Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У липні 2025 року ЖБК «Газприлад» (позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь Житлово-будівельного кооперативу «Газприлад» 20 808,00 грн. основної суми заборгованості з оплати внесків на управління (утримання) багатоквартирного будинку та прибудинкової території за період із 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2025 року; 4 466,96 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2025 року включно; 1 199,59 грн. - 3% річних за період прострочення з 01 листопада 2020 року по 31 липня 2025 року включно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач організовується з метою задоволення потреб членів кооперативу та їх сімей у житлі шляхом будівництва жилого багатоквартирного будинку за власні кошти кооперативу за допомогою державного кредиту, а також для подальшої експлуатації й управління будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до питання порядку денного №2 Протоколу Загальних зборів Позивача №2 від 01 лютого 2019 року (надалі - «Протокол 2») Загальні збори вирішили встановити внесок на управління (утримання) будинку та прибудинкової території починаючи з 01 березня 2019 року в розмірі 2,00 грн. з кв. м площі квартири. Відповідно до питання порядку денного №1 Протоколу Загальних зборів Позивача №1 від 01 серпня 2021 року (надалі - «Протокол 1») Загальні збори вирішили встановити внесок на управління (утримання) будинку та прибудинкової території починаючи з 01 вересня 2021 року в розмірі 4,00 грн. з кв. м площі квартири, а відповідно до питання порядку денного №3 Протоколу Загальних зборів Позивача №3 від 28 січня 2024 року (надалі - «Протокол 3») - починаючи з 01 лютого 2024 року в розмірі 6,00 грн. з кв. м. площі квартири. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Між тим, відповідач не виконує своїх зобов`язань перед Позивачем у частині своєчасної та повної оплати внесків на управління (утримання) будинку та прибудинкової території, внаслідок чого за нею утворилася прострочена заборгованість за період із 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2025 року в сумі 20 808,00 грн. по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] . з урахуванням встановленого індексу інфляції за даними Державної служби статистики України (інфляційних втрат) у сумі 4 466,95 грн. за період прострочення з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2025 року включно та 3% річних у розмірі 1 199,59 грн. за період прострочення з 01 листопада 2020 року по 31 липня 2025 року включно. Вказане стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді від 01.09.2025 р. відкрито провадження у справі призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, про що свідчать матеріали справи. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Житлово-будівельний кооператив «Газприлад» організований з метою задоволення потреб членів кооперативу та їх сімей у житлі шляхом будівництва жилого багатоквартирного будинку за власні кошти кооперативу за допомогою державного кредиту, а також для подальшої експлуатації й управління будинком за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] та зареєстрована у ній з 13.04.2002 р. Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцем послуг є Житлово-будівельний кооператив «Газприлад». Згідно ст. ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу Української РСР, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача , які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуг (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 р. у справі №210/5796/16-ц) Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників). Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. З огляду на викладене, власник майна повинен нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Відповідно до питання порядку денного №2 Протоколу Загальних зборів Позивача №2 від 01 лютого 2019 року (надалі - «Протокол 2») Загальні збори вирішили встановити внесок на управління (утримання) будинку та прибудинкової території починаючи з 01 березня 2019 року в розмірі 2,00 грн. з кв. м площі квартири. Відповідно до питання порядку денного №1 Протоколу Загальних зборів Позивача №1 від 01 серпня 2021 року (надалі - «Протокол 1») Загальні збори вирішили встановити внесок на управління (утримання) будинку та прибудинкової території починаючи з 01 вересня 2021 року в розмірі 4,00 грн. з кв. м площі квартири, а відповідно до питання порядку денного №3 Протоколу Загальних зборів Позивача №3 від 28 січня 2024 року (надалі - «Протокол 3») - починаючи з 01 лютого 2024 року в розмірі 6,00 грн. з кв. м. площі квартири. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за надані та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових територій щодо квартири по особовому рахунку [ADDRESS] ( [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] за період із 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2025 року становить 20 808,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за даними Державної служби статистики України (інфляційних втрат) у сумі 4 466,95 грн. за період прострочення з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2025 року включно та 3% річних у розмірі 1 199,59 грн. за період прострочення з 01 листопада 2020 року по 31 липня 2025 року включно. Відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових території. Вказаний розрахунок детально відображає нарахування, оплати, споживання, тому є належним та допустимим доказом та встановлює надання та споживання таких послуг. До матеріалів справи не надано доказів того, що відповідач зверталась до позивача про перерахунок заборгованості у зв`язку з недотриманням вимог закону. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялась, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач є споживачем послуг, яка не виконувала належним чином свої зобов`язання щодо оплати наданих їй послуг. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь ЖБК «Газприлад» з [PERSON] 26474,54 грн заборгованості з оплати внесків на управління (утримання) багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Відповідно до ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути на користь ЖБК «Газприлад» з [PERSON] 2422,40 грн судового збору. Щодо витрат на правничу допомогу варто зазначити наступне. П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги №107/14072025 від 14.07.2025 р., рахунок №1/107/14072025 від 30.07.2025 р. на суму 5000,00 грн, акт про надання правової допомоги від 06.10.2025 р. з переліком та вартістю наданих послуг, платіжну інструкцію №944 від 31.07.2025 р. про сплату 5000,00 грн. Таким чином матеріалами справи підтверджено, що представником позивача були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано. В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, оскільки стороною позивача підтверджено обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, а клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем не подано, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 5000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved