредиту. 24.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №24-01/2022, відповідно до умов пункту 2.1. якого клієнт первісний кредитор зобов`язується відступити право грошової вимоги за плату, а фактор зобов`язується прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнтк, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтами і боржниками. Згідно пункту 2.2. Договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022, відповідно до умов цього Договору, фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно пункту 2.3. Договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022, за цим Договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за яким передається. Згідно пункту 2.5. Договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022, фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь якій третій особі. 24.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» підписано Акт приймання передавання Реєстру Боржників за Договором Факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022. Згідно Реєстру Боржників за Договором Факторингу №24-01/2022 від 24.01.22, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №4341767. Окрім того, 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю продажу) прав вимоги, відповідно до умов пункту 2.1. якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 і №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників. 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» ТОВ «Коллект Центр» підписано Акт прийому передачі Реєстру Боржників за Договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 10.03.2023. Згідно Реєстру Боржників за Договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги від 10.03.2023, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №4341767. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Щодо посилання сторони відповідача в частині неповідомлення боржника про відступлення права вимоги, суд наголошує, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказане зазначено у частині 1 статті 516 Цивільного кодексу України. За таких обставин суд вважає доведеним факт переходу до ТОВ «Коллект Центр» прав вимоги до боржника [PERSON] за Договором №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.6.2021. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобов`язання перед не виконав, оскільки не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №4341767 від 20.06.20214, розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту станом на 23.01.2022 становить 11 000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання зобов`язання відповідачем, що випливає з кредитного договору, в частині повернення суми тіла кредиту в розмірі 11 000 грн. 00 коп., у зв`язку із чим суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту в цій частині законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Однак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по процентам підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Пунктом 1.4. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021 сторони погодили строк кредитування, який складає 30 днів. Пунктом 1.5.1. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021 встановлена стандартна процентна ставка в розмірі 1,90 % в день і застосовується: у межах строку кредиту, вказаного у пункту 1.4. цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживча, відповідно до пункту 4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація відповідно до пункту 4.3. договору. Тобто, виходячи зі змісту пункту 1.5.1. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021, до взаємовідносин між сторонами застосовується процентна ставка в розмірі 1,90 % на день від суми позики за кожен день користування позикою, яка нараховується в межах строку кредитування 30 днів. В судовому засіданні не встановлено обставин щодо застосування зниженої процентної ставки в розмірі 0,95 % в день, що передбачено пунктами 1.5.1. та 1.5.2. Договору №4341767 про надання споживчого кредиту від 20.06.2021, як і не встановлено підстав для пролонгації строку кредиту. Тобто, сума процентів, які підлягають до сплати відповідачем за користування кредитними коштами протягом всього періоду кредитування, становить 6 270 грн. 00 коп. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Згідно зі статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам в зазначеному ним розмірі, і, як наслідок, суд не погоджується з правомірністю нарахованих відсотків у розмірі 25 080 грн. 00 коп., у зв`язку із чим приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь відповідача розмір процентів в розмірі 6 270 грн. 00 коп. Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги представником позивача надано суду: копію договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; Прайс лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений 01.11.2023; заявку на надання юридичної допомоги №832 від 01.05.2025, ; Витяг з Акту №10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025, згідно із яким вартість послуг із супроводу позовної заяви до [PERSON] склала 13 000 грн. 00 коп. Відповідачем заявлено заперечення щодо стягнення з нього суми витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги в розмірі 13 000 грн. 00 коп. За викладених вище обставин, з урахування того, що справа не є складною, не потребувала від правника значних зусиль та часу, існує усталена судова практика у справах зазначеної категорії, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані представником позивача письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги в розмірі 2 000 грн. 00 коп. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено на 47,59 % (17 270 грн. 00 коп. задоволена сума до стягнення, при сумі позову 36 284 грн. 02 коп.), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 1 152 грн. 82 коп. (2 422 грн. 40 коп. * 47,59 %).

Outcome: partial