Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

В грудні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Макарова І.М. з застосуванням системи Електронний суд звернувся до суду з позовом до Філії Південний лісовий офіс Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2024 він був прийнятий на роботу до Філії Південний лісовий офіс ДСГП Ліси України на посаду начальника відділу мисливства. Відповідно до наказу вказаної філії № 198 від 13.09.2024 у сезон полювання 2024-2025 років було встановлено, що днями полювання є субота та неділя. Починаючи з 21.09.2024, оскільки позивач є начальником відділу мисливства та його присутність на полюваннях є обов`язковою, він працював кожну суботу та неділю без вихідних. В усному порядку за домовленістю між працівниками лісництва вони могли не виходити на роботу у понеділок-вівторок, оскільки у вихідні дні вони працювали на полюваннях. 18.11.2024 (понеділок) знаходячись вдома позивачу стало погано, він не міг поворушитись через різкі болі в спині, однак швидку допомогу він не викликав, а лише попередив власницю орендованої ним квартири [PERSON] , що він погано себе почуває і попросив телефонувати йому періодично. З 18.11.2024 по 22.11.2024 [PERSON] намагався самотужки надавати собі допомогу і обійтись без виклику швидкої допомоги. 22.11.2024 власниця квартири не змогла дозвонитись до позивача, викликала службу ДСНС та останні, на її прохання, відчинили двері до квартири. Зайшовши до квартири вона побачила позивача, який лежав на дивані у напівпритомному стані. Як виявилось, він втратив свідомість і вдарився головою, по квартирі було видно сліди крові. З 22.11.2024 по 26.11.2024 за позивачем здійснювала догляд власниця квартири. Оскільки самолікування не допомагало, 26.11.2024 зранку позивач звернувся до КНП Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних ХМР до свого сімейного лікаря [PERSON] . При цьому позивач зазначає, що у нього були загострені проблеми зі спиною. Того ж дня сімейним лікарем було призначено позивачу лікування та відкрито лікарняний. З 26.11.2024 по 03.12.2024 позивач продовжував лікуватись на дому, але 04.12.2024 став почувати себе ще гірше. Того ж дня [PERSON] був госпіталізований до хірургічного відділення МЛШМД у м.\~Миколаєві на стаціонарне лікування, де він отримував лікування у вигляді вливання крові та плазми. Позивач був госпіталізований у важкому стані, з клінікою шлунково-кишкової кровотечі. 10.12.2024 [PERSON] був виписаний з лікарні та продовжував лікуватись на дому. При цьому позивач вказує на те, що роботодавець був обізнаний про ситуацію з ним, оскільки 22.11.2024 водій директора [PERSON] був присутній у квартирі після приїзду ДСНС, а також приїжджав у лікарню та привозив особисті речі позивача, які той забув на робочому місці. [PERSON] наголошує на тому, що в період з 26.11.2024 по 10.12.2024 він перебував на лікарняному. Однак в цей час, а саме 02.12.2024, його було звільнено з роботи за прогул без поважної причини. 16.12.2024, при першій нагоді та нормальному самопочутті, вже дізнавшись про звільнення з роботи, позивач надіслав роботодавцю заяву, в якій виклав свої пояснення з приводу своєї відсутності на робочому місці. Проте при особистому спілкуванні з директором філії [PERSON] зрозумів, що його було звільнено з підстав особистої неприязні. Позивач вказує на те, що при його звільненні роботодавцем було допущено ряд порушень. А саме роботодавцем не було з`ясовано причини відсутності його на робочому місці; не отримано його письмових пояснень перед застосуванням до нього дисциплінарного стягнення; порушено строки видачі йому трудової книжки. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 434-к від 02.12.2024 про звільнення його із займаної посади за прогул без поважних причин; поновити його на посаді начальника відділу мисливства Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України з 02.12.2024; стягнути з Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України на його користь середній заробіток з 02.12.2024 по день винесення рішення судом; стягнути з Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України на його користь витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; витребувано у Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України копію наказу про прийняття [PERSON] на роботу, довідку про розмір середнього заробітку позивача, а також копію положення про Філію Південний лісовий офіс ДП Ліси України. 15.01.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що в період з 18 по 25 листопада 2024 року включно [PERSON] без поважних причин був відсутній на робочому місці. Вказаний факт підтверджується чисельними доповідними записками та актами про відсутність [PERSON] на роботі. У зв`язку з отриманням інформації про тимчасову непрацездатність [PERSON] в період з 26.11.2024 по 10.12.2024 наказом № 20К від 14.01.2025 внесено зміни до наказу № 34-к від 02.12.2024 про звільнення [PERSON] , а саме визначено 12.12.2024 датою звільнення позивача. Витребувані докази надійшли на адресу суду 20.01.2025. 22.01.2025 від представника позивача [PERSON] адвоката Макарова І.М. надійшла відповідь на відзив, згідно якої він наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що жодних доказів звернення до позивача з метою встановлення поважності причин відсутності його на роботі до матеріалів справи представником відповідача не долучено (роздруківки дзвінків у період з 18.11.2024 по 02.12.2024, тощо). Натомість доказом того, що [PERSON] дійсно знаходився у критичному стані, є виклик працівників ДСНС, які зломали вхідні двері та особисто були свідками важкого стану позивача. Представник позивача вважає, що надані докази доводять факт, що [PERSON] не міг попередити роботодавця про свою відсутність, оскільки знаходився в критичному стані, що об`єктивно виключає наявність його вини. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.02.2025 представник позивача адвокат Макаров І.М. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.03.2025 представник відповідача Таран О.П. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. 23.05.2025 від представника відповідача Філії Південний лісовий офіс ДСГП Ліси України надійшли додаткові пояснення у справі. Згідно вказаних пояснень він зазначає про те, що графік роботи [PERSON] становив п`ятиденний робочий тиждень з тривалістю 8 робочих годин на день та 40 годин на тиждень з вихідними днями субота, неділя. Крім того вказував, що оскільки [PERSON] проживав не у власному житлі, а у орендованому (непостійному), а також враховуючи воєнний стан та регіон, який постійно під обстрілами, керівництво вирішило не надсилати йому трудову книжку та наказ про звільнення, а вручити йому особисто при першій можливості. Станом на момент звільнення і по даний час [PERSON] не надав ні відповідачеві, ні суду будь-яких пояснень та доказів поважності його відсутності на роботі в період з 18.11.2024 по 22.11.2024. Тому вважає наказ про звільнення позивача законним, а позов безпідставним. 06.11.2025 представником відповідача Таран О.П. долучено до матеріалів справи пояснення головного бухгалтера Філії Південний лісовий офіс ДСГП Ліси України про розмір середнього заробітку [PERSON] , а також уточнену довідку про середній заробіток останнього від 04.11.2025. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Макаров І.М., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача Філії Південний лісовий офіс ДСГП Ліси України Таран О.П., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд у їх задоволенні відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, призначеному на 26.05.2025, пояснила, що є власницею квартири за адресою [ADDRESS] , яку винаймає позивач, який пояснив їй при заселенні, що має хронічні хвороби та просив іноді телефонувати йому та перевіряти стан його здоров`я. 22.11.2024 зранку, коли [PERSON] вже деякий час не виходив на зв`язок, хоча перед тим, вона його провідувала, готувала їжу, робила уколи, вона звернулась по телефону до ДСНС з проханням відчинити двері її оселі, у якій знаходився позивач, та вже два дні не виходить на зв`язок. По приїзду ДСНС було прийнято рішення про відкриття дверей її квартири. При цьому [PERSON] був у тяжкому стані, в квартирі була кров позивача через його падіння, удар головою та імовірну втрату свідомості. При цьому на питання суду, чому вона як власниця квартири, побачивши позивача в описаному стані не викликала швидку медичну допомогу, пояснити не змогла. Інші свідки, про виклик яких просили учасники справи, в судові засідання неодноразово не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд встановив наступне. Згідно наказу від 20.05.2024 № 17-К [PERSON] призначено на посаду начальника відділу мисливства філії Південний лісовий офіс державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України з 21 травня 2024 року з посадовим окладом згідно із штатним розписом із випробувальним строком три місяці (а.с. 36). [PERSON] з 24.10.2012 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте згідно договору оренди квартири від 21.11.2024 фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до наказу Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України ДП Ліси України від 16.05.2024 № 5 встановлено п`ятиденний робочий тиждень з тривалістю 8\~робочих годин на день та 40 годин на тиждень (а.с. 134). У відповідності до наказу Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України від 13.09.2024 № 198 Про проведення полювання в мисливських угіддях Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України встановлено, що днями полювання є субота та неділя. Повна відповідальність за проведення полювання в угіддях покладається на керівника (директора) мисливського господарства. Очолює захід по проведенню полювання керівник (директор або заступник) мисливського господарства. Присутність обов`язкова. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що його присутність на полюваннях відповідно до займаної ним посади була обов`язковою. Оскільки полювання відбувались у вихідні дні (субота та неділя) в усному порядку за домовленістю між працівниками лісництва працівники могли не виходити на роботу в понеділок та вівторок. На підтвердження фактично відпрацьованого [PERSON] робочого часу та факту наявності/відсутності його на робочому місці із зазначенням відповідних причин представником відповідача Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України долучено до матеріалів справи витяги із табеля обліку використання робочого часу за період з 01.05.2024 по 12.12.2024. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає наступне. 18.11.2024 (понеділок) знаходячись вдома позивачу стало погано, він не міг поворушитись через різкі болі в спині, однак швидку допомогу він не викликав, а лише попередив власницю орендованої ним квартири [PERSON] , що він погано себе почуває і попросив телефонувати йому періодично. З 18.11.2024 по 22.11.2024 [PERSON] намагався самотужки надавати собі допомогу і обійтись без виклику швидкої допомоги. До матеріалів справи позивачем долучено скрін-шот з мобільного телефону, з якого вбачається, що 18 листопада о 06:52 він телефонував на номер [NUMBER] ; тривалість 49 сек. Вказаний телефонний номер у списку контактів в телефоні позивача визначений як номер, який належить « [PERSON] » (а.с.\~149, 151). 22.11.2024 власниця квартири не змогла дозвонитись до позивача, викликала службу ДСНС та останні, на її прохання, відчинили двері до квартири. Зайшовши до квартири вона побачила позивача, який лежав на дивані у напівпритомному стані. Як виявилось, він втратив свідомість і вдарився головою, по квартирі було видно сліди крові. З 22.11.2024 по 26.11.2024 за позивачем здійснювала догляд власниця квартири. Згідно повідомлення Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 16.01.2025 за інформацією з «Робочого зошиту чергового біля засобів зв`язку десятого взводу» 22.11.2024 о 08:40 телефонним зв`язком звернулась власниця оселі за адресою [ADDRESS] , громадянка [PERSON] з проханням відчинити двері її оселі, у якій знаходиться особа, яка вже два дні не виходить на зв`язок. Виходячи з інформації, яку надала громадянка [PERSON] , що вказувала на можливість небезпеки для життя людини, відповідальним по взводу було прийнято рішення про виїзд на допомогу за вказаною адресою (а.с. 64, зворотня сторона, 66). Оскільки самолікування не допомагало, 26.11.2024 зранку позивач звернувся до КНП\~Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних ХМР до свого сімейного лікаря [PERSON] . При цьому позивач зазначає, що у нього були загострені проблеми зі спиною. Того ж дня сімейним лікарем було призначено позивачу лікування та відкрито лікарняний. Згідно інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я 03.12.2024 лікарем загальної практики сімейним лікарем [PERSON] КНП «Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних» ХМР було складено медичний висновок № 787Т-3Т4К-Т7Х3-66В6. Відповідно до вказаного висновку період непрацездатності визначено з 26.11.2024 по 05.12.2024 (а.с. 12). 01.05.2025 лікарем ЗПСМ ЦПМСД № 1 КНП «Херсонська міська лікарня ім. А. і О.\~Тропіних» повідомлено у відповідь на адвокатський запит щодо надання правової допомоги [PERSON] , що на момент первинного звернення пацієнт був в стані середнього ступеню тяжкості; за протоколом надання амбулаторної допомоги, стан пацієнта\~не вимагав\~визначення загального\~аналізу крові (а.с. 153). У відповідності до довідки про перевірку обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності КНП «Херсонська міська клінічна лікарня імені А. і О.\~Тропіних» ХМР від 26.02.2025 встановлено, що застрахована особа [PERSON] звернувся до сімейного лікаря [PERSON] 26.11.2024 за консультацією. Сімейним лікарем [PERSON] було видано (сформовано) два листка непрацездатності: на період з 26.11.2024 по 05.12.2024; на період з 06.12.2024 по 11.12.2024 (а.с. 154-155). За результатами перевірки встановлено, що записи, які внесені до Реєстрів, інформація про направлення та рецепти в електронній системі охорони здоров`я обґрунтовують тимчасову непрацездатність застрахованої особи [PERSON] по листках непрацездатності. З 26.11.2024 по 03.12.2024 позивач продовжував лікуватись на дому, але 04.12.2024 став почувати себе ще гірше. Того ж дня [PERSON] був госпіталізований до хірургічного відділення МЛШМД у м.\~Миколаєві на стаціонарне лікування, де він отримував лікування у вигляді вливання крові та плазми. Позивач був госпіталізований у важкому стані, з клінікою шлунково-кишкової кровотечі. 10.12.2024 [PERSON] був виписаний з лікарні та продовжував лікуватись на дому. У відповідності до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №\~9861/2582 КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» встановлено, що 04.12.2024 [PERSON] був госпіталізований ургентно у важкому стані, з клінікою шлунково-кишкової кровотечі. Проводилась консервативна терапія, перелито СЗП, ер.м. Кровотеча зупинена консервативно. Після проведеного лікування стан хворого покращився. Виписаний 10.12.2024 (а.с. 20). Повний основний діагноз синдром Мелорі-Вейса, активна фаза, К22.6. Ускладнення шлунково-кишкова кровотеча. Відповідно до довідки про лікування в стаціонарі МЛШМД від 10.12.2024 №\~9861 [PERSON] дійсно знаходився на лікуванні у заг. хірургії з 04.12.2024 по 10.12.2024. Діагноз синдром Мелорі-Вейса, а/ф, шлунково-кишкова кровотеча (а.с.\~21). Згідно повідомлення КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 22.04.2025 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні КНП ММР «МШЛМД» відділення загальної хірургії з 04.12.2024 по 10.12.2024 з діагнозом синдром Мелорі-Вейса, шлунково-кишкова кровотеча. На момент 04.12.2024 стан хворого важкий; при значенні гемоглобіну 49 г/л стан є важким, тому був непрацездатним та знаходився на стаціонарному лікуванні; на момент виписки хворого стан покращився. Гемоглобін став 90 г/л; хворий виписаний для подальшого лікування у сімейного лікаря (а.с. 157). В обґрунтування своїх заперечень проти позову Філія Південний лісовий офіс ДП\~Ліси України посилається на те, що 18.11.2024 позивач [PERSON] не вийшов на роботу та без поважний причин був відсутній на робочому місці з 18.11.2024 до 25.11.2024. У відповідності до доповідних записом директору Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України від головного лісничого Василя Дорошука, начальника управління з виробництва Юрія Ребара від 18.11.2024, 19.11.2024, 25.11.2024, 29.11.2024, 02.12.2024 з 18.11.2024начальник відділу мисливства Шестопал М.І. не вийшов на роботу, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, на телефонні дзвінки не відповідає, за домашньою адресою [ADDRESS] відсутній (а.с. 38, 40 зворотня сторона, 42, зворотня сторона). Згідно доповідної записки головного лісничого [PERSON] від 02.12.2024 в телефонному режимі [PERSON] повідомив, що 02.12.2024 він приїде на роботу для надання письмових пояснень (а.с. 43). Згідно актів про відсутність [PERSON] на роботі від 20.11.2024 № 1, від 21.11.2024 № 2, від 22.11.2024 № 3, від 26.11.2024 № 4 від 27.11.2024 № 5, від 28.11.2024 № 6, від 02.12.2024 № 7 встановлено, що в період з 18.11.2024 по 02.12.2024 позивач був відсутній на роботі (а.с. 39-43). У відповідності до вказаних актів 20.11.2024 о 10:30 начальник відділу з персоналу [PERSON] в присутності начальника відділу юридичних та майнових питань [PERSON] та голови профспілкового комітету [PERSON] зателефонувала начальнику відділу мисливства Максиму Шестопалу і запитала, чому він відсутній на роботі з 18.11.2024. [PERSON] сказав, що не може зараз розмовляти по телефону, більше на дзвінки не відповідає. 21.11.2024 було здійснено виїзд за домашньою адресою [ADDRESS] , але двері ніхто не відчинив. Відповідно до наказу директора Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України від 02.12.2024 № 434-к звільнено [PERSON] , начальника відділу мисливства філії «Південний лісовий офіс» ДП «Ліси України»02 грудня 2024 року за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗПП України (а.с. 11). 16.12.2024 [PERSON] направив на ім`я директора Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України заяву, відповідно до якої повідомив, що з 18.11.2024 знаходився дома, так як відчув біль і не розуміючи, що з ним відбувається, не викликав швидку допомогу, і в результаті, як виявилось пізніше, втратив майже 2 л крові через шлунково-кишкову кровотечу. З 26.11.2024 по 05.12.2024 був на лікарняному. Повідомити раніше не міг, так як в результаті втрати крові його гемоглобін впав до показників 40, він не міг ні ходити, ні говорити, ні навіть відкрити двері квартири (а.с. 18). Згідно наказу директора Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України від 14.01.2025 № 20-к, у зв`язку з отриманням інформації про тимчасову непрацездатність [PERSON] в період з 26 листопада по 11 грудня 2024 року, однак, що не спростовує факту відсутності [PERSON] без поважних причин на робочому місці з 18 по 25 листопада 2024 року включно внесено зміни до наказу № 434-к від 02.12.2024 про звільнення [PERSON] , а саме визначено 12 грудня 2024 року датою звільнення [PERSON] (а.с. 37). 16.12.2024 начальником відділу з персоналу, завідувачем сектору кадрів, військового обліку та навчання відділу з персоналу, начальником відділу юридичних та майнових питань Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України було складено акт № 8 «Про встановлення факту одержання трудової книжки та копії наказу про звільнення та відмову від написання розписки про отримання вказаних документів», відповідно до якого встановлено, що 16.12.2024 в кабінеті відділу з персоналу філії [PERSON] отримав наказ про звільнення від 02.12.2024 № 424-к та трудову книжку. [PERSON] під час розмови з працівниками відділу з персоналу поводив себе емоційно, допускав некоректі висловлювання та не реагував на зауваження і відмовився написати розписку про отримання наказу про звільнення від 02.12.2024 № 434-к та трудової книжки (а.с. 127). Відповідно до довідки про розмір середнього заробітку від 16.01.2025 № 184, наданого Філією Південний лісовий офіс ДП Ліси України на виконання ухвали суду про витребування доказів, середньоденна заробітна плата [PERSON] (за календарними) складає 1\~473,28 грн. (а.с. 35). В подальшому 06.11.2025 Філією Південний лісовий офіс ДП Ліси України було надано на адресу суду уточнену довідку про розмір середнього заробітку позивача, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON] (за робочими днями) складає 2\~067,47 грн., середньоденна заробітна плата [PERSON] (за календарними днями) складає 1 38,31 грн. (а.с. 222). Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). У статтях 43-46 Конституції України передбачено основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю. Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Відповідно до\~статті 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України). У статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (див. постанову Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №\~\~235/2284/17 (провадження № 61-72св17), постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №\~761/30967/15-ц). При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4\~\~статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі (див. постанови Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17 (провадження №\~\~61-37729св18), від 11 квітня 2024 року у справі № 127/29246/22 (провадження № 61-13250св23)). Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі. Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана. Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності. Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Безумовно, це мають бути об`єктивні обставини, які перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті. У постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20, від 27 листопада 2023 року у справі № 486/78/23, від 13 грудня 2023 року у справі №\~621/2124/22 (провадження № 61-11016св23) вказано, що: «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої\~статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, у пункті 4 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Працівник повинен надати відповідні пояснення та інші докази (за їх наявності) щодо поважності причин своєї відсутності. Відсутність поважної причини неявки працівника є вирішальним чинником при звільненні. Судом встановлено, та вказана обставина не заперечується учасниками справи, що в період з 18.11.2024 до 25.11.2024 позивач [PERSON] був відсутній на робочому місці. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він не був присутній на роботі, оскільки мав дуже погане самопочуття був дуже слабким, фактично не міг рухатись та говорити. Однак такі твердження позивача не в повній мірі відповідають письмовим доказам, долученим до матеріалів справи. Так, стан пацієнта на момент звернення до КНП «Херсонська міська лікарня ім. А. і О. Тропіних» ХМР 26.11.2025, за твердженням лікаря, був середнього ступеню тяжкості, не вимагав додаткових діагностичних досліджень, зокрема визначення загального аналізу крові, тощо. Крім того, не зважаючи на те, що позивач начебто перебував у вкрай тяжкому стані (за його словами), він обрав звернутись до лікаря у м. Херсоні, замість того, щоб викликати швидку медичну допомогу за місцем свого проживання або звернутись за медичною допомогою до лікаря, який знаходився ближче наприклад безпосередньо в м. Миколаєві. Вказане, на переконання суду, свідчить про те, що стан здоров`я [PERSON] не був такий важкий, як він зазначає. Зокрема його фізичний стан дозволив йому дістатись до м. Херсону, не потребував навіть аналізу крові, а також інших діагностичних заходів, сімейний лікар не вважав його стан настільки важким, який би потребував госпіталізації та відповідно безперервного нагляду лікаря. Як вбачається з матеріалів справи та особистих пояснень [PERSON] , він лікувався на дому. Той факт, що [PERSON] 04.12.2024 було госпіталізовано до хірургічного відділення КНП ММР «Миколаївська лікарня швидкої медичної допомоги» не спростовує ту обставину, що в період з 18.11.2024 по 25.11.2024 він був відсутній на робочу місці без поважних причин. На неодноразові запитання суду позивач [PERSON] та свідок [PERSON] так і не надали пояснень з приводу того, чому, якщо стан позивача в період з 18.11.2024 по 26.11.2024 був критичним та вкрай важким, вони не викликали швидку медичну допомогу та/або не звернулись за медичною допомогою іншим шляхом (викликали лікаря за місцем проживання, скористались послугами приватного лікувального закладу, тощо). Також, на переконання суду, не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що 18.11.2024 та 19.11.2024 він не був на роботі, оскільки використав належні йому дні відпочинку (відгули) за роботу у вихідні дні, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Також, на думку суду, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що 18.11.2024 він попередив свого керівника [PERSON] про поганий стан свого здоров`я та можливу відсутність на робочому місці з поважних причин. Вказане спростовується долученими до матеріалів справи актами про відсутність [PERSON] на роботі та доповідними записками його колег, зі змісту яких вбачається, що працівниками Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України, в тому числі [PERSON] , неодноразово здійснювались телефонні дзвінки до позивача з метою встановлення причин відсутності його на роботі в період з 18.11.2024 по 02.12.2024, однак останній не відповідав на телефон або повідомляв, що не має можливості розмовляти. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч.\~3-4 ст. 82, 89\~ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18\~листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №\~917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова ВС від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц). Дослідивши надані\~докази в\~їх сукупності\~та взаємозв`язку,\~судом встановлено,\~що в\~період з\~18.11.2024\~по 25.11.2024\~позивач [PERSON] \~був відсутній\~на робочому\~місці.\~Будь-яких\~повідомлень від\~позивача до\~Філії Південний\~лісовий офіс\~ДП Ліси\~України про\~причини відсутності\~його на\~роботі із\~наданням відповідних\~підтверджуючих документів\~у вказаний\~період не\~надходили.\~Вжиті роботодавцем\~заходи не\~дали можливості\~встановити поважність\~причин відсутності\~його на\~роботі,\~отримати у\~нього пояснення\~зі вказаного\~приводу не\~виявилось можливим,\~оскільки за\~місцем роботи\~він не\~з`являвся,\~на телефонні\~дзвінки не відповідав, за місцем свого проживання в м. Миколаєві двері не відчиняв, в зв`язку із чим 02.12.2024 директором Філії Південний лісовий офіс ДП Ліси України було видано наказ № 434-к про звільнення [PERSON] з роботи. При цьому встановити факт перебування позивача на лікарняному не виявилось можливим, оскільки відповідний медичний висновок про його непрацездатність було долучено (сформовано) до інформаційної системи Національної служби здоров`я України лише 03.12.2024 (період початку терміну непрацездатності 26.11.2025). Враховуючи викладене, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку,

Outcome: dismissed