Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом який мотивує тим, що 26 травня 2023 року між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту позивача (https://creditkasa.com.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1212-3460. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту\~10 000 грн, строк кредитування\~300 днів, базовий період 21 день, під час якого застосовується знижена відсоткова ставка\~2,50 % на день, стандартна відсоткова - 3,00%, промо-ставка 1,50 % на день, а відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користуванням ним в строк та на умовах, встановлених кредитним договором. Своїх обов`язків за кредитним договором відповідач не виконав у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість, розмір якої станом на 10 вересня 2025 року складає: 95 850 грн з яких: 10 000 грн прострочена заборгованість за кредитом та 85 850 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування програми лояльності до позичальника, а саме часткового списання нарахованих процентів та стягнення з відповідача 10\~000 грн простроченої заборгованості за кредитом та 39\~000 грн простроченої заборгованість за нарахованими процентами, що разом становить 49\~000 грн. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі, розгляд справи розглядати у відсутності представника позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суд, враховуючи, що ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, розглянув справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відстуності. Щодо факту отримання грошових коштів в кредит не заперечив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 26 травня 2023 року між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту позивача (https://creditkasa.com.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1212-3460 (18-29). Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума 10 000 грн, строк кредитування\~300 днів, базовий період 21 день, під час якого застосовується знижена відсоткова ставка\~2,50 % на день, стандартна відсоткова ставка 3,00% на день, промо-ставка 1,50% на день, а відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користуванням ним в строк та на умовах, встановлених кредитним договором. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання\~в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача в сумі 10 000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «УКРКРЕДИТ ФІНАНС» (а.с. 51). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість станом на 10 вересня 2025 року складає: 95 850 грн з яких: 10 000 грн прострочена заборгованість за кредитом та 85 850 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування програми лояльності до позичальника, а саме часткового списання нарахованих процентів та стягнення з відповідача 10\~000 грн простроченої заборгованості за кредитом та 39\~000 грн простроченої заборгованість за нарахованими процентами, що разом становить 49\~000 грн. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не довів обставини, які заперечували б факт укладення кредитного договору або визначену позивачем суму заборгованості за кредитом, та не подав доказів на спростування позовних вимог. Дослідивши позовні вимоги та письмові докази, враховуючи, що відповідач отримав кошти у кредит на умовах, визначених у кредитному договорі, але порушив вказані умови і не погасив кредит, позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення. Однак, маючи передбачений законом обов`язок на перевірку доказів, з`ясування фактичних обставин справи та встановлення правовідносин, що виникли між сторонами,\~суд зобов`язаний перевірити\~розрахунки, подані сторонами. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування позикою у розмірі, обрахованому позивачем, суд зазначає, що вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Розрахунок заборгованості, проведений позивачем, слід визнати правильним та таким, що відповідає умовам кредитного договору та фактично сплаченим відповідачем коштам. Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд вважає, що відповідно до пункту 5 частини 3\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті\~509\~та частинах 1, 2 статті\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4\~статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними\~законом\~інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в\~рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті\~3, частині 3 статті\~509\~та частинах 1-2 статті\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23. У зв`язку з цим суд доходить до переконання, що з відповідача слід стягнути проценти за користування кредитними коштами в розмірі 10 000 грн, що становить 100% від розміру отриманого кредиту. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача становитиме 20 000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 988,73 грн судового збору, що сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі наведеного та статей 525,\~\~536,\~610,\~1046,\~1048-1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: partial