Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 965179, відповідно до якого Відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн на умовах, визначених умовами кредитного договору. В свою чергу, Споживач зобов`язався отримати зазначену суму, повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші умови, передбачені Договором. Товариство виконало свої зобов`язання за договором в повному обсязі, надало Відповідачу кошти у зазначеному обсязі та в строк, що передбачений умовами кредитного договору. Згідно з умовами договору, Відповідач зобов`язаний був повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) у встановлений термін. Однак, Відповідач не виконала належним чином свої обов`язки, зокрема не вносила регулярні платежі на повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом. У результаті цього виникла заборгованість. Відповідно до цього, укладення кредитного договору між сторонами відбулося за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Товариства, доступ до якої був наданий Споживачу через вебсайт. Ідентифікація Споживача здійснювалася через вхід в особистий кабінет з використанням одноразового ідентифікатора, що надсилався на номер мобільного телефону Споживача. Після цього Споживач підписав договір електронним підписом, що є підтвердженням укладення цього правочину. Згідно з пунктом 9.2 Договору, кредитний договір вважається укладеним з моменту підписання його електронними підписами обох сторін і діє до повного виконання зобов`язань Споживачем. Укладання договору було підтверджено електронним підписом, що був створений за допомогою одноразового ідентифікатора. Підтвердженням виконання Товариством своїх зобов`язань є надані копії договору та відповідних додатків, підписаних електронним підписом Відповідача, а також лист про перерахування коштів на рахунок Споживача. Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору проценти нараховуються за користування кредитом, і нарахування здійснюється на основі фактичної заборгованості за кожен день користування кредитом. У разі прострочення повернення кредиту, кредитор має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати процентів, що підлягають нарахуванню. Зважаючи на те, що термін повернення кредиту настав, а зобов`язання Споживача не були виконані у встановлений термін, Товариство змушене звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості у судовому порядку. Станом на момент подання позову, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 13 879,99 грн, з яких: 1999,99 грн основна сума кредиту, 11 880 грн проценти за користування кредитом. Також, 21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу №21062024, за яким останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги грошових коштів від осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі Кредит», у тому числі від [PERSON] . З огляду на викладені обставини та надані докази, Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з Відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі, визначеному позовною заявою, а також понесені судові витрати. Представник Позивача у судове засідання не з`явився, однак у прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства та не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. За таких обставин суд дійшов висновку, що Відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак не скористалася своїм правом на участь у судовому засіданні та подання заперечень проти позову. У зв`язку з цим наявні правові підстави для ухвалення заочного рішення відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2025 року постановлено здійснювати заочний розгляд справи відповідно до статті 281 ЦПК України. Дослідивши подані сторонами письмові та електронні докази, оцінивши їх у сукупності та з урахуванням вимог статей 7681 ЦПК України, суд встановив наступні фактичні обставини справи та дійшов відповідних правових висновків. Як убачається з наданих суду письмових та електронних доказів, 27 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (надалі Товариство) та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №965179 (надалі Договір), відповідно до умов якого Відповідачу надано кредит у розмірі 2000 грн. За умовами Договору Відповідач зобов`язалася повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконувати інші зобов`язання, передбачені договором, у тому числі щодо дотримання строків та порядку здійснення платежів (а.с. 1635). Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином та в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, зокрема листом про перерахування коштів кредиту на рахунок Відповідача № [NUMBER] . Грошові кошти були надані у визначеному договором розмірі та у строк, передбачений його умовами. Водночас, згідно з положеннями Договору, Відповідач зобов`язувалася своєчасно повернути кредит, сплатити проценти, а у разі порушення строків штрафні санкції та пеню (у разі їх нарахування). Проте Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, оскільки у строки та в обсягах, визначених графіком платежів, платежі на погашення тіла кредиту та процентів не здійснювала або здійснювала несвоєчасно та не в повному обсязі. Як убачається з графіка платежів та розрахунку заборгованості, доданих до матеріалів справи, таке порушення умов договору призвело до утворення простроченої заборгованості (а.с.36). Зазначені дії Відповідача [PERSON] свідчать про порушення вимог статей 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України, оскільки зобов`язання за кредитним договором не були виконані належним чином, що, у свою чергу, стало підставою для виникнення заборгованості. Щодо порядку укладення кредитного договору, суд зазначає, що відповідно до частин 1 та 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися як усно, так і в письмовій (у тому числі електронній) формі, якщо інше не встановлено законом. Згідно із Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, за умови його підписання електронним підписом у порядку, передбаченому законом. Матеріалами справи підтверджується, що укладення Договору між сторонами відбулося із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Товариства, доступ до якої Відповідач отримала через вебсайт Товариства. Ідентифікація Споживача здійснювалася шляхом входу до особистого кабінету із застосуванням одноразового ідентифікатора С241, який надсилався на мобільний номер телефону Відповідача [NUMBER] . Після введення такого ідентифікатора Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, що підтверджується електронним повідомленням про підтвердження підпису та копіями електронних документів з накладеним електронним підписом [PERSON] . Відповідно до пункту 9.2 Договору, кредитний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Факт підписання договору Відповідачем одноразовим ідентифікатором підтверджується матеріалами справи. Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору проценти за користування кредитом є платою за користування грошовими коштами та нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування кредитом. У разі прострочення виконання зобов`язань кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів. Оскільки встановлений договором строк повернення кредиту настав, а Відповідач зобов`язання не виконала, у Товариства виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Станом на дату подання позову заборгованість [PERSON] перед Позивачем становить 13 879,99 грн, з яких 1 999,99 грн заборгованість за основною сумою кредиту та 11 880 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та графіком платежів. Крім того, 21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №21062024, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та право грошової вимоги до боржників ТОВ «Селфі Кредит», у тому числі до [PERSON] , що підтверджується копією договору факторингу, витягом з реєстру боржників та актом приймання-передачі. Також Позивач заявив вимогу про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням вимог належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, а також дотримуючись приписів статей 7681 та 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, з урахуванням умов кредитного договору, графіка платежів та фактичного обсягу виконаних і невиконаних Відповідачем зобов`язань. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і оформленою в електронній формі. Згідно зі статтею 12 зазначеного Закону, у разі якщо електронний правочин підлягає підписанню сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису, у тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який за наявності згоди сторін прирівнюється до власноручного підпису та має відповідну юридичну силу. Абзацом другим частини другої статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за взаємною згодою сторін, вважається таким, що укладений у письмовій формі. Отже, укладений між сторонами кредитний договір в електронній формі відповідає вимогам чинного законодавства України та є належною і законною підставою для виникнення між сторонами цивільних прав та обов`язків. Підписанням електронного кредитного договору Відповідач підтвердила факт ознайомлення з усіма його істотними умовами, зокрема щодо суми кредиту, порядку, строків та способу його повернення, розміру процентної ставки, відповідальності за порушення зобов`язань, а також висловила свою згоду з умовами договору та вимогами чинного законодавства України, що регулює відповідні правовідносини. Відповідно до частин першої та третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку. Зобов`язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Частина перша статті 1048 ЦК України передбачає право кредитодавця на отримання процентів за користування кредитом, а стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути кредит у строки та в порядку, визначені договором. Частиною першою статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання, а відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Судом установлено, що Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, допустила прострочення виконання грошового зобов`язання та не спростувала наданий Позивачем розрахунок заборгованості. Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення заборгованості, а також заперечень щодо її розміру чи правових підстав нарахування, Відповідачем суду не подано. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. З огляду на наведене суд доходить висновку, що заборгованість [PERSON] перед Позивачем у загальному розмірі 13 879,99 грн, з яких 1 999,99 грн заборгованість за основною сумою кредиту та 11 880 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, є належним чином доведеною, підтвердженою допустимими та належними доказами і такою, що підлягає стягненню на користь Позивача. Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що представником Позивача заявлено до стягнення 8 000,00 грн. Водночас, з урахуванням принципів розумності та співмірності, характеру спірних правовідносин, малозначності справи, обсягу фактично наданих правничих послуг, а також розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд дійшов висновку про завищеність заявленого розміру таких витрат. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн, що відповідає засадам справедливості та співмірності. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial