Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до Подільського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , який помер [INFO] в м. Ростові-на-Дону, Російська Федерація. В обґрунтування заяви покликалася на те, що [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, причиною смерті став гострий інфаркт міокарду передньої стінки лівого шлуночка, що підтверджується довідкою про смерть серії 60 № 207480606 від 13.09.2024 року, а також свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.09.2024 року, виданим «96100055 Міським (Кіровським) відділом запису актів громадського стану Адміністрації міста Ростова-на-Дону». Оскільки батько заявника помер на території РФ, а похований був за місцем свого проживання в с. Старомихайлівка, Мар`їнського району, Донецької області, заявнику необхідно отримати свідоцтво про смерть, адже іншим шляхом встановити цей факт неможливо, з метою захисту своїх прав він був змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 18.11.2025 року заяву [PERSON] залишено без руху. Надано заявнику строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху. Ухвалою суду від 03.12.2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без своєї участі. Представник Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про місце, час та дату цього засідання. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Заявник є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , згідно якого батьками зазначенні: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 04.05.2001 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] у с. Старомихайлівка, Мар`їнського району Донецької області, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Ростов-на-Дону Ростовської області, Російська Федерація. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявником надано копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.09.2024 року «96100055 Міським (Кіровським) відділом запису актів громадського стану Адміністрації міста Ростова-на-Дону». Відповідно до довідки про смерть № серії 60 № 207480606 від 13.09.2024 року, причиною смерті [PERSON] зазначено - гострий інфаркт міокарду передньої стінки лівого шлуночка. Виходячи з практики ЄСПЛ, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ цієї категорії. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 цього Кодексу. За змістом ч. ч. 1, 2 статті 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України. Міністерства закордонних справ України 23.05.2001 № 32/5/101 (у редакції наказу Мін`юсту України, МЗС України 25.08.2004 № 90/5/191(гі066-04), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 червня 2001 р. за № 473/5664. реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання. Реєстрація смерті проводиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: медичного документа про смерть, виданого медичним закладом, довідки про смерть, виданої компетентними органами, держави перебування. Іноземні офіційні документи користуються доказовою силою офіційних документів на території України за умови їх засвідчення штампом апостиль та перекладу на українську мову. 24.02.2024 року Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Росією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року. В подальшому, Міністерство закордонних справ України повідомило про припинення виконання своїх функцій Посольством України в Москві та консульських установ України на території РФ. 23.12.2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 року №2783-ІХ«Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з РФ та РБ дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 року та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 року та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 року та Протоколу від 28.03.1997 року. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 року та Протоколу від 28.03.1997 року зупинена з 27.12.2022 року. З огляду на викладене, враховуючи, що документи про смерть були видані на тимчасово окупованій території, де і був похований [PERSON] суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] є об`єктивні перешкоди, у зв`язку з чим, з метою захисту прав заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви, встановивши факт, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Ростов-на-Дону Ростовської області, Російська Федерація. Враховуючи викладене,

Outcome: approved