Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» від Адвокатського Об`єднання «Апологет» Усенко М.І. про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 100308947 від 01.11.2022 р. у розмірі 40 250 грн. 00 коп. (сорок тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль копійок), суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп. (вісім тисяч гривень нуль копійок). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.11.2022 р. між ТОВ «Мілоан»(первісний кредитор) та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 100308947. Відповідно до умов договору ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит в розмірі 10\~000 грн. 00 коп. (десять тисяч гривень нуль копійок), а відповідач зобов`язувався повернути кредит, у термін, встановлений договором. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 40\~250\~грн.\~00\~коп.\~(сорок\~тисяч двісті\~п`ятдесят гривень\~нуль копійок),\~з яких:\~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу\~у розмірі\~10\~000\~грн.\~00\~коп.\~(десять\~тисяч гривень\~нуль копійок),\~сума заборгованості\~за відсотками\~у розмірі\~29\~250\~грн.\~00\~коп.\~(двадцять\~дев`ять тисяч\~двісті п`ятдесят\~гривень нуль\~гривень),\~сума заборгованості\~за комісією\~у розмірі\~1\~000\~грн.\~00\~коп.\~(одна\~тисяча гривень\~нуль копійок),яку просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати, з яких: судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп. (вісім тисяч гривень нуль копійок). ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. 30.10.2025 р. до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця зареєстрованого проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 жовтня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Усенко М.І. у клопотанні про розгляд справи за відсутності представника № КК/277 від 01.12.2025 р. просив здійснювати розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надавав. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин Суд встановив, що 01.11.2022 р. між ТОВ «Мілоан»(первісний кредитор) та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 100308947, згідно з яким ТОВ «Мілоан»,\~що є\~первісним кредитором,\~зобов`язувався надати\~кредит в\~сумі 10\~000\~грн.\~00\~коп.\~(десять\~тисяч гривень\~нуль копійок)\~строком на\~105\~днів.(а.с. 6-11). Кошти надавалися у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача. Кредитний договір підписано шляхом введення одноразового ідентифікатора Позичальником. Після підпису Електронного повідомлення Позичальником, зазначене повідомлення надійшло в Інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства, що свідчило про надання згоди (акцепту) на пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору. Підписанням Договору шляхом введення одноразового ідентифікатора Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правилами надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан». Приймаючи умови Відповідач підтверди, що він повністю погоджувався і зобов`язувався неухильно дотримуватися Правил. ТОВ «Мілоан» свої\~зобов`язання\~за Договором\~№ 1003089471\~від 01.11.2022\~р.\~виконало у\~повному обсязі,\~а саме\~надало Відповідачу\~кредит,\~що підтверджується\~Анкетою-заявою\~на кредит\~(а.с.\~13-14)\~та Паспортом\~споживчого кредиту\~(а.с.\~12)\~та надало\~кредитні кошти\~в користування.Однак Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості.(а.с. 15) 28.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 92-МЛ/Т (а.с. 16-20), відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» приймає належні від ТОВ «Мілоан» Права Вимоги від Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників. До Договору факторингу також були укладені додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, якими були внесені зміни до основного Договору (а.с. 21-23). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 10.09.2025 підтверджує факт переходу від ТОВ «Мілоан» доТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору відступлення права\~вимоги (а.с. 26). Відповідно до Витягу з реєстру боржників № б/н від 10.09.2025 до Договору факторингу, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором № 1003089471 у розмірі 40 250 грн. 00 коп. (сорок тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль копійок). Відповідач порушив визначені умови кредитного договору та у зв`язку з невиконанням ним взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором виникла заборгованість перед кредитором у розмірі40 250 грн. 00 коп. (сорок тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль копійок), з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. (десять тисяч гривень нуль копійок), сума заборгованості за відсотками у розмірі 29 250 грн. 00 коп. (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль гривень), сума заборгованості за комісією у розмірі 1 000 грн. 00 коп. (тисяча гривень нуль копійок). Розрахунок нарахування процентів та суми заборгованості [PERSON] перед кредитодавцем наведені у розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 1003089471 від 01.11.2022 р. (а.с. 15) Позивач здійснював заходи досудового врегулювання спору, а саме 12.09.2025 р. відповідачу було надіслано Письмову претензію № 22358764/13. (а.с. 27) ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Проаналізувавши вищевказані положення законодавства суд вважає, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як стверджується з матеріалів справи, відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1003089471 від 01.11.2022 р. за умовами якого відповідач отримав кошти шляхом їх перерахування на його банківський картковий рахунок. З врахуванням викладеного, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав. Отже, з урахуванням умов кредитного договору заборгованість за Договором № 1003089471 від 01.11.2022 р. заборгованість становить 40 250 грн. 00 коп. (сорок тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль копійок), з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. (десять тисяч гривень нуль копійок), сума заборгованості за відсотками у розмірі 29 250 грн. 00 коп. (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль гривень), сума заборгованості за комісією у розмірі 1 000 грн. 00 коп. (тисяча гривень нуль копійок). За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. Суд встановив, що 01.11.2022 р. між сторонами виникли договірні відносини внаслідок отримання відповідачем кредиту. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, тому розрахунок заборгованості, який надав позивач суд приймає як достовірний. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку відповідач не повернув банку. Отже, відповідач [PERSON] не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів і банк вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Враховуючи викладене, суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором № 1003089471 від 01.11.2022 р. становить 40 250 грн. 00 коп. (сорок тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль копійок), з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. (десять тисяч гривень нуль копійок), сума заборгованості за відсотками у розмірі 29 250 грн. 00 коп. (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень нуль гривень), сума заборгованості за комісією у розмірі 1 000 грн. 00 коп. (тисяча гривень нуль копійок) є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Проте, виходячи з принципу розумності та

Outcome: approved