Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник позивача Безручка адвокат Кіндяк О.І. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в особі Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ №5341 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській, Полтавській та Сумській областях про визнання за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на транспортний засіб легковий автомобіль марки «ГАЗ 21», номер кузова [NUMBER] , номер шасі (рами) [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , світло-сірого кольору, 1959 року випуску, який було придбано 29 січня 2013 року на підставі «Довідки - рахунку» серія ДПІ № 907313, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Білар» 29 січня 2013 року. В обґрунтування позову зазначає, що позивач 29.01.2013 придбав на підставі довідки-рахунку серії ДПІ № 907313 виданої ТОВ «Білар», у гр-на [PERSON] легковий транспортний засіб марки ГАЗ 21, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , 1959 року випуску, світло-сірого кольору, котрий належав продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) [NUMBER] виданого 03.05.1997 Полтавським МРЕВ. Продаж автомобіля був здійснений в 2013 році за 3 920 грн. Згідно діючих на період 2013 року норм реєстрації автомобіля, транспортний засіб повинен був бути зареєстрований (перереєстрований) у реєстраційно-екзаменаційному підрозділі Державтоінспекції протягом 10 діб з моменту придбання. Однак у зв`язку з технічним станом автомобіля, котрий не дозволяв поставити його на облік так як потребував ремонтних робіт, його не можливо було доставити то транспортного майданчика МРЕО для проведення експертизи та реєстрації обліку на нового покупця. Після ремонту та можливості його доставки до УДАІ та на сьогодні вже Територіального сервісного центру МВС, останній повідомив про неможливість реєстрації транспортного засобу за покупцем [PERSON] . Постановою Кабінету Міністрів України № 941 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» з 18 листопада 2015 року довідку-рахунок виключено з переліку документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів. Таким чином підстави для державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу відсутні. Однак, на той період 2013 року даний документ являвся підставою для державної реєстрації автомобіля за покупцем, що підтверджувало право власності придбаного майна за новим покупцем, і строк володіння транспортним засобом вже склав більше 12 років. Вважає, що [PERSON] має підстави для реєстрації права власності на автомобіль, однак оскільки законодавство змінилось то наразі цього зробити не можливо, без судового порядку та підтвердження за ним права власності ,а тому вимушений звернутися до суду за захистом прав та підтвердженням їх законності. Ухвалою суду від 05.11.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Заявою від 14.11.2025 зазначені в ухвалі недоліки були усунуті. Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 18.11.2025 провадження у справі було відкрито, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 09.02.2025 від представника третьої особи Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначає, що відповідно до пункту 1 Положення про Головний сервісний центр МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1393 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 12 листопада 2025 року № 786), головний сервісний центр МВС утворений як юридична особа публічного права та є міжрегіональним територіальним органом з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ. Зазначене Положення є публічно доступим, розміщене на офіційному сайті ГСЦ МВС. ГСЦ МВС відповідно пункту 4 розділу 1 Положення складається зі структурних підрозділів та відокремлених структурних підрозділів - регіональних сервісних центрів. РСЦ складається зі структурних підрозділів, до яких, у тому числі, входять територіальні підрозділи - територіальні сервісні центри МВС. Окрім того, ГСЦ МВС організовує діяльність структурних підрозділів ГСЦ МВС та РСЦ ГСЦ МВС. Одним із основних завдань ГСЦ є забезпечення державного обліку зареєстрованих транспортних засобів. Позивачем 29 січня 2013 був придбаний транспортний засіб марки ГАЗ 21, 1959 року випуску, на підставі довідки-рахунку, серії ДПІ № 907313, виданої ТОВ «Білар». Для проведення перереєстрації транспортного засобу на своє ім`я позивач до органів УДАІ (на той час) не звернувся. Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 16.06.2025, автомобіль ГАЗ 21, 1959 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , був знятий з реєстрації 28.03.2012 для подальшої реалізації і до цього часу не зареєстрований. Пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, в редакції чинній на момент придбання транспортного засобу передбачений обов`язок власника транспортного засобу та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання транспортних засобів. Також, даний пункт Порядку містить вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, одним з яких є оформлений в установленому порядку договір купівлі-продажу транспортного засобу, що підлягає першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір перереєструвати транспортний засіб, але не має відповідного пакета документів. Позивачем були надані свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] та довідка-рахунок від 29 січня 2013 року, видана ТОВ «Білар» на ім`я [PERSON] . Відповідно до інформації, що мається в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, автомобіль ГАЗ 21, знято з реєстрації для подальшої реалізації 28.03.2012. Інша інформація в ЄДР ТЗ відсутня. Отже, позивач, в порушення вимог пункту 7 Порядку, не зареєстрував право власності на транспортний засіб впродовж 10 днів з моменту одержання. Надалі, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року № 941 було внесено зміни до Порядку та виключено Довідку-рахунок, виданої суб`єктом господарювання, як підтвердження правомірності придбання транспортного засобу. Станом на теперішній час, в разі звернення до територіального сервісного центру МВС для державної реєстрації транспортного засобу, довідка-рахунок не може слугувати документом, підтверджуючим правомірність придбання транспортного засобу. Реєстрація транспортного засобу можлива лише за умов дотримання вимог, встановлених зазначеним Порядком. Зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки реєстрація транспортного засобу повинна відбуватися після перевірки поданих власником документів та після перевірки інформації по всім наявним державним реєстрам на підставі пункту 15 Порядку № 1388. Просила прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі з урахуванням наданих пояснень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився доручивши представляти свої інтереси адвокату Кіндяку О.І., який також в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його відсутність. Зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ Кашаєва О.Г. в судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, вказала, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду та просить врахувати надані пояснення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Полтавським МРЕВ 03.05.1997, власник автомобіля ГАЗ 21, державний номерний знак [NUMBER] , 1959 року випуску, світло-сірого кольору, № двигуна [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , [PERSON] (а.с. 10, 27). Як вбачається з довідки-рахунку серія ДПІ № 907313 від 29.01.2013 року позивач придбав легковий автомобіль марки ГАЗ 21, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) [NUMBER] , вартістю 3 920 грн. (а.с. 8-9, 24-25). Станом на 05.12.2025, автомобіль ГАЗ 21, 1959 року випуску, № двигуна [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , був знятий з реєстрації 28.03.2012 для подальшої реалізації і до цього часу не зареєстрований, що підтверджується обліковою карткою приватного транспортного засобу (а.с. 76). 29.07.2025 позивач звернувся із заявою до начальника територіального сервісного центру №5341 стосовно реєстрації права власності на автомобіль ГАЗ 21, державний номерний знак [NUMBER] , 1959 року випуску, світло-сірого кольору, № двигуна [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] (а.с. 12, 30). Листом Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ №5341 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській, Полтавській та Сумській областях Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ за вих. № 31/32/5341/Б-3512-3725-2025 від 23.08.2025 повідомлено, що згідно пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (ПКМУ № 1388 від 07.09.1998 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу та документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери та оформлені в установленому порядку. Надана довідка-рахунок на транспортний засіб ГАЗ 21 не входить до переліку документів, зазначених в пункті 8 вказаного Порядку, на підставі яких сервісний центр МВС здійснює реєстрацію транспортних засобів (а.с. 12, 30). 07.11.2025 представник позивача адвокат Кіндяк О.І. надіслав заяву відповідачу [PERSON] в якому просив прибути до Територіального сервісного центру МВС № 5341 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях за адресою: вул. Кременчуцька, 2-В, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 37950 у погоджену з [PERSON] або його представником дату та час. Дана заява була отримана відповідачем 12.11.2025, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошта (а.с.46, 57-58). Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені статтею 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У статті 41Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №9901/258/20, вказано, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Згідно з ч. 1ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. У частині першій статті 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачою реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України (частина четверта статті 34 Закону України «Про дорожній рух»). Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів (частина одинадцята статті 34 Закону України «Про дорожній рух»). Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388. Згідно з пунктом 3 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно з пунктом 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа не є належним відповідачем. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Частинами 2, 3 ст. 51 ЦПК України регламентовано, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу цих строків, суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав і не міг знати до подання позову у справі про підставу для заміни неналежного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи, аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. [PERSON] жодним чином не оспорює право власності позивача. Таким чином, спір про право між позивачем і [PERSON] взагалі відсутній. У даній справі позивачем не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірний транспортний засіб, як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами.А тому між сторонами відсутній відсутній будь-який цивільно-правовий спір стосовно права власності на спірний атомобіль, Разом з тим, суд зазначає,що фактично існує спір між позивачем та третьою особою стосовно проведення державної реєстрації автомобіля, а у разі незгоди з діями працівників сервісного центру позивач не позбавлений права звернутися до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 161/19385/19 (провадження № 61-10739св20) та постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 757/35505/17-ц (провадження № 61-32445св18). Варто також зазначити і те, що захист права власності може відбуватися у порядку визначеному законом і, відповідно, не може здійснюватися шляхом пред`явлення позову до осіб, які є неналежними відповідачами. З цих підстав, суд не приймає визнання позову відповідачем ,тому що він не є тієї особою, яка повинна відповідати за цим позовом. Суд звертає увагу, що згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не обґрунтував та не довів яким чином його право порушено відповідачем. З огляду на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову,а тому відмовляє в задоволенні позову .

Outcome: dismissed