Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обгрунтування зазначає, що з відповідачем перебували в шлюбі з 15.08.2003 року, який розірвано рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (справа №398/4984/25) від 03.10.2025. За час шлюбу сторонами набуто у власність нерухоме майно зокрема: житловий будинок типу з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 62,8 м2, за адресою: [ADDRESS] , що придбаний 10.02.2006 [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Право власності на даний будинок зареєстровано за відповідачем. Позивачка неодноразово намагалася вирішити з відповідачем питання щодо поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, однак домовитися з останнім неможливо, так як він проживає за кордоном i не має бажання вирішувати даний спір. Змушена звернутися до суду з позовною заявою про поділ спільного сумісного майна подружжя. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 13.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання. Позивачка згідно поданої заяви просить підготовче засідання проводити у її відсутність, просить задоволити позовні вимоги та залишити судові витрати за нею. Ухвалою суду від 19.11.2025 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. Від представника позивача адвоката Ісмайлової А.В. надійшла заява про розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності позивчаки, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, судові документи надсилалися за останньою відомою адресою реєстрації, втім до суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою адресат відсутній». Про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України. Заяв та клопотань не надходило, відзиву не подано, про причини неявки не повідомлено, тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Відповідно до статті 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2003 року згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який який розірвано рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (справа №398/4984/25) від 03.10.2025 (а.с.10, 31). За час шлюбу сторонами набуто у власність нерухоме майно. Зокрема, на підставі Договору купівлі-продажу від 10 лютого 2006 року року [PERSON] купив житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 62,8 м2, за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходько О.В. та зареєстрований в реєстрі за №312, та на підставі якого відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на вищевказаний житловий будинок (а.с.11-13). Згідно звіту ТОВ «Експертбюро+» про проведення незалежної оцінки нерухомого майна з метою визначення вартості об`єкта оцінки від 15.09.2025 про вартість майна, загальна вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 62,8 м2, за адресою: [ADDRESS] становить 193 456 (сто дев`яносто три тисячі чотириста п`ятдесят шість) гривень без ПДВ (а.с.14-15). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно частинами першою та другою статті 60 Сімейного кодексу України далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Крім того, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності, подружжя (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19) Відповідно до частин першої-третьої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи одержані одним з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 68 СК України, зазначається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Приписами частин 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, провадження № 14-651цс18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Дослідивши докази, судом зроблено висновок, що сторони під час шлюбу у 2006 році набули житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване за відповідачем. Враховуючи, що спірний будинок набутий сторонами під час шлюбу, то відповідно нерухоме майно є об`єктом спільної власності подружжя і підлягає поділу, як об`єкт нерухомого майна між подружжям. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 62,8 м2, за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на диспозитивність цивільного судочинства, зокрема, що саме позивачка у межах наданих їй процесуальним законом повноважень наділена правом обирати найбільш дієвий та ефективний для неї спосіб захисту порушених прав, а саме - визнання права власності на 1/2 частини спірного нерухомого майна в порядку поділу майна подружжя, що не суперечить положенням чинного законодавства, суд прийшов до висновку про поділ майна подружжя в ідеальних частках. Враховуючи, що сторони дійшли не дійшли згоди у даних спірних відносинах, визнання за позивачкою права власності на частину будинку, не порушує прав інших осіб і відповідає загальному принципу рівності часток подружжя, тому позовна заява підлягає задоволенню. Щодо розподілу між сторонами судових витрат, зважаючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved