Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-17 00:00:00

03.10.2024 року [PERSON] звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить постановити рішення про поділ майна подружжя, набутого за час шлюбу, стягнувши з [PERSON] на її користь частки автомобіля в сумі 103\~217,94 грн., а автомобіль виділити на праві власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 18.02.2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2024 року. Вирішити питання щодо поділу майна подружжя мирним шляхом з відповідачем не вдалося, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Так, зазначає про те, що в період перебування в шлюбі нею спільно із [PERSON] було придбано легковий автомобіль марки Citroen модель Xsara Picasso д.р.н. [NUMBER] , гараж в ГБК «Автомобіліст-5», багато побутової техніки, меблі, інші предмети домашнього вжитку. Ними спільно проводився ремонт в квартирі, вставлені металопластикові вікна, проведені інші ремонтні роботи. Факт придбання автомобіля, дата його придбання та оформлення на ім`я відповідача стверджуються відповіддю з Територіального сервісного центру МВС № 0741 від 25.07.2024 року. Зокрема, підтверджено те, що вищевказаний автомобіль придбано на ім`я [PERSON] 13.03.2021 року. З метою розподілу автомобіля вона звернулась до судового-експерта-товарознавця щодо проведення дослідження та визначення усереднену ринкову вартість на вторинному ринку України з використанням відповідної методики без огляду автомобіля, оскільки відповідач уникає спілкування з нею і створює перешкоди в поділі майна, тому вона не може надати автомобіль для огляду. Згідно висновку № 21 експертного автотоварознавчого дослідження від 25.08.2024 року вартість автомобіля марки Citroen модель Xsara Picasso становить 206\~435,87 грн. Вартість частки автомобіля становить 103217,94 грн. Саме таку вартість компенсації за частки автомобіля вона і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а сам автомобіль виділити відповідачу на праві власності. Щодо поділу іншого майна, яке є спільним сумісним майном подружжя, в цій позовній заяві вона питання не ставить, оскільки не має до нього та до відповідних документів доступу. Просить позов задовольнити. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.10.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні, яке відбудеться 05.11.2024 року о 10-30 год. Одночасно, відповідно до даної ухвали відповідачу роз`яснено його право на подання зустрічного позову в строк для надання відзиву (а.с. 40). 28 жовтня 2024 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с. 45-48). В обґрунтування викладеного у відзиві посилається на те, що, на його думку, на автомобіль марки Citroen модель Xsara Picasso д.р.н. [NUMBER] вимога про поділ якого заявлена позивачем, вона не має жодного права, оскільки він придбаний після фактичного розірвання між ними шлюбних стосунків. Окрім цього посилається на те, що позивачем замовлене визначення усередненої ринкової вартості автомобіля на вторинному ринку України без огляду автомобіля, прохання від позивача або ж експерта до нього про надання автомобіля для огляду не надходило. Фактично, експертом взяті значення оголошень з максимальною вартістю 5600, 5300, 5220, 5400 доларів та поділено на 4 з метою визначення середнього значення, проте жоден інший показник, який зазначений у формулі, та який впливає на середню вартість застосований не був. Отже, вважає висновок № 21 від 25.08.2024 року експертного автотоварознавчого дослідження, складений з такими порушеннями Методики, не може бути взятий судом до уваги. Посилається на те, що спірному автомобілю 17 років і 7 місяців, тобто він вже старий. Придбаний даний автомобіль ним в ПП «Мювмент», який, в свою чергу, придбав його з аукціону за 650 євро, що вбачається з копії ввізної митної електронної декларації від 25.02.2021 року, що тоді становило 22053,79 грн. (плюс митні збори). Посилається на те, що він придбав цей автомобіль згідно договору купівлі-продажу № РН-00000268 від 13.03.21 року, відповідно до п. 2.1. якого узгоджена вартість автомобіля без ПДВ 58055,00 грн., ПДВ 11611,00 грн., разом становить 69666,00 грн. Перед укладенням договору був акт огляду автомобіля від 13.03.2021 року. Посилається також на те, що його автомобіль є фактично зношеним, оскільки середньозважений строк експлуатації спірного автомобіля становить 17,5 років (15+20)/2. Автомобіль 2007 року випуску, станом на день його придбання експлуатувався 14 років, відповідно, на день придбання був зношений на 80%. Його залишкова вартість, відповідно, складає 20%. Зазначає про те, що за час експлуатації ним спірного автомобіля він капітального ремонту не робив, оскільки, з урахуванням його зношеності, це не мало сенсу. Таким чином, станом на 2024 рік даний автомобіль повністю зношений, що означає його нульову залишкову вартість. Окрім цього, 28.10.2024 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання автомобіля об`єктом права особистої приватної власності позивача за зустрічним позовом [PERSON] , відповідно до положень ст. 193 ЦПК України, в якій просив суд визнати автомобіль Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] об`єктом права особистої приватної власності [PERSON] , покласти на відповідача за зустрічним позовом судові витрати (а.с. 63-67). Вимоги зустрічної позовної заяви вмотивовані тим, що спірний автомобіль придбаний після фактичного розірвання шлюбних стосунків між сторонами по справі. Так, зазначає про те, що шлюб між ним та [PERSON] з 2018 ротку існував лише формально, а фактично вони перервали будь-які стосунки, в тому числі, і шлюбні, сім`я перестала існувати. Однією з причин фактичного розірвання шлюбу була пристрасть [PERSON] до алкогольних напоїв. Спільних дітей в сторін не має, як і інтересів, отже їх нічого не пов`язувало, окрім місця реєстрації та фактичного проживання. Посилається на те, що вони проживали в одній квартирі, але як зовсім чужі люди, спали в окремих ліжках, інтимних стосунків не підтримували, харчувались окремо, спільного бюджету не мали. Посилається на те, що між ними з відповідачкою відсутні взаємні права та обов`язки, відсутня турботу про особисте та матеріальне благополуччя, здоров`я, затишок, освіту, прояв поваги до інтересів іншої особи. Всього цього між сторонами не існувало. Відповідач не вкладала кошти в сімейний бюджет, про розмір її заробітної плати дізнавався при заповненні щорічної декларації про майновий стан, коли відповідач надавала йому довідку про розмір її заробітної плати. Відповідач не дбала про нього, не прала одягу, не готувала їсти, не дбала про його здоров`я. Отже, згодом і він почав ставитися до неї, як до чужої людини, особливо, коли вона почала вживати алкоголь понад норму. Посилається на те, що не звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу весь час їх фактичного «окремого» проживання, бо тривалий час хворів, потім була епідемія коронавірусу, потім війна. Оскільки в них дітей не має, то вважав, що статус зареєстрованого шлюбу ні на що не впливає. І лише в червні 2024 року вирішив звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбі між ним та [PERSON] . Щодо коштів на придбання даного автомобіля, то зазначив, що накопичив ці кошти зі своєї зарплати, премій та допомог на оздоровлення. Отже, вважає, що ним доведений факт відсутності спільного проживання між ним та [PERSON] та придбання спірного автомобіля за його особисті кошти. Просив зустрічний позов задовольнити. Відповідно до ухали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності до спільного розгляду з первісним, та об`єднано його в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с. 81). 18.11.2024 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] , подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] наполягає на законності та обґрунтованості своїх позовних вимог за первісним позовом та зазначає про безпідставність заперечень та вимог зустрічного позову [PERSON] (а.с. 95). В обґрунтування відзиву на зустрічну позовну заяву посилається на те, що фактично шлюбні стосунки між сторонами припинено в 2024 році, а не в 2018 році, як про це повідомляє [PERSON] . Пояснила, що вони в період з 24.07. по 02.08.2019 року разом відпочивали в Одесі, разом проживали в орендованому будинку; в 2020 році вони спільно проводили відпустку на морі в селищі Кирилівка, де пробули 10 днів. [INFO] їй виповнилось 45 років і вони святкували її день народження в колі батьків, друзів та колег по роботі. [PERSON] подарував їй квіти та подарунки. В тому ж 2021 році, за спільні кошти вони придбали легковий автомобіль Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Також він неодноразово підвозив її до роботи, забирав з роботи, починаючи з моменту придбання автомобіля і до розірвання шлюбу. Так, весною 2024 року [PERSON] підвозив на роботу її та її колегу та іншу спільну знайому. Окрім цього, весною 2024 року о 6 годині ранку забирав її з роботи, оскільки на вулиці був сильний дощ, то підвозив її та її двоюрідного племінника, який працює разом із нею на заводі «Кромберг енд Шуберт». Посилається на те, що в той час їх стосунки були нормальними, без конфліктів допоки вона не дізналась про існування іншої жінки у [PERSON] . Отже, вважає, що є доведеним той факт, що спірний автомобіль був придбаний ними за спільні кошти, бо вона весь час працювала і надалі працює на заводі « [INFO] » та мала достойну заробітну плату, яку витрачала на спільні інтереси сім`ї, тож має право на компенсацію вартості спірного автомобіля. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2024 року було задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Лялюга Л.В. та витребувано в Домовій службі Луцьк (вул. Єршова, буд. 11, офіс 670, м. Луцьк, Волинська область) наступні відомості: 1) хто був замовником послуг з заміни циліндрів замків на вхідних дверях у квартиру [ADDRESS] в червні 2024 року? 2) ким здійснювалась оплата послуг з перевезення домашніх речей 21.06.2024 року з адреси: [ADDRESS] на адресу: [ADDRESS] із зазначенням кількості вантажу та вантажопідйомність замовленого автомобіля (а.с. 103-105). 18.12.2024\~року на\~виконання ухвали\~суду від\~26.11.2024\~року про\~витребування доказів,\~Керівником «Домової\~служби» в\~м.\~Луцьк,\~ФОП [PERSON] ,суду надана витребувана інформація (а.с. 107). Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначену справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, до судового розгляду по суті (а.с. 113-115). Позивач та її представник за первісним позовом та відповідач та її представник за зустрічним позовом - адвокат Кобилинський А.О. підтримали позовні вимоги первісного позову [PERSON] , щодо позовних вимог зустрічного позову - не визнали зустрічні позовні вимоги, просили суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві та відзиві на зустрічний позов. Відповідач та його представник за первісним позовом, позивач та його представник за зустрічним позовом адовкат Лялюга Л.В. в судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували, з підстав зазначених у відзиві на первісний позов. Зустрічну позовну заяву просили задовольнити з підстав, викладених в зустрічному позові. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши докази по справі, допитавши свідків, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 18.02.2000 року уклали шлюб, який Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2024 року у справі №161/10706/24 розірвано. Рішення набрало законної сили 06.08.2024 (а.с. 6-8). До розірвання шлюбу сторони постійно проживали за однією адресою по [ADDRESS] , що фактично не заперечувалось жодної із сторін та підтверджується показами свідків: [PERSON] , [PERSON] . Згідно листа територіального сервісного центру МВС №0741 (ТСЦ МВС №0741) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВС) від 25.07.2024 №31/3/1-3049, за [PERSON] з 27.03.2021 року зареєстровано автомобіль: Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] . Станом на момент виконання запиту даний автомобіль перебуває на обліку за ним же (а.с. 9). Вищезазначене підтверджується\~також копією\~договору купівлі-продажу\~№ РН-0000268\~від 13\~березня 2021\~року,\~укладеного між\~Продавцем -\~ПП «Мювмент»,\~ та\~Покупцем \~ [PERSON] про\~придбання транспортного\~засобуCitroen Xcara Picasso транзитний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , відповідно до п. 2.1. якого узгоджена вартість автомобіля без ПДВ 58055,00 грн., ПДВ 11611,00 грн., разом становить 69666,00 грн. (а.с. 49-50). Відповідно до копій ввізної митної електронної декларації від 25.02.2021 року, ПП «Мювмент» придбав спірний транспортний засіб з аукціону за 650 євро (а.с. 53-56). Відповідно до Висновку № 21 експертного автотоварознавчого дослідження усередненої ринкової вартості Citroen Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , складеного судовим експертом Семенюком Василем Миколайовичем 25.08.2024 року, вбачається, що усереднена ринкова вартість автомобіля Citroen Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , станом на дату оцінки (22.08.2024 року) без його огляду на вторинному ринку України може становити 206435,87 грн. (а.с. 15-18). Як вбачається з відомостей, роздрукованих з програми «Дія», відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.2024 року, укладеного між Продавцем- [PERSON] та Покупцем [PERSON] в електронній формі, було передано у власність покупця транспортний засіб Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] . Пунктом 3.1. даного Договору визначено ціну транспортного засобу за домовленістю сторін 1 грн. (а.с. 139-142). Відповідно до відомостей, роздрукованих з програми «Дія», 06.10.2024 року було укладено договір купівлі-продажу в електронній формі між Продавцем- [PERSON] та Покупцем [PERSON] , відповідно до якого було передано у власність покупця транспортний засіб Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] . Пунктом 3.1. даного Договору визначено ціну транспортного засобу за домовленістю сторін 10000,00 грн. (а.с. 144-146). Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися Сімейним кодексом України (далі - СК України), який був чинним на час набуття спірного майна, та поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України. Також, статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної вартості подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.02.2000 по 06.08.2024 (день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу). При поділі майна суду в першу чергу необхідно визначити його предмет, тобто те майно подружжя, яке підлягає поділу (п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Наданими сторонами доказами підтверджено набуття у власність відповідачем [PERSON] під час перебування у шлюбі із [PERSON] транспортного засобу Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] . Даний транспортний засіб в силу вимог статті 60 СК України з моменту його придбання став спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін по справі. Проте, як встановлено в ході розгляду справи, відповідно до договорів купівлі-продажу даного транспортного засобу від 30.09.2024 року та від 06.10.2024 року, вищезгаданий транспортний засіб відчужений. Згідно ч. 2 статті 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Проте автомобіль Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , відчужений відповідачем [PERSON] 30.09.2024 року після розірвання шлюбу і на нього презумпція наданої позивачем на це згоди не поширюється. Станом на час розгляду справи цей автомобіль не належить відповідачу, тому вимога позивача виділити цей автомобіль відповідачу у власність не може бути задоволена. Проте, позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2023 у справі №754/3132/16-ц. При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц. Позивач за первісним позовом [PERSON] для доведення дійсної вартості автомобіля Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , надала Висновок № 21 експертного автотоварознавчого дослідження усередненої ринкової вартості Citroen Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , складеного судовим експертом Семенюком Василем Миколайовичем 25.08.2024 року, вбачається, що усереднена ринкова вартість автомобіля Citroen Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , станом на дату оцінки (22.08.2024 року) без його огляду на вторинному ринку України може становити 206435,87 грн. Відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] надано суду роздруковану сторінку інтернет-видання AutoDrim із пропозицією щодо продажу автомобілів аналогічної марки 2002, 2006 та 2007 року випуску, зокрема, ціна аналогічного транспортного засобу того ж року випуску, що і спірний автомобіль, становить 4450 доларів США (а.с. 62). Суд також\~звертає увагу\~на те,\~що відповідач\~ [PERSON] \~категорично заперечував\~визначення можливої\~середньої вартості\~автомобіля Citroen\~Xcara\~Picasso,\~VIN\~-\~ [NUMBER] ,\~станом на\~дату оцінки\~(22.08.2024\~року)\~без його\~огляду на\~вторинному ринку\~України -\~206435,87\~грн.,\~проте жодних\~інших доказів\~щодо іншої\~вартості спірного\~автомобіля (висновок\~експерта,\~оцінка експерта\~тощо)\~ним не\~було подано\~до суду,\~як і\~не було\~заявлено клопотання\~щодо призначення\~по справісудової транспортно-товарознавчої експертизи. Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Надана відповідачем роздрукована сторінка інтернет-видання інтернет-видання AutoDrim із пропозицією щодо продажу автомобілів аналогічної марки 2002, 2006 та 2007 року випуску, на переконання суду, не є достовірним доказом дійсної вартості автомобіля Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , так як дана сторінка та пропозиція продажу вибрана позивачем на власний розсуд та не містить жодної інформації про інші пропозиції продажів та реальну ціну продажу аналогічних транспортних засобів. Отже, в розпорядженні суду є Висновок № 21 експертного автотоварознавчого дослідження усередненої ринкової вартості Citroen Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , складеного судовим експертом Семенюком Василем Миколайовичем 25.08.2024 року, яка станом на 22.08.2024 складає 206435,87 грн. Як вбачається з додатків до Висновку № 21, експерт-автотоварознавець [PERSON] , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта автотоварознавця з 1995 року (свідоцтво Мін`юсту України № 443 з 2001 року про присвоєння експертної спеціальності 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», стаж експертної роботи з 1995 року (а.с. 27-28). Суд вважає даний Висновок належним, допустимим та достовірним доказом. Беручи до уваги, що автомобіль Citroen Xcara Picasso д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , був проданий відповідачем 30.09.2024 року, після розірвання шлюбу, позивач не надавала згоди на його відчуження, суд дійшов висновку, що право позивача за первісним позовом [PERSON] є порушене і вона має право на грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля 103217,94 грн. (206435,87 грн. / 2). Щодо вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання автомобіля особистою приватною власністю [PERSON] , суд дійшов наступних висновків. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)). Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що: «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що: «статтею 60СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують». Відповідно до статті 68СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Таким чином, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), які суд в силу вимог ч.4ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 344/16831/20 (провадження № 61-11614св23) зазначено, що, «згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними». Матеріалами справи встановлено, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто рухоме майно, саме: 13 березня 2021 року транспортний засіб Citroen марки Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , 2007 року випуску, право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2021. Так, [PERSON] посилається на те, що станом на час придбання даного автомобіля він зі [PERSON] фактично не підтримували шлюбних стосунків, а також те, що даний транспортний засіб був придбаний виключно за рахунок його грошових збережень (премії, допомога на оздоровлення), на підтвердження чого надав суду довідку Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» від 25.10.2024 року № 24, відповідно до якої розмір премії, що була нарахована йому за період з січня 2020 року по лютий 2021 року становить 70704,38 грн. (а.с. 73) Витяги з Наказів про преміювання № 6-9/1496/2024 від 25.10.2024 року (а.с. 74-76). Разом з тим, суд звертає увагу на надані позивачем [PERSON] відомості з Пенсійного фонду України щодо сум доходу застрахованої особи - [PERSON] за період з 2000 по 2024 рік (а.с. 109-111), відповідно до яких [PERSON] мала стабільний та достатній дохід, що спростовує позицію позивача за зустрічним позовом [PERSON] про відсутність спільного бюджету, та неможливості [PERSON] також долучитись коштами до придбання спірного автомобіля. Так, судом в ході розгляду справи були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона давно знає подружжя [PERSON] , оскільки працює разом із [PERSON] на заводі «Кромберг енд Шумберт», вона з 2005 року, [PERSON] з 2006 року. Зазначила про те, що їй не було відомо про існування конфліктів, сварок або погіршення стосунків між подружжям [PERSON] аж до травня-червня 2024 року, коли вони розлучились. Підтвердила, що подружжя придбало транспортний засіб за спільні кошти подружжя, зі слів [PERSON] вартість автомобіля 5000,00 доларів США, про що вона знає зі слів та розмов зі [PERSON] , яка їй неодноразово повідомляла, що вони з чоловіком збирають кошти для придбання автомобіля, оскільки батьки [PERSON] хворіють та необхідно мати автомобіль для більш мобільної та швидкої допомоги їм. Підтвердила суду ту обставину, що в них на заводі діє система преміювання на підсумками роботи, розмір яих є дуже непоганим, тож матеріально [PERSON] добре заробляла та могла також відкладати гроші для придбання спірного автомобіля. Підтвердила той факт, що подружжя проживало разом, в однокімнатній квартирі, де вона часто була в гостях, оскільки також є сусідкою [PERSON] . Їй також відомо про те, що в квартирі облаштовано робоче місця для [PERSON] (комп`ютер), два спільних місця, в зв`язку з поганим станом здоров`я [PERSON] , він спить на ортопедичному ліжку. Також пояснила, що роки два тому стан здоров`я [PERSON] [PERSON] погіршився, про що їй повідомила [PERSON] , навіть був випадок, коли на роботу [PERSON] подзвонив чоловік [PERSON] та повідомив, що йому дуже зле, в зв`язку з чим [PERSON] мусила відпроситися з роботи та поїхати до дому. Також, свідок повідомила суду, що вони неодноразово проводили час разом: їздили на відпочинок, збирались «на шашлики» біля гаражного приміщення [PERSON] , святкували день народження [PERSON] 45 років в травні 2021 році в ресторані «П`ятниця», де були [PERSON] з [PERSON] , запрошені батьки [PERSON] , колеги [PERSON] та друзі. [PERSON] виглядала щасливою, отримала подарунки та вітання від чоловіка. Також, [PERSON] повідомляла, що в лютому 2024 року на день « [INFO] » чоловік також її привітав та подарував золоту прикрасу. Також свідок підтвердила, що [PERSON] декілька разів підвозив [PERSON] та її на їх автомобілі. Останній раз підвозив навесні 2024 року, в них закінчилась зміна, був сильний дощ і [PERSON] приїхав на автомобілі та підвіз [PERSON] , її та племінника [PERSON] до дому. Також повідомила, що в сім`ї [PERSON] були добрі стосунки, про сварки та скандали їй нічого не відомо, [PERSON] ніколи нічого такого не розказувала, та не жалілась. Окрім цього, свідок повідомила, що нічого не знає про зловживання [PERSON] алкогольними напоями. [PERSON] не бачила [PERSON] в стані надмірного вживання алкоголем, окрім цього повідомила, що на заводі, де вони працюють зі [PERSON] , сувора пропускна система, і, якби [PERSON] зловживала алкоголем, в неї були в серйозні проблеми на роботі, а такого не було. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він є двоюрідним племінником [PERSON] , здебільшого спілкувався з нею по телефону. Так, в 2022 році він вступив до ЛНТУ та йому запропонували жити у мами [PERSON] . Також з 01.04.2024 року він влаштувався на роботу на завод «Кромберг енд Шумберт», де вже тривалий час працювала і сама [PERSON] та вони періодично бачились. Знає чоловіка [PERSON] , кілька разів його бачив: один раз, коли привозив борошно для тещі мами [PERSON] , та він допомагав занести борошно на поверх до квартири; другий раз бачив [PERSON] , коли він приїхав забрати [PERSON] після нічної зміни, яка закінчується о 06:00 ранку, була погана погода, дощ і [PERSON] запропонувала підвезти його додому, на що він погодився. На погляд свідка, стосунки між [PERSON] та [PERSON] були добрі, про конфлікти та сварки нічого не знав. Дізнався про розлучення в 2024 році, коли [PERSON] переїхала жити до своєї матері, і йому довелося шукати інше житло та з`їзжати. Також свідок повідомив, що йому відомо про погіршення стану здоров`я [PERSON] , про що йому повідомила [PERSON] . Так, вона казала, що чоловік хворіє, постійно приймає ліки. Про проблеми з алкоголем у [PERSON] свідку нічого не відомо, окрім цього він повідомив, що на заводі, де працює він та [PERSON] , суворий пропускний режим, та, в разі, якби [PERSON] зловживала спиртними напоями, про це було б відомо на роботі. \~ \~ \~ \~ Свідок [PERSON] пояснив, що він працює в одному приміщенні із [PERSON] , оскільки він вже тривалий час винаймає (орендує) приміщення в ЦНАПі, де працює [PERSON] . Так, пояснив, що в 2013 році відкрився ЦНАП, він почав орендувати там приміщення. Трохи згодом познайомився з [PERSON] , який також там працював. Роботи на перший порах було дуже багато, тому виходили працювати й по суботах, і в неділю. Періодично пересікалися з [PERSON] , ходили разом обідати. Потім роботи стало менше, відпала необхідність виходити на вихідні дні на роботу. Тож стали бачитися рідше. Але десь 2017-2018 роки знов [PERSON] почав в суботу виходити на роботу. На запитання: «Що, знову багато роботи?» [PERSON] відповів, що просто не хоче бути вдома. В 2024 році у [PERSON] почалися проблеми зі здоров`ям, щось з нирками, кололи уколи. Точно не пам`ятає коли, але в 2024 році [PERSON] прийшов з лікарні, йому стало погано і він попросив відвести його додому, проте їхати до себе не схотів, бо там дружина, і попросив відзвезти його до батьків. Проте, свідок не зміг підтвердити або спростувати обставини проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружини, або ж відсутність з певного часу таких відносин між ними, як і не володіє інформацією про те, за які гроші (спільні чи особисті [PERSON] ) було придбано спірний автомобіль. Пояснив лише те, що спілкувались більш тісно до 2015 року, а потім [PERSON] перестав ходити на обіди, казав, що хоче назбирати гроші на автомобіль. Також, свідок підтвердив, що тісних дружніх стосунків між ним і [PERSON] не було, відвертих розмов також не відбувалось, спільних свят із застіллям також не було. Суд звертає увагу на те, що стороною відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - [PERSON] під час підготовчого провадження були заявлені до допиту свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (мати [PERSON] ), [PERSON] (батько [PERSON] ), які можуть підтвердити факт припинення шлюбних відносин між сторонами задовго до юридичного розірвання шлюбу між ними. Проте, явку даних свідків, окрім [PERSON] , сторона [PERSON] забезпечити не змогла та відмовилась від даних свідків під час судового розгляду справи по суті. З огляду на викладене, враховуючи те, що жодна із сторін у справі не спростувала презумпцію спільності майна подружжя на спірне майно - автомобіль Citroen марки Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , 2007 року випуску, з урахуванням статей 60, 61 СК України, суд дійшов висновку, що транспортний засіб Citroen марки Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , 2007 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Отже, зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання автомобіля Citroen марки Xcara Picasso, VIN - [NUMBER] , 2007 року випуску, об`єктом права особистої приватної власності [PERSON] , задоволенню не підлягають. Також, суд критично оцінює інформацію за вих. № 15 від 18 вересня 2025 року, надану ФОП [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) про те, що 14 травня 2021 року у закладі «Бар П`ятниця», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не проводилося обслуговування масових заходів, а саме: обслуговування ювілею та оплати від імені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 165-167). Так, є незрозумілим в зв`язку з чим (запит, звернення кого і від якого числа, суть звернення, запиту) була надана така інформація. Окрім цього, ФОП [PERSON] не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України), на відміну від допитаних свідків: [PERSON] та [PERSON] ; не було заявлено клопотання жодною стороною про виклик та допит ФОП [PERSON] в судовому засіданні в якості свідка. Окрім цього, є незрозумілим та досить дивним посилання ФОП [PERSON] на відсутність факту прийняття оплати від [PERSON] або [PERSON] за проведений банкет 14 травня 2021 року, оскільки при розрахунках в закладах громадського харчування, не вимагається підтвердження особи платника. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог первісної позовної заяви [PERSON] , з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 01.10.2024 року у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 1). З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , судові витрати, які були понесені позивачем за зустрічним позовом, залишаються за ним.

Outcome: partial