Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. Позивач, від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду із даним позовом, в якому просить, визнати причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері поважними, визначити позивачу додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері, яка померла [INFO] . Позов мотивований тим, що після смерті матері позивача, відкрилась спадщина. Зазначає, що можливо, за життя її мати склала заповіт на ім`я онуки. Позивач виїхала за межі Херсонської області, у зв`язку із веденням бойових дій на ній, тому пропустила строк для подання заяви до нотаріуса про вступ у спадщину і не може реалізувати спадкові права. 06.11.2023 з приїздом в Херсон почала оформляти спадкові права, однак не могла отримати свідоцтво про смерть матері у зв`язку із розбіжностями у написанні їх прізвищ. Позивач звернулась до нотаріуса, листом від 09.11.2023 року було повідомлено про пропуск строку для подання заяви та рекомендовано звернутись до суду. ІІ. Виклад позиції відповідачів. Відповідач Херсонська міська рада подали відзив на позовну заяву, я кому просили відмовити в задоволенні позову, оскільки поважних причин пропуску вказаного строку позивачем не наведено та не підтверджено. Інші відповідачі відзив на позовну заяву не подавали. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою суду від 25.10.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.11.2023 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розглядати цивільну справу в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання та витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, представник позивача подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутність. Позовні вимоги позивач підтримує повністю, просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позові. Представник відповідача ХМР в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Інші відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неодноразово в судові засідання на неодноразові виклики не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток на зазначені у позовній заяві адреси, за виключенням території рф та розміщення оголошення на сайті Херсонського міського суду Херсонської області, оскільки згідно відповідей департаменту адмінпослуг та запиту суду до демографічного реєстру зареєстроване місце проживання [PERSON] , [PERSON] не встановлено, про причини своєї неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не надавали, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх участі не заявляли. Враховуючи, що відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, тому, суд постановив здійснювати розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. З належним чином завіреної копії спадкової справи після смерті [PERSON] , направленої суду, вбачається: [PERSON] народилася [INFO] , мати [PERSON] , батько [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження виданого 18.04.1956 Надеждівською сільською радою Білозерського району Херсонської області. [PERSON] [INFO] 17.08.1976 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Згідно свідоцтва про смерть від 24.04.2023 серія [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] . З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу. 24.09.2013 року [PERSON] , склала заповіт, на ім`я [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Т.М.. та зареєстровано у реєстрі за №1375. Після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернулась її онука [PERSON] . 06.08.2023 позивачем направлено заяву нотаріусу про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом від 09.11.2023 Перша Херсонська державна нотаріальна контора Херсонської області повідомила позивача про необхідність звернення до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того: Згідно свідоцтва про смерть від 17.07.2010 серія [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . 18.07.2023 Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ) МЮУ, позивачу надано роз`яснення щодо неможливості внести зміни до актового запису про її народження. З експертного висновку від 28.07.2023 №056/1106-n, вбачається що субнормативні українськи записи [PERSON] виникли внаслідок відхилення від норм міжмовного перетворення прізвищ під впливом просторічної вимови цього прізвища. Відповідно до посвідки на проживання, позивач з 29.08.2022 проживає в Німеччині. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.08.2023 вбачається, що за [PERSON] зареєстровано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Херсонська міська рада 08.05.2024 повідомила, що не володіє інформацією щодо зареєстрованих осіб за вказаною вище адресою. На підставі наведених доказів встановлено, що позивач є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто коли м. Херсон вже було звільнено від окупації, що об`єктивно вказувало на можливість реалізації спадкових справ в м. Херсоні. V. Норми права, які застосував суд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК України. При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущений з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України // затв. наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 зі змінами (далі:Порядок). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (абз.6 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року). Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16». У постановах від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. VІ.Оцінка та висновки суду. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до такого. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує як на причину пропущення нею строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини те, що в країні введено воєнний стан, а м.Херсон було тимчасово окуповано, тому вона була вимушена виїхати до Німеччини, де мешкає досі і проживає там далеко від посольства України. Крім того, не могла отримати свідоцтво про смерть матері, у зв`язку із розбіжностями у написанні її та матері прізвищ. Дані обставини вважає поважними причинами для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, позивач є її донькою. На час відкриття спадщини позивач зі спадкодавцем зареєстрована не була. Згідно інформації від нотаріуса, після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернулась її онука та позивач, заведено спадкову справу. Позивач не заперечувала, що вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері з порушенням строків для прийняття спадщини, тобто після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця. Однак, [PERSON] , померла [INFO] , тобто коли м. Херсон вже було звільнено від окупації, що об`єктивно вказувало на можливість реалізації спадкових прав в м. Херсоні. Щодо віддаленого проживання позивача в Німеччині від посольства України, слід зазначити, що позивачем взагалі необґрунтовано неможливість за шість місяців дістатися до посольства України. Щодо неможливості отримання свідоцтва про смерть матері, у зв`язку з розбіжностями у прізвищах, то слід зазначити, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо б позивачем було направлено поштою заяву нотаріусу вчасно без свідоцтва про смерть, а не з пропуском строку, вона була б прийнята нотаріусом і відкрито спадкову справу, а в подальшому направлено лист заявнику про необхідність долучення передбаченого діючим законодавством переліку документів, тому і дану обставину, суд не вважає поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позивач не довела об`єктивних та непереборних обставин, які позбавили її можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а тому строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено без поважних причин. За викладених обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не подано доказів поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, тому позовні вимоги як необґрунтовані задоволенню не підлягають. Щодо решти доводів сторін суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини. VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed