Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що відповідач по справі [PERSON] являється батьком їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] . До досягнення повноліття, а саме до вересня 2025 року на утримання сина з відповідача стягувалися аліменти. Однак, починаючи з вересня 2025 року і по теперішній час [PERSON] є курсантом першого курсу Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Процес щоденного навчання позбавляє його можливості мати власні доходи. В той же час, процес сучасного навчання у вищому освітньому закладі пов`язане зі значними фінансовими витратами. На даний час відповідач має постійне місце роботи і стабільний заробіток, що в свою чергу дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина у зв`язку з його навчанням. Відтак, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача у зв`язку з навчанням сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з моменту звернення до суду і до закінчення ним навчання. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гулько Ж.В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, оскільки позивачка не подала суду жодних належних доказів, які підтверджують обгрунтованість заявлених вимог. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 13.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2234 (а.с. 6). Як вбачається з копії витягу з наказу № 3195-33 від 01.08.2025 року ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка, на підставі Правил прийому до Київського національного університету імені Тараса Шевченка у 2025 році та рішення приймальної комісії [PERSON] зараховано курсантом першого курсу Військового інституту за освітнім ступенем бакалавр денної форми навчання. Здобуття освіти за спеціальністю С2 Політологія, за освітньою програмою Воєнна політологія (а.с. 7). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначений ст. 199 СК України. Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Відповідачем не спростовано тієї обставини, що їх спільний з позивачкою син проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, відтак, в силу положень ч. 3 ст. 199 СК України, [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів як та із батьків, з ким проживає дитина. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Звертаючись до суду, позивачка посилається на те, що вона самостійно несе витрати на оплату навчання повнолітнього сина. Судом встановлено, що [PERSON] , окрім [PERSON] , [INFO] , є батьком двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 2206 з Єдиного порталу державних послуг «Дія» (свідоцтво серії [NUMBER] , видане 25.05.2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві) та актовим записом про народження № 441 з Єдиного порталу державних послуг «Дія» (свідоцтво серії [NUMBER] , видане 11.10.2023 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної реєстрації), відповідно (а.с. 26,27). Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує приписи ч. 1 ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи те, що на утриманні відповідача [PERSON] перебувають двоє малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 28.08.2025 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. На думку суду, такий розмір аліментів, виходячи з обставин справи, є збалансованим та відповідає інтересам дитини. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача та того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу, суду надано не було. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: partial