Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

ТОВ "Споживчий\~центр" звернулись до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення\~заборгованості у\~сумі 40500\~грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.09.2024\~року між [PERSON] та ТОВ\~"Споживчий\~центр" укладено кредитний договір\~№02.09.2024-100000146,\~шляхом підписання\~Заявки,\~що є\~невід`ємною\~частиною Договору. ТОВ\~"Споживчий центр" виконали зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно умов укладеного договору. [PERSON] зобов`язався у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, проте позовна заява містить клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду відзив в якому просив позов залишити без задоволення. В обгрунтування зазначив, що у відповідача відсутні грошові зобов`язання перед позивачем. Копія електронного документа - звіту "Картка субконто Контрагенти, Договори за договором № 02.09.2024-100000146 від 05.09.2024 щодо [PERSON] , який не містить відомості про особу, \~ \~ \~ \~ яка видала (склала) документ, дату видачі, тобто відсутні реквізити документа, а тому не підлягає врахуванню як джерело доказу. Обставини з приводу суми заборгованості за кредитним договором, викладені в позовній заяві, не доведено, тому що відомості, які містяться в копії довідки-розрахунку про стан заборгованості у якій перелічено складові заборгованості, при цьому відсутній розрахунок відповідних сум, не є достатнім доказом для встановлення даних обставин. За наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Наявні у матеріалах справи документи не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ "Споживчий центр" коштів в сумі 15000 гривень на картковий рахунок, який належить саме [PERSON] . Крім цього, не підтверджується, що переказ коштів було здійснено саме ТОВ"Споживчий центр". З розрахунку наданого представником позивача до матеріалів позовної заяви, неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті боргу нарахована в період дії воєнного стану і становить 7500\~грн. Враховуючи положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного Кодексу України, незаконними є позовні вимоги про стягнення неустойки з відповідача, яка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, оскільки розмір такої неустойки (за наведений період) підлягає списанню кредитодавцем. Щодо стягнення комісії відповідач зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту- позичальнику. Отже, положення положення 9 заявки від 05.09.2024 р., яка є невід`ємною частиною кредитного Договору №02.09.2024-100000146 від 05.09.2024р. про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України, а тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту слід відмовити. Позивачем на обгрунтування позовних вимог до матеріалів справи не додано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. Крім того, у матеріалах справи відсутні виписка і розрахунок заборгованості, у звязку з чим неможливо перевірити правильність нарахування відсотків, комісій, неустойки. З копій документів не можливо встановити банківський рахунок з якого та на який були перераховані кошти, як і не можливо ідентифікувати відповідача як власника банківської картки та отримувача цих коштів. Нарахування неустойки і комісії здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. Оскільки підстави для задоволення позову відсутні, сплачена позивачем сума судового збору не може бути стягнута з відповідача. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги та зазначив, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією №500630742 від 05.09.2024р., яка є первинним платіжним документом, а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу Ipay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №02.09.2024-100000146, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №02.09.2024-100000146), підписані одноразовим ідентифікатором «E879», які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме: 5355-28XX-XXXX-2037. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 5355-28XX-XXXX-2037, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Оскільки позивач не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Кредитний договір №02.09.2024-100000146 від 05.09.2024 р. укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий 0950091367. Окрім того, даний номер телефону зазначений як контактний номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, що підтверджує належність номеру телефона [NUMBER] відповідачу. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору - 05.09.2024. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Відповідач заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, проте не зробив власного, а відтак вести мову предметно про конкретні суми не доводиться. Щодо стягнення неустойки зазначили, що на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 05.09.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустокий є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Щодо стягнення комісії зазначили, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив аналогічного змісту, що зазначені у відзиві. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено,\~що 05.09.2024\~року між [PERSON] та ТОВ\~"Споживчий\~центр" укладено кредитний договір №02.09.2024-100000146,\~ шляхом підписання Заявки,\~що підписана електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е879, яка є\~невід`ємною частиною\~пропозиції про\~укладення кредитного\~договору (оферти)\~з якою\~позичальник ознайомився 02.09.2024\~року за посиланням. Відповідно умов\~договору ТОВ\~"Споживчий\~центр" надали [PERSON] кредит у сумі 15000\~грн.,\~із процентною\~ставкою 1%\~за кожен\~день користування\~кредитом, строком на 124 днів, зі сплатою комісії за обслуговування 1350\~грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, неустойки в розмірі 150\~грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Крім того, зазначено спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту, шляхом перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Крім того, [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А879, ознайомився з графіком платежів та паспортом споживчого кредиту, який містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості, відсотків, комісії. Листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" №87-0907 від 09.07.2025 року повідомлено, що відповідно договору №ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року, 05.09.2024 року успішно перераховано кредитні кошти на платіжну картку клієнта № [NUMBER] на суму 15000 грн., номер транзакціїї в системі i.Pay.ua 500630742, призначення платежу: видача за договором кредиту №02.09.2024-100000146. Довідка - розрахунок заборгованості свідчить, що загальна сума заборгованості 40500\~грн., яка складається з заборгованості: за кредитом 15000\~грн., за процентами 13950\~грн., комісія 1350\~грн., неустойка 7500\~грн., дод комісії 2700\~грн. Довідка ТОВ\~''СМ Універсал'' №2508/25-5 від 25.08.2025 року, надана ТОВ\~''Споживчий центр'', свідчить, що ТОВ\~''СМ Універсал'' підтверджують, що за данними системи на номер [NUMBER] 05.09.2024 року було доставлено SMS-повідомлення з текстом: ''Код підтвердження А879 для Паспорту [NUMBER] для Договору''. Детальний розрахунок заборгованості проведений ТОВ "Споживчий\~центр" (картка субконто) за 05.09.2024 22.08.2025 свідчить, що загальна сума заборгованості 33000 грн., тіло кредиту 15000\~грн., комісія 1350\~грн., дод комісії 2700 грн., з 05.09.2024 року по 05.11.2024 року нараховувалися проценти в сумі 150\~грн. за кожен день, з 06.11.2024 року по 06.01.2025 року нараховувалися проценти в сумі 75\~грн. за кожен день. На виконання ухвали суду АТ ''ПУМБ'' надано лист №КНО-07.8.5/14062БТ від 17.10.2025 року, яким повідомлено, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , надано виписку по рахунку за 05.09.2024 року з якої вбачається, що на рахунок здійснено переказ коштів у сумі 15000\~грн., відповідач користувався грошовими коштами на рахунку. Таким чином, зваживши у сукупності надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що сторонами укладено кредитний договір,\~який підписаний\~відповідачем за\~допомогою одноразового\~паролю-ідентифікатора,\~що підтверджено\~належними та\~допустимими доказами.\~Без отримання\~листа на\~адресу електронної\~пошти та/або\~смс-повідомлення,\~без здійснення\~входу на\~сайт товариства\~за допомогою\~логіна особистого\~кабінету і\~пароля особистого\~кабінету кредитний\~договір сторонами\~не був\~би укладений.Позивачем умови договору виконано та перераховано суму кредиту відповідачу. Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення шахрайських дій позичальник не звертався. Також не спростовано, що банківська платіжна картка № [NUMBER] не\~належить відповідачу.\~Даних про\~те,\~що відповідачем\~було повернуто\~позивачу кредитні\~кошти матеріали\~справи не\~містять.[PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором у сумі 33000\~грн., яка складається з заборгованості: за кредитом 15000\~грн., за процентами 13950\~грн., комісія 1350\~грн., дод комісії 2700\~грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за нейстойкою, то згідно положень пункту 18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України\~позичальник звільняється\~від сплати\~неустойки за\~прострочення виконання\~забов`язання, а тому неустойка стягненню не підлягає. Доводи наведені стороною відповідача в якості заперечень щодо позовних вимог не спростовують наведеного вище. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідатиме вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial