Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Гордуз О.А., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказала, що сторони з 14.02.2007 року по 26.12.2023 року перебували у шлюбі. 16.05.2007 року мати відповідача подарувала йому житловий будинок площею 41,0 кв.м. з надвірними спорудами (зокрема літньою кухнею) за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання сторони вирішили демонтувати непридатну для використання літню кухню та побудувати на її місці новий будинок, якому в подальшому було присвоєну нову адресу [ADDRESS] , та який був зареєстрований як нежитлова будівля. 19.07.2023 року даний будинок був перереєстрований у житловий. Оскільки даний будинок було побудовано сторонами у період шлюбу, то воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності. За таких обставин просить: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з мансардою загальною площею 76,3 кв.м., що розташований в [ADDRESS], 2 ) визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з мансардою загальною площею 76,3 кв.м., що розташований в [ADDRESS] , та 3) право власності 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0051 га, кадастровий номер 3510100000:45:383:0023, з призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. Ухвалою суду від 17.03.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 11.04.2025 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що твердження позивача про демонтаж літньої кухні спростовуються наданою нею архівною довідкою Кіровоградського ОБТІ від 02.04.2024, де зазначено про те, що станом на 01.01.2013 року за відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, в тому числі літньою кухнею. Тобто, право особистої приватної власності відповідача на літню кухню не припинилося. Зазначив, що в 2010 році відповідачем були виконані будівельні роботи, в результаті яких змінилися геометричні розміри та функціонального призначення літньої кухні, що відповідає ознакам реконструкції. При цьому, посилання в витягу з Реєстру будівельної діяльності ЄДСС від 11.07.2023 про «нове будівництво» не спростовує твердження відповідача про реконструкцію належної йому літньої кухні. Вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 62 СК України, в якій зазначено про те, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас, доказів того, що право особистої приватної власності відповідача на літню кухню припинилося, а в результаті зміни геометричних розмірів та функціонального призначення літньої кухні істотно збільшилася вартість майна і таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами позивача позивачем не надано. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 20.08.2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті. 11.12.2025 року представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у період з 14.02.2007 року по 26.01.2024 року перебували у шлюбі (а.с. 20-21). 16.05.2007 року [PERSON] та [PERSON] уклади договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Стоєвою Г.Ф. та зареєстрованим в реєстрі за № 1200, згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок площею 49,1 кв.м. з надвірним спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 913,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-25). Право власності відповідача на вказаний будинок було зареєстровано 25.05.2007 року, що підтверджується Витягом ОКП «Кіровоградське ООБТІ» про державну реєстрацію (а.с. 26). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.04.2024 року № 372244829 за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на: 1)житловий будинок з господарськими будівлями площею 76,3 кв.м. літ. ИИ1 за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:45:383:0023, дата реєстрації права власності - 14.07.2023 року; 2)земельна ділянку площею 0,0051 га з кадастровим номером 3510100000:45:383:0023 за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації права власності - 08.09.2015 року; 3)житловий будинок з господарськими будівлями площею 49,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:45:383:0022, дата реєстрації права власності - 25.05.2007 року; 4)земельна ділянку площею 0,0826 га з кадастровим номером 3510100000:45:383:0022 за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації права власності - 08.09.2015 року (а.с. 98-99). Так, згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 02.04.2024 року за архівними даними реєстрових книг житловий будинок з надвірними будівлями площею 49,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , підстава - договір дарування від 16.05.2007 року (а.с. 78). Як вбачається з технічного паспорта на нежитлову будівлю по [ADDRESS] , складеному 08.09.2016 року КП «Кіровоградський земельно-кадастровий центр», за цією адресою знаходиться нежитлова будівля (магазин) ИИ1 з мансардою площею 76,3 кв.м. (а.с. 27-38). Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури від 22.08.2016 року № 3577 за зверненням [PERSON] нежитловій будівлі (магазин) ИИ1 , яка входила до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:45:383:0023 надано окрему адресу [ADDRESS] (а.с. 124). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру НВ-0000854912024 від 04.04.2024 року земельна ділянка площею 0,0051 га з кадастровим номером 3510100000:45:383:0023 знаходиться за адресою: [ADDRESS] та межує з ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дата державної реєстрації земельної ділянки - 26.08.2015 року (а.с. 39-43, 47). 07.07.2023 року [PERSON] подав до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кропивницької міської ради декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку ИИ 1 площею 76,3 кв.м. по [ADDRESS] без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (будівельна амністія), у якій у графі «Вид будівництва» серед варіантів «нове будівництво», «реконструкція», «капітальний ремонт» обрав «нове будівництво» (а.с. 143-149). Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № КД1612230707632 дану декларацію [PERSON] зареєстровано, а саме: вид будівництва - нове будівництво; назва об`єкта будівництва - будівництво житлового будинку літ. «ИИ1» по [ADDRESS] ; спосіб будівництва - господарський (будую власними силами); дата початку будівництва - 01.05.2010 року; дата закінчення будівництва - 01.09.2010 року. Дане будівництво здійснювалося на земельній ділянці площею 0,0051 га з кадастровим номером 3510100000:45:383:0023 (а.с. 44-46). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 19.07.2023 року № 339702664 відповідачем 14.07.2023 року було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями площею 76,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:45:383:0023 (а.с. 48). Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне положення закріплено в ч. 2 ст. 372 ЦК України де зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й одним із подружжя може оспорюватись поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України) та об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення щодо неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.10.2019 року у справі № 308/2695/16-ц. Так, будівництво спірного об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , здійснено сторонами у період їх перебування у шлюбі, презумпція спільної сумісної власності не спростована, а тому на них поширюється режим спільного сумісного майна. Суд вважає твердження відповідача про те, що ним було здійснено реконструкцію літньої кухні, яка була складовою домоволодіння по [ADDRESS] , а не нове будівництво помилковим, оскільки відповідачем було набуто нові об`єкти нерухомого майна - житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , які були зареєстровані як окремі від домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , об`єкти нерухомого майна з присвоєнням їм окремої поштової адреси. Більш того, сам відповідач у поданій ним особисто декларації про готовність до експлуатації вказав, що ним здійснено нове будівництво, а не реконструкцію, хоча дана графа у бланку декларації була передбачена. Таким чином, за відповідачем у період шлюбу було набуто право власності на новостворене нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями площею 76,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3510100000:45:383:0023, а не на реконструйовану літню кухню, що була складовою частиною домоволодіння по [ADDRESS] , та належала відповідачу на праві особистої власності. Отже, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями площею 76,3 кв.м. та земельна ділянка з кадастровим номером 3510100000:45:383:0023, за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і частки подружжя у цьому майні є рівними. Відтак, вимоги позивача про здійснення поділу спільного майна подружжя шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частині житлового будинку та земельної ділянки за вказаною адресою є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4249,24 грн. судового збору.

Outcome: approved