Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 22.10.2018 року. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з 2012 року відповідач не бере участі у вихованні дитини, жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає, має заборгованість зі сплати аліментів, не цікавиться життям, здоров`ям, розвитком сина. З врахуванням наведеного просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Ухвалою суду від 27 травня 2025 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Позивачка у судове засідання не з`явилася, представник позивача подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного рішення не заперечувала, просила розглядати справу за відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не надав, клопотання про відкладення слухання справи від нього також не надходило. Представник третьої особи Виконавчий комітет Ярославицької сільської ради Дубенського району Рівненської області не з`явився, подав на адресу суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.08.2012, сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). У зв`язку з укладенням позивачем повторного шлюбу, її пріхвище змінено на « [PERSON] » (а.с. 16). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25. Грудня 2014 року у справі № 161/17449/14-ц, шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 7). Згідно з копією рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2012 року у справі №0308/16264/2012 ухвалено з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Антонівка Луцького району Волинської області в користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 9). Довідкою про неотримання аліментів від 26.02.2025 № 19182 вбачається, що позивач не отримувала аліменти з відповідача у період з 18.07.2016 по 26.02.2025 (а.с. 10). У зв`язку з наявною у відповідача заборгованістю зі сплати аліментів на утримання сина, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП (а.с. 14 15). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 08.05.2025 у боржника [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 265 001,50 грн. (а.с. 11 - 13). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Позивач стверджує, що відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, інтелектуальним, духовним, фізичним розвитком, матеріальним добробутом. Зазначає, що усі необхідні умови для проживання, навчання та розвитку дитини позивач забезпечує самостійно. Також усім необхідним забезпечує дітей її чоловік [PERSON] , у шлюбі з яким виховують двоє спільних дітей та сина [PERSON] від першого шлюбу. Дані факти підтверджуються і висновком виконавчого комітету Ярославицької сільської ради Дубенського району Рівненської області. Зокрема, рішенням виконавчого комітету Ярославицької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 57 від 25 вересня 2025 року «Про затвердження висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] (а.с 66 - 70). Отже, досліджені в судовому засіданні письмові докази повністю узгоджуються між собою, а тому оцінка їх, як в цілому, так і кожного окремо, на глибоке переконання суду, беззаперечно підтверджують факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Зокрема, судом встановлено, що відповідач не турбується про належне виховання дитини, не цікавиться її здоров`ям та розвитком, не надає жодних коштів на утримання сина. Доказів на спростування встановлених вище фактів, суду не надано. Крім того, неявка відповідача в судові засідання без поважних причин, який був повідомлений про дату, час та місце проведення таких судових засідань, на глибоке переконання суду, свідчить про небажання [PERSON] заперечувати проти позову належними та допустимими доказами, доводити суду бажання змінити своє ставлення до виконання ним батьківських обов`язків, що своєю чергою дає підстави суду зробити висновок про байдужість відповідача до долі своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. Крім цього в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною за його бажанням. Він не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з сином, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування не звертався. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам малолітніх дітей. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: approved