Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

16 жовтня 2025 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. Також просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання сина разом з нею без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем мають дитину [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких підстав позивачка звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 20.10.2025 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що вимога про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька розглядається в порядку загального позовного провадження за місцем проживання чи перебування відповідача, а вимога про стягнення аліментів в порядку наказного або спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідача чи позивача, за вибором позивача. 31.10.2025 від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій [PERSON] виклала вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою суду від 05.11.2025 уточнену позовну заяву прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] з`явилася в судове засідання, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також з`явився в судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, проти задоволення позову не заперечував. Представник Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 02 червня 2025 року, яке набрало законної сили 03 липня 2025 року, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 10 жовтня 2020 року у Миргородському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Північно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.\~Суми), актовий запис №158 (а.с. 7). Встановлено, що сторони являються батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 09.04.2021 (а.с. 8). Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.\~18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.\~11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.\~6 ст.\~7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.\~182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.\~1 ст.\~191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.\~1 ст.\~81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.\~89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини, доказів стану здоров`я та матеріального становища відповідача по справі, як платника аліментів, та позивача по справі, як стягувача, а також доказів перебування на утриманні у відповідача непрацездатних осіб та інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів сторони суду не надали та не повідомили. Згідно з положенням ч.\~4 ст.\~206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.\~24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини та відповідач визнав позов, тому вимоги позивачки про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню, шляхом щомісячного стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 16 жовтня 2025 року, до повноліття дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст.ст.\~141, 142 ЦПК України. Відповідно до ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч.\~1 ст.\~142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.\~6 ст.\~141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням викладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.\~3 ч.\~1 ст.\~5 ЗУ «Про судовий збір», суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору (605 грн 60 коп.), а іншу частину компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved