Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування поданого позову вказано, що 11 листопада 2021 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та відповідачем, [PERSON] , укладено шлюб. У шлюбі народилась донька, [PERSON] , [INFO] . З квітня 2023 року сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, з відповідачем спільне господарство позивач не веде. [PERSON] матеріальної допомоги сім`ї на постійній основі не надає. Оскільки позивач проживає сама та займається вихованням та утриманням дитини, тому потребує матеріальної допомоги. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, офіційно зареєстрований як фізична особа-підприємець, має достатній заробіток, інших стягнень за виконавчими документами немає, за станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний утримувати сім`ю. Майновий стан та можливість відповідача забезпечувати сім`ю підтверджується банківськими довідками (які додаються), згідно яких вбачається рух коштів, що відповідач переказував на утримання сім`ї та дитини під час їхнього спільного проживання. За таких обставин позивач звернулась до суду та просила: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 27.06.2025 у даній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 21.07.2025. 21.07.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача до суду. 15.09.2025 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача, адвоката Горщара Б.А. 17.10.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку із долученням до справи доказів. 31.10.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку із витребуванням доказів за клопотанням позивача [PERSON] 01.12.2025 розгляд справи було відкладено у зв`язку із ненадходженням до суду витребуваних доказів. 12.12.2025 позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. У поданих до суду заявах просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача, адвокат Горщар Б.А., зазначив, що відповідач не заперечує свого обов`язку по утриманню доньки та визнає позов частково в сумі 7000 грн. Зазначена сума мотивована тим, що згідно долучених ними доказів, відповідач доходів на даний час не отримує, а заявлений позивачкою розмір аліментів є завищеним. На думку представника відповідача, долучені позивачем відомості із додатків та соціальних мереж не є джерелом доказів, оскільки суд має керуватись лише офіційною інформацією. Крім того, на думку представника відповідача, розмір аліментів, заявлений позивачкою, є завищеним, а в утриманні дитини мати і батько мають рівні обов`язки. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У справі ЄСПЛ «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. На думку суду, при вирішенні спорів, що стосуються дітей (в тому числі справи щодо стягнення аліментів) суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, оскільки, така категорія спорів є особливою через те, що дитина це не завжди захищений учасник суспільних відносин, а тому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен брати до уваги найкращі інтереси дитини. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2021, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] (а.с. 8). На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано виписки з її рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», з яких слідує, що відповідач [PERSON] перераховував позивачці грошові кошти в різних сумах протягом 2022-2023 років (а.с. 13-19). [PERSON] , [INFO] , відвідує дитячий центр розвитку «Baby Garden Club» з 30.10.2023, за який позивач [PERSON] сплачує щомісячно 8000 грн. за освітню послугу та 200 грн. за 1 день харчування (а.с. 23). Крім того, позивач самостійно несе витрати на одяг та харчування дитини. У позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 15000 гривень. Зазначена сума мотивована тим, що вона одна не може забезпечити належний рівень утримання дитини, а оскільки батько, що є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі. Сторона відповідача, визнаючи позов частково в сумі 7000 грн. зазначає, що долучені ними докази, зокрема відомості із Державної Податкової служби та Пенсійного фонду України, свідчать про те, що відповідач не отримує доходів з 2022 року, при цьому не заперечує свого обов`язку по утриманню дитини. Долучені позивачем відео із соціальних мереж, на думку сторони відповідача, не підтверджують доходів останнього, а виписка по рахунку із банку не є доказом отримання відповідачем доходів, оскільки неможливо зрозуміти, які саме перекази та з якою метою відбувались зарахування на рахунок відповідача. Суд не погоджується із зазначеними твердженням представника відповідача, оскільки виписка по рахунку [PERSON] свідчить про те, що зарахування коштів на його рахунок відбуваються у зв`язку із здійсненням ним підприємницької діяльності (зазначення призначень платежів як «рахунок ФОП»). Крім того, представник відповідача повідомив, що відповідач [PERSON] перебуває на спрощеній системі оподаткування. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21 зробив висновок, що: на відміну від електронного документа, електронний доказ це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Досліджена в судовому засідання інформація із соціальних мереж відповідача не є самостійним доказом на підтвердження рівня доходів відповідача, однак в сукупності із іншими доказами дозволяє зробити висновок про спроможність відповідача сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі. Досліджені обставини учасниками справи не заперечувались, стороною відповідача не спростовувались, представник відповідача погодився, що досліджені файли стосуються життя та діяльності відповідача [PERSON] , який з 2022 року перебуває за межами території України, де і здійснює свою підприємницьку діяльність. Таким чином, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, стягнень за іншими виконавчими документами не має, отримує достатній дохід від здійснення підприємницької діяльності, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, а саме: із відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 15000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів з урахуванням рівня доходу відповідача, не поставить останнього у скрутне матеріальне становище. У відповідності до вимог ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню із відповідача із дня пред`явлення позову до суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом береться до уваги, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved