Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

23 серпня 2024 року позивач ТОВ "Коллект Центр" звернулось до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/0541/82/0359191 від 19.08.2017 року в розмірі 123982,73 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19.08.2017 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері стархування № 014/0541/82/0359191, відповідно до умов якого банк надав відповідачці грошові кошти у розмірі 40871,78 грн, а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 19.08.2023 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,9 %. 30.11.2021 було укладено договір №114/2-47, відповідно до якого Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0541/82/0359191. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал»» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0541/82/0359191. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №014/0541/82/0359191. Також, позивач зазначає, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 123 982,73 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 51 637,07 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 39 719,24 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 32 626,42 грн. На підставі зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором 014/0541/82/0359191 від 19.08.2017 у розмірі 123 982,73 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 03 грудня 2025 року до суду надійшли пояснення до позовної заяви про стягнення заборгованості за договором по справі № 522/14071/24, в яких позовні вимоги не визнала, відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та переглянути заборгованість згідно з гарантійним листом щодо оформлення реструктуризації боргу. Посилається на те, що вона не визнає позов, оскільки позивачем не доведено, що при укладенні договору з відповідачем, банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-ХП, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, зазначає, що позивач з відповідачем уклали додаткову угоду №014/0541/82/0359191/81-1/32341 від 08.11.2024 року, в якій вказується, що фактична заборгованість відповідача становить 35 568,29 грн. Зазначає, що 07 лютого 2023 року їй надійшов лист від ТОВ «Кредит-Капітал» щодо оформлення реструктуризації боргу в сумі 12 220,37 грн. Станом на той час фінансової можливості сплатити реструктуризацію не було. Також вказує на те, що позивачем не обгрунтовано та не надано доказів щодо суми розрахунку витрат на професійну правничу допомогу. 27 січня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» подано до суду відповідь на відзив, в якому останній посилається на те, що відповідачем було додано до пояснень гарантійний лист, проте докази того, вказаний план реструктуризації було підписано сторонами - відсутні; згідно з п. 1 зазначено, що діє пропозиція реструктуризації, проте докази затвердження вказаної пропозиції сторонами відсутні; сама відповідачка в поясненнях вказує на те, що погашень за вказаним планом у визначений строк нею здійснено не було, відтак вказаний план реструктуризації не набув чинності. Таким чином, договору реструктуризації укладено між сторонами за кредитним договором не було, оскільки ніяких активних дій відповідачем здійснено не було, відповідно до запропонованих умов повідомлення про реструктуризацію. Відтак, посилання відповідача щодо невірно нарахованої суми заборгованості є безпідставними та необґрунтованими. Також зазначає, що на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартості їх вартості, до позовної заяви було надано достатні, належні та достовірні докази для підтвердження витрат на правову допомогу. 07 березня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» подано додаткові пояснення, в яких товариство зазначає, що відповідачем до відзиву на позовну заяву було додано гарантійний лист щодо оформлення реструктуризації боргу від ТОВ ФК «Кредит Капітал». Проте, відповідач намагається ввести суд та позивача в оману, оскільки вказаний гарантійний лист стосується кредитного договору № 010/0541/82/0297805, а предметом спору в Приморському районному суді м. Одеси є стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0541/82/0359191. 25 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 10 грудня 2025 року до суду представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі. 10 грудня 2025 року представником відповідача подано до суду заяву про відкладення судового засідання. Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.08.2017 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0541/82/0359191. Відповідно до умов Договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором (п. 1.1. договору). Сума кредиту становить 40 871,78 грн. (п. 1.1.1 договору). Відповідно до п. 1.1.2 мета отримання кредиту: 1.1.2.1. на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежно професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 36 850 грн.; 1.1.2.2. на сплату страхового платежу на користь страховика в розмірі 4021,78 грн. Дата надання кредиту - 19 серпня 2017 року (п. 1.1.3 договору). Згідно з п. 1.1.5 договору, дата повного погашення кредиту 19 серпня 2023 року. Згідно з п. 1.1.6, строк кредиту 72 місяці з дати надання кредиту. Згідно з п. 1.1.7 договору, процентна ставка - фіксована, на період з 19 серпня 2017 року по 19 вересня 2017 року (включно) розмір процентної ставки складає 17,7% річних, з 20 вересня 2017 року процентна ставка застосовується в розмірі 39,9% без уклдаення додаткової угоди до договору. Згідно з п. 2.1., 2.2. договору, проценти за користування кредитом сплачуються позичальником кредитору у складі щомісячного ануїтентного платежу, вказаного у Графіку, і розраховуються, виходячи з процентної ставки, передбаченої підпунктом 1.1.8 пункту 1.1. договору. Проценти нараховуються щомісяця на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування кредитом, включаючи день надання кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). Проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів в порядку, визначеному статтею 3 договору. Пунктами 8.1 договору передбачено, що кредитор у встановленому законодавством України порядку має право без згоди позичальника відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі або обтяжити ці права будь-яким чином. У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки кредитора за договором, що випливають з розділу І договору, в повному обсязі, у тому числі право вимоги повернення кредиту, процентів за користування ним, пені. При цьому, новий кредитом, якому було відступлено право вимоги за договором стає вигодонабувачем для отримання страхових виплат за договором (п. 8.2 договору). Відповідно до Додатку № 1 сторонами визначений графік платежів за кредитним договором № 014/0541/82/0359191від 19.08.2017 року. В Додатку № 2 до договору міститься розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, з якого вбачається, що загальна вартість кредиту 107 048 грн., загальна річна процентна ставка 39,69 %. 08 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 014/0541/82/0359191, відповідно до умов якої сторони домовилися: збільшити строку кредиту на 25 календарних місяців, дата остаточного погашення 19 вересня 2025 року, строк кредиту 97 місяців. Відповідно до п.2.1 додаткової угоди, фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту становить 35 568,29 грн. Відповідно до п.2.3 додаткової угоди, на підставі цієї додаткової угоди з дати застосування змін, фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Сторонами визначено новий графік платежів за договором. Відтак, суд вважає, що надані позивачем документи підтверджують факт укладення між сторонами договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування та погодження істотних умов договору. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. При цьому, відповідачка у відзиві на позовну заяву не заперечувала факту укладення вказаного договору з АТ «Райффайзен Банк». Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 30.11.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №114/2-47, відповідно до якого банк відступив на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0541/82/0359191. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал»» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №014/0541/82/0359191. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» доведено набуття права вимоги до відповідчаки за договором №014/0541/82/0359191. Вказані договори факторингу є чинним, їх дійсність відповідачкою не оспорено. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором №014/0541/82/0359191 становить 123 982,73 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 51 637,07 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 39 719,24 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 32 626,42 грн. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право Кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому суд зазначає, що після набуття прав вимоги за вказаним договором, позивачем правомірно здійснювалось нарахування заборгованості за відсотками, оскільки відповідно до п. 2.3 договору відступлення прав вимоги № 114/2-47 від 30.11.2021 року, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимоги від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотного відступлення. Крім того, п. 5.4 договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до ст.. 625 ЦК України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (кредитних договорів). Наведене свідчить, що при відступлені права вимоги за кредитним договором від ПАТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» та від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» останні в межах переданих їм прав мали повноваження щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами в період строку дії кредитного договору. Надані позивачем докази по рахунку та розрахунки заборгованості підтверджують наявність у відповідачки заборгованості за договором банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0541/82/0359191 у розмірі 123 982,73 грн. При цьому, є безпідставними посилання відповідачки на гарантійний лист оформлення реструктуризації, оскільки вказаний лист стосується договору №010/0541/82/0297805, тоді як в даній справі заявлено вимогу про стягнення заборгованості за договором №№014/0541/82/0359191. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Враховуючи, що відповідач не надала до суду доказів на підтвердження виконання зобов`язань за договором банківських послуг та послуг у сфері страхування № №014/0541/82/0359191, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Водночас зі змісту частини четвертої статті 137ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено: копію договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги № 548 від 30.07.2024 на загальну суму 25 000 гривень; витяг з Акта №1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 року на загальну суму 25 000 гривень. Згідно з заявкою на надання юридичної допомоги № 548 від 30.07.2024 та витягу з Акта №1 про надання юридичної допомоги, сума сплати становить 25000 гривень. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved