Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

04.09.2025 року до суду надійшла позовна заява по даній справі через систему «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог, після їх уточнення, представник позивача посилався на те, що 30.01.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір №3183014583/225923 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами вказаного договору ТОВ «ГОУФІНГОУ» надає Клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту 2000 грн, дата надання кредиту 30.01.2020 року, строк кредиту 30 днів, відсоткова ставка 1,85% на добу. За умовами договору, кредит надано відповідачу в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На підтвердження надання кредиту, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 30.01.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000 грн за реквізитами платіжної картки №5168-75хх-хххх-5224. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 6662,60 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2000 грн, прострочена заборгованість за процентами 4662,60 грн. В подальшому, 31.01.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено Договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №3183014583/225923 від 30.01.2020 року, укладеним з відповідачем. В подальшому, 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №01-03/06/2021, відступило право вимоги за кредитним договором №3183014583/225923 від 30.01.2020 року, укладеним з відповідачем позивачу ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН». Тому позивач, вважаючи свої права порушеними, просив стягнути з відповідача заборгованість за зазначеним кредитним договором в сумі 6662,60 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. Ухвалами від 08.09.2025 року та від 07.10.2025 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 30.10.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві та заяві про розподіл судових витрат просив розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. Згоден на заочний розгляд справи /а.с.2-7, 55-57/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином /а.с.54, 66/, відзив на позов не подала. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 30.01.2020 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» (далі Товариство) та відповідачем [PERSON] (далі Клієнт) було укладено Договір про надання фінансового кредиту №3183014583/225923, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 2000 грн, строком на 30 днів, тобто до 28.02.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 675,25% річних від суми кредиту, що складає 1,85% на добу /а.с.9/. Відповідно до довідки про ідентифікацію, ТОВ «ГОУФІНГОУ» підтверджує, що клієнт [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), з якою укладено договір №3183014583/225923 від 30.01.2020 року, ідентифікована ТОВ «ГОУФІНГОУ». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі www.gofingo.com.ua /а.с.17/. Згідно з п.1.4 кредитного договору, для Клієнта, якому Товариство вперше надає кредит, протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів за цей час здійснюється за ставкою 0,01% на добу. З четвертого дня користування кредитом процентна ставка для такого Клієнта нараховується відповідно до п.1.3 Договору (1,85% на добу) /а.с.9/. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (п.1.5 Договору). Рахунок Позичальника вказаний в розділі 7 кредитного договору «Реквізити та підписи Сторін», а саме №5168-75хх-хххх-5224. Факт здійснення переказу кредитних коштів відповідачу підтверджується інформацією, наданою ТОВ «Платежі Онлайн» /а.с.22/ з додатком у виді виписки /а.с.19/, в якій за порядковим №1013 наявна інформація про переказ 2000 грн на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Згідно з п.2.1 кредитного договору, Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п.3.1.1 кредитного договору, Товариство має право вимагати від Клієнта повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в повному обсязі, а також виконання інших зобов`язань за цим договором і додатками до нього. При цьому, відповідно до п.3.4 кредитного договору, Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому договором. Відповідно до п.3.3.3 кредитного договору, Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). П.1 ч.1 ст.512, ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» (Клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» (Фактор) було укладено договір факторингу №1-31/05/21, згідно з умовами якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу), а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (права вимоги) до Боржників за Кредитними договорами (Портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором Фактор заміняє Клієнта у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами /а.с.13/. Також надано копії платіжних доручень про перерахування коштів за вказаним договором факторингу /а.с.20/. Згідно витягу з Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу від 31.05.2021 року, до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3183014583/225923 від 30.01.2020 року на загальну суму 6662,60 грн, з них: залишок по тілу кредиту 2000 грн, залишок по відсотках 4662,60 грн /а.с.16/. В подальшому, 03.06.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» (Кредитор) та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (Новий кредитор) укладено Договір №1-03/06/2021 про відступлення права вимоги, за умовами якого Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором. Згідно з платіжними інструкціями, позивачем здійснено оплату на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за вказаним Договором відступлення права вимоги /а.с.15, зворот а.с.15/. Як вбачається з Витягу з Реєстру боржників до вказаного Договору про відступлення права вимоги, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №3183014583/225923 від 30.01.2020 року на загальну суму 6662,60 грн, з них: залишок по тілу кредиту 2000 грн, залишок по відсотках 4662,60 грн /а.с.14/. Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором №3183014583/225923 від 30.01.2020 року, станом на 26.05.2025 року заборгованість відповідачем не погашена та її розмір складає 6662,60 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту 2000 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 4662,60 грн /а.с.10/. 27.05.2025 року позивач надсилав відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором /а.с.11/. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.3.4.2 кредитного договору, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Таким чином, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором в строки, передбачені договором, суд дійшов висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, а тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню. Що стосується відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з п.2.3 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування, у разі відсутності іншої домовленості сторін, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. За умовами договору, згідно з п.1.2, сторони визначили строк кредитування 30 днів: з 30.01.2020 року по 28.02.2020 року. При цьому, кредитним договором визначено порядок продовження строку користування кредитом. Так, відповідно до п.3.3.3 кредитного договору, Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Разом з тим, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, доказів здійснення оплати відповідачем всіх нарахованих процентів не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту та, як наслідок, пролонгації та встановлення нового строку кредитування, до матеріалів справи не долучено. Отже, строк кредитування закінчився 28.02.2020 року. Таким чином, разом із закінченням строку кредитування припинилось право ТОВ «ГОУФІНГОУ» нараховувати відсотки за користування кредитом. З урахуванням зазначеного, розмір відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування складає 999,60 грн, а саме: за перші 3 календарні дні, згідно з п.1.4 договору, виходячи із процентної ставки 0,01% на добу, що складає 0,6 грн (2000 грн*0,01%) та за наступних 27 днів, згідно з п.1.3 договору, виходячи із процентної ставки 1,85% на добу, що складає 999 грн (2000 грн * 1,85%), а всього 999,60 грн. Вказаний розмір відсотків був узгоджений сторонами при укладенні договору, що відображено Додатку №1 до кредитного договору «Графік розрахунків», в якому зазначено суму нарахованих відсотків за 30 днів користування кредитом 999,60 грн. Всього до сплати, разом з тілом кредиту 2999,60 грн /зворот а.с.9/. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, викладеного позивачем у заяві /а.с.32-33/, нарахування відсотків здійснювалось протягом встановленого договором строку кредитування - 30 днів з дня укладення договору, а також за 99 днів пролонгації, а всього за 126 календарних днів та, на думку позивача, розмір заборгованості відповідача за відсотками склав 4662,60 грн. Тому суд вважає, що, починаючи з 29.02.2020 року, відсотки за користування кредитом було нараховано без відповідних правових підстав, а тому належним розміром відсотків за даним договором є 999,60 грн. Таким чином, позов в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає частковому задоволенню в сумі 999,60 грн. З урахуванням зазначеного, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача, складає 2999,60 грн (з них: 2000 грн заборгованість за тілом кредиту, 999,60 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом). Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково (на 45,02%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1090,56 грн (2422,40 грн * 45,02%). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Позивач подав до суду заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. Судом встановлено, що 11.07.2025 року ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» уклало з адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем Договір №11/07/2025 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат Пархомчук С.В. зобов`язався надавати правову допомогу позивачу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором /а.с.23-24/. Згідно з п.3.1 вказаного договору, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично витрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Відповідно до п.3.3 Договору про надання правової допомоги, факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат. Сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (п.3.4 Договору про надання правової допомоги). Згідно з актом про отримання правової допомоги від 11.11.2025 року, адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу по справі про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №3183014583/225923 від 30.01.2020 року, згідно з наведеним розрахунком, а саме: - зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між позивачем та відповідачем в рамках кредитного договору №3183014583/225923 від 30.01.2020 року 2000 грн (1 год * 2000 грн); - складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг, аналіз судової практики 5000 грн (2,5 год * 2000 грн); - інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи 3000 грн (1,5 год * 2000 грн); - канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500 грн. Загальна вартість за послуги з надання правової допомоги наданої адвокатом, складає 10000 грн та витрати на виготовлення позовної заяви з додатками (канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції) 500 грн /а.с.59/. Згідно з платіжною інструкцією №9719 від 11.11.2025 року, позивачем перераховано на користь адвоката Пархомчука С.В. 10500 грн в якості оплати наданої правничої допомоги /а.с.60/. Так, суд погоджується із вимогами представника позивача у частині розподілу витрат в сумі 7000 грн за: - зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між позивачем та відповідачем в рамках кредитного договору №3183014583/225923 від 30.01.2020 року 2000 грн (1 год * 2000 грн); - складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг, аналіз судової практики 5000 грн (2,5 год * 2000 грн). Вищевказані витрати суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами. Щодо витрат за інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи на суму 3000 грн (1,5 год * 2000 грн), то будь-яких процесуальних документів, крім клопотань про усунення недоліків, виправленої позовної заяви, які були подані, у зв`язку з неналежним оформленням первісної позовної заяви, а також заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, яка могла бути включеною безпосередньо в позовну заяву та не потребувала обов`язкового окремого її подання, матеріали справи не містять. Моніторинг же Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи не може бути віднесеним до надання професійної правничої допомоги адвокатом, оскільки відноситься до технічної роботи. Тому вказані витрати позивача не підлягають розподілу. Що стосується вимог про стягнення канцелярських витрат на виготовлення копій документів, відправку поштової кореспонденції в сумі 500 грн, то вказані витрати не відносяться до витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, позивачем не обґрунтовано, які саме відправлення ним були здійснені, у зв`язку з чим, якою саме вартістю та не наведено відповідний розрахунок, з підтвердженням відповідними доказами, що перешкоджає суду встановити чи були ці витрати необхідними в даній справі. Тому підстав для стягнення вказаних витрат з відповідача також немає. З урахуванням зазначеного, матеріалами справи доведено розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн (2000 грн + 5000 грн), які підлягають розподілу між сторонами. Так як позов задоволено частково (на 45,02%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3151,40 грн (7000 грн * 45,02%), а в іншій частині у стягненні коштів за надання правової допомоги позивачу слід відмовити. Таким чином, загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 4241,96 грн, з них: судові витрати по сплаті судового збору - 1090,56 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу - 3151,40 грн.

Outcome: partial