Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У березні 2025 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої з виконання виконавчого листа № 2-1528/11, виданого Кіровським районним судом міста Кіровограда про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в сумі 410561,72 грн, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2024 року та зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі примусового виконання виконавчого листа № 2-1528/11, виданого Кіровським районним судом міста Кіровограда про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , з 1/4 частки до 1/16 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивований тим, що 28 лютого 2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03 листопада 2010 року і продовжуючи до виповнення дитині повноліття, тобто до [INFO] . 17 лютого 2025 року відповідач пред`явила виконавчий лист до виконання у виконавчу службу. У зв`язку з тим, що після винесення рішення і до 17 лютого 2025 року він добровільно перераховував кошти на утримання його неповнолітньої дочки та не має доказів підтвердження надсилання коштів, крім листування з відповідачем, утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 410561,72 грн. Вважає, що дана заборгованість утворилась не з його вини, так як відповідач лише у лютому 2025 року пред`явила виконавчий лист до виконання. Такі дії відповідача свідчать, що весь час у добровільному порядку боржником виконувалось рішення суду, і вона не мала потреби для звернення до виконавчої служби.. Штучна заборгованість по аліментам ставить позивача в скрутне матеріальне становище та не може бути погашена через відсутність коштів та майна у [PERSON] . В серпні 2017 року позивач вдруге одружився. В другому шлюбі народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Наразі на утриманні у позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей. Він працює у Київській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» та отримує невисоку заробітну плату, якої не вистачає для закриття необхідних потреб, а тим більше штучної заборгованості по аліментам. З метою економії на орендній платі його дружина уклала попередній договір від 20 червня 2024 року, відповідно до умов якого, вони мають сплачувати 46000,00 грн на квартал до 01 липня 2029 року. Також родина несе витрати на оплату комунальних послуг. Дочка [PERSON] відвідувала дитячий садок, за який теж щомісячно сплачуються кошти, наразі вона навчається в школі, за яку теж необхідно сплачувати, також відвідує платні гуртки. Крім того, у позивача є мати, [PERSON] , яка є пенсіонером, та відповідно обов`язок по її утриманню несе позивач. Таким чином, матеріальний стан позивача погіршився, його заробітку не вистачає для погашення заборгованості по аліментам, яка утворилась через пред`явлення виконавчого листа стягувачем лише у лютому 2025 року. Крім того, весь час з 2011 року він завжди добровільно перераховував кошти на утримання своєї дочки як і її матері, так і безпосередньо дочці. Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 06 травня 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 74). На виконання вимог ухвали судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 06 травня 2025 року подано заяву (вх. № 19199 від 12.05.2025 року), якою недоліки вказані в ухвалі судді від 06 травня 2025 року усунуто (а.с. 76-79). У зв`язку з чим, ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 28 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. На підставі частини третьої статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Бобринецький відділ державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 80-81). В свою чергу, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 34070 від 25.08.2025 року), відповідно до якого заперечує проти позову, вказує, що твердження позивача про добровільну сплату коштів не може бути прийняте як доказ виконання аліментних зобов`язань через відсутність систематичності та належних доказів. Позивач не звертався до державного виконавця з клопотанням про зарахування грошових коштів-аліментів, які, як він зазначає, сплачував стягувачу в добровільному порядку. І відповідно розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 77226559 від 21.02.2025 року державним виконавцем Ісаковою Н.Ю. проведено на підставі наявних в неї відомостей станом на 21.02.2025 року, в межах повноважень наданих їй законом. Щодо зменшення розміру аліментів вказала, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . На сьогодні донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , є здобувачем освіти у Кропивницькому аграрному фаховому коледжі. Відповідач займає посаду за основним місцем роботи - продавець продовольчих товарів ПСК «Калинівське» Кіровоградського СП, а також займає посаду за сумісництвом - керівник гуртка КЗПО «Дивосвіт» та отримує заробітну плату. Щомісяця відповідач сплачує за харчування, проїзд, комунальні послуги, інші побутові потреби доньки, купує одяг та взуття, придбання канцелярського приладдя та підручників для навчання, забезпечує, у разі потреби, медикаментами та оплачує послуги лікарів. Мати повністю створює належні умови для життя, виховання та забезпечення доньки. З наданої позивачем довідки форми ОК-7 вбачається, що його дохід є регулярним, стабільним та останні три роки коливається між сумами 30000,00-50000,00 грн. На сьогодні дочці сторін виповнилося повних 16 років. З часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів від 28.02.2011 року, коли [PERSON] було два роки, економічна ситуація в країні змінилася, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, житлово-комунальні послуги. Разом із тим, потреби дитини з віком змінилися та збільшилися в силу її росту та розвитку, змінився прожитковий мінімум для дитини, а обов`язок по утриманню дитини не може бути покладений виключно на матір. Також, позивачем не доведено, що на його утриманні перебуває матір-пенсіонерка, а саме доказів надання матеріальної допомоги матері, придбання ліків, продуктів харчування та інших засобів для існування. Адже існування у особи обов`язку утримувати своїх непрацездатних батьків автоматично не встановлює існування факту такого утримання. Щодо посилання позивача на ту обставину, що його дружиною укладено попередній договір щодо договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 45,4 кв.м та сплату комунальних платежів, вказує, що обрана та погоджена позивачем на власний розсуд вартість житла, а також витрат на комунальні послуги його сім`ї не можуть впливати на його обов`язок забезпечити належний рівень життя своєї старшої дитини, яка має рівні права із молодшою дитиною, з якою позивач проживає, на яку не сплачує аліменти, натомість утримує постійно, та не можуть його звільняти від відповідного обов`язку щодо старшої дочки. Вважає, що визначений судом розмір аліментів у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) позивача, на утримання доньки [PERSON] відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме інтересам дитини (а.с. 136-152). В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надала до суду заяву (вх. № 46897 від 14.11.2025 року) про розгляд справи без участі позивача та її представника та підтримання позовних вимог. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання, повідомлена належним чином (а.с. 132), про причини неявки суд не повідомила, клопотань, заяв, на позов не подавала. Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Старшим державним виконавцем Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Ісаковою Н.Ю. 17.02.2025 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77226559 на підставі виконавчого листа № 2-1528/11, виданого 06.02.2025 року Кіровським районним судом міста Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.11.2010 року і продовжуючи до виповнення дитині повноліття тобто до [INFO] (а.с. 11-12, 13-14). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 21.02.2025 року має заборгованість в сумі 410561,72 грн (а.с. 15-20). Позивач як на підставу своїх вимог посилається на те, що в нього змінився сімейний стан, так як він вдруге одружився, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11 серпня 2017 року (а.с. 21). У другому шлюбі народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 лютого 2018 року видане Конотопським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис за № 79, а.с. 22. Також посилався на зміну свого майнового стану, зокрема, подав відомості про доходи за 2012 рік в сумі 5890,91 грн, за 2013 рік в сумі 14021,98 грн, за 2014 рік в сумі 15476,19 грн, за 2015 рік в сумі 54291,39 грн, за 2016 рік в сумі 57968,09 грн, за 2017 рік в сумі 132512,21 грн, за 2018 рік в сумі 239246,13 грн, за 2019 рік в сумі 326961,99 грн, за 2020 рік в сумі 86293,10 грн, за 2021 рік в сумі 74100,00 грн, за 2022 рік в сумі 208694,70 грн, за 2023 рік в сумі 388358,45 грн, за 2024 рік в сумі 450921,49 грн, за 2025 рік в сумі 43926,50 грн (а.с. 23-25). На підтвердження сплати комунальних послуг [PERSON] надано платіжні інструкції, які були сплачені [PERSON] дружиною позивача (а.с. 26-28, 56-61). Зміною свого матеріального стану позивач вважає придбання квартири та необхідність сплачувати щоквартально 46000,00 грн на виконання попереднього договору від 20.06.2024 року, відповідно до якого сторони зобов`язуються у строк 60 місяців, в обумовлений пунктом 6.1 цього Договору строк (за домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору купівлі-продажу квартири, здійснюватиметься не пізніше 01 липня 2029 року), укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і порядку, визначених цим Договором. Нерухомим майном є: квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47-50). Позивачем надано квитанції про оплату за ДНЗ «Дударик», ДНЗ «Нововолинський ЦПТО» та на ім`я [PERSON] (а.с. 29-34), та платіжні інструкції (а.с. 36-40), що витрачаються на розвиток молодшої дитини позивача. А також позивач надав документи на підтвердження того, що його матір - [PERSON] , 1952 року народження є пенсіонером (посвідченням серії [NUMBER] (а.с. 35). Водночас, дочка сторін [PERSON] відповідно до довідки Кропивницького аграрного фахового коледжу у 2024 році вступила до Кропивницького аграрного фахового коледжу, навчається на ІІ курсі за спеціальністю «Маркетинг», денної форми навчання за рахунок видатків місцевого бюджету. Дана особа не відноситься до категорії осіб, які перебувають на повному державному утриманні, термін закінчення закладу 30 червня 2027 року (а.с. 148). Відповідач - [PERSON] працює в установі КЗПО «Дивосвіт» за сумісництвом, на посаді керівника гуртка, її дохід за період з вересня 2024 року по травень 2025 року складає 25266,48 грн, що підтверджується довідкою про заробітну плату (а.с. 149). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість. Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), встановлений статтею 195 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 197 Сімейного кодексу України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. Частиною другою статті 197 Сімейного кодексу України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно з частиною четвертою статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно до частини першої статті Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що суд може за передбачених Сімейним кодексом України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду зменшити суму заборгованості божнику по аліментам. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. В обґрунтування позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів на утримання дитини позивач зазначив, що має важкий матеріальний стан, так як в нього на утриманні перебуває його дочка, [PERSON] , [INFO] , про витрати на оплату житла для своєї нової сім`ї, оплату комунальних послуг його новою сім`єю, відвідування іншою його дочкою садка та танцювальної школи, зазначає також про те що на його утриманні є матір пенсіонер. І внаслідок цього його матеріальний стан погіршився, його заробітку не вистачає для погашення штучної заборгованості по аліментам, яка утворилась через пред`явлення виконавчого листа до виконання лише у лютому 2025 року. Проте, з наданої позивачем довідки форми ОК-7 вбачається, що його дохід є регулярним, стабільним та останні три роки коливається між сумами 30000,00 грн 50000,00 грн. Крім того, як доказ сплати аліментів в добровільному порядку позивач надав скріншоти переписки (а.с. 42-46, 62-69). Суд зазначає, що відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій та (або) натуральній формі. Однак, така домовленість повинна бути підтверджена належними доказами та свідчити про регулярність і цільове призначення виплат. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 2 4665/2008 надані платником аліментів дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувача без зазначення у графі «призначення платежу» сплата аліментів не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати або погашення заборгованості по аліментах. Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не довів сплати аліментів, не надав копії квитанцій про перерахунок коштів, які б містили відомості про призначення платежу. До того ж аліменти є регулярними виплатами, а не одноразовими переказами, що підтверджує відсутність підстав для звільнення від заборгованості. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 зауважила, що при цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах. Крім того, відповідно до частин третьої-п`ятої статті 100 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Позивач в порушення вимог частин третьої-п`ятої статті 100 Цивільного процесуального кодексу України не зазначив про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу, а тому суд ставиться під сумнів відповідність поданої паперової копії скріншотів. Також із доданих доказів неможливо встановити зміст та авторів спілкування, якщо таке і відбувалося. Також суд звертає увагу, що у разі незгоди [PERSON] з проведеним державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, він має право його оскаржити у встановленому законом порядку до суду. Таким чином, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, які можуть бути підставами для зменшення розміру заборгованості за аліментами. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, № 250,ст.35-36,§ 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтями 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Враховуючи викладене, а також інтереси дитини, на утримання якої стягнуті аліменти для забезпечення достатнього матеріального рівня її життя, позовні вимоги в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Щодо вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються, суд зазначає наступне. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. У статті 192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] зазначив, що відбулася зміна його сімейного стану. Проте, само по собі народження дітей в другому шлюбі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів, оскільки така обставина має доводиться належними та допустимими доказами, чого позивачем в ході розгляду справи здійснено не було. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, який неодноразово вказував, що саме по собі народження дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів в розумінні положень статті 192 Сімейного кодексу України (постанови Верховного Суду: від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20, від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, від 22.07.2024 р. у справі № 688/4308/23). Така зміна можлива в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивачем також долучено до матеріалів позову пенсійне посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , 1952 року народження, яке підтверджує отримання даною особо пенсії за віком (а.с.35). Суд погоджується з доводами відповідача, що існування у позивача обов`язку утримувати свою непрацездатну матір не доводить факту такого утримання, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що визначено частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову внаслідок не доведення позивачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення аліментів у вже визначеному розмірі. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно з частиною першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed