Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

В серпні 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Сидоренко\~Т.В. із використанням системи «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки у праві власності на кв. [ADDRESS] , а також грошові кошти в сумі 10\~659,10 грн., які перебувають на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк». У встановленому законом порядку позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Проте нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини разом із померлим була за однією адресою була зареєстрована його мати третя особа [PERSON] . Вказана особа із заявою про прийняття спадщини після смерті сина не зверталась, фактично за адресою реєстрації не проживала з 2018 року, перебуває за кордоном. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, у якій була зареєстрована вона та її син. При цьому рішенням суду встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою реєстрації з січня 2018 року. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , окрім позивачки, немає. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на: -1/3 частку у праві власності на кв. [ADDRESS] ; -грошові кошти в розмірі 10\~659,10 грн., які знаходяться на збереженні АТ КБ «ПриватБанк» на рахунку № [NUMBER] (договір SAMDNWFD 0074085146900), після померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Також у поданій позовній заяві [PERSON] просила суд викликати для допиту в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 27.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі; витребувано у ПН ММНО Рибачук\~О.В. копію спадкової справи № 40/2023, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; витребувано у КП «ММБТІ» інформацію про те, кому та на підставі чого належить кв. [ADDRESS] . Витребувані відомості надійшли на адресу суду. Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 20.10.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Сидоренко\~Т.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, від нього 12.09.2025 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Третя особа\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилась,\~повідомлена судом\~про розгляд\~справи належним\~чином,\~причини неявки\~суду не\~повідомила,\~правом на\~подання письмових\~пояснень не\~скористалась. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та доданих до неї документів, та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада». Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що у судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] була матір`ю чоловіка позивача та проживала у Донецькій області, улітку 2017 році вона приїхала на поховання свого чоловіка та деякий час проживала у квартирі свого сина та позивача. У січні 2018 року вона повернулась до місця свого постійного проживання у Донецьку область і більше не поверталась, навіть не була на похованні свого сина та чоловіка позивачки, який помер [INFO] . Суд, вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1981 (а.с. 10). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.08.1999, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду кв. [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частині кожному (а.с. 11). У відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.10.2004 по справі № 2-4066-2004 визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частку кв. [ADDRESS] . (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки у праві власності на кв. [ADDRESS] , а також грошові кошти в сумі 10\~659,10 грн., які перебувають на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк». Згідно копії спадкової справи № 40/2023, наданої на запит суду ПН ММНО Рибачук\~О.В., позивач [PERSON] 13.10.2023 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертались (а.с.\~50-60). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Миколаєва № 5.10-375903-2024 від 20.03.2024, станом на 09.09.2023 (дата відкриття спадщини) за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] (спадкодавець), [PERSON] (позивач, дружина спадкодавця), [PERSON] (мати спадкодавця) (а.с 54, зворотня сторона). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що третя особа [PERSON] , мати її померлого чоловіка, не прийняла спадщину після смерті свого сина, оскільки фактично не проживала разом зі спадкодавцем станом на час відкриття спадщини, хоча і була зареєстрована разом із ним за однією адресою. Вказує не те, що [PERSON] постійно проживає за межами України з 2018 року. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.04.2025 по справі №\~489/2665/24 [PERSON] визнано такою, що втратила право користування кв. [ADDRESS] (а.с. 56-57). В той же час, відповідно до роз`яснень ПН ММНО Рибачук О.В. від 09.07.2025 повідомлено позивача [PERSON] про неможливість вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , оскільки мати спадкодавця [PERSON] була зареєстрована за однією адресою з померлим станом на дату відкриття спадщини (а.с. 30-31). Відповідно до ч. 1 ст.\~19\~Цивільного процесуального\~кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 ст.\~15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.\~1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259\~цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилом ст.\~1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною 1 ст.\~1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст.\~1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.\~1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У ч. 1 ст.\~1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Частиною 1 ст.\~29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо). Згідно зі ст.\~2\~ЗУ «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. У п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Для вирішення питання про те, чи є відповідач таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, визначальним є встановлення факту його постійного проживання на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем. Водночас, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10\~квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч.\~3-4 ст. 82, 89\~ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вислухавши пояснення свідків, судом встановлено, що станом на час відкриття спадщини мати померлого [PERSON] фактично проживала не за місцем реєстрації, хоча й була на час відкриття спадщини зареєстрованою із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. За такого суд приходить до висновку, що [PERSON] , мати спадкодавця, не є такою, що прийняла спадщину. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановлений законом строк, але не має можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини в позасудовому порядку, суд вважає позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить відшкодувати їй судові витрати, тому з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору.

Outcome: approved