Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 03.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11029595000, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 16000,00 доларів США зі сплатою 11,80 відсотків річних за користування кредитом на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених графіком погашення кредиту, та не пізніше 16 серпня 2013 року. 17 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений договір поруки 1/11029595000-П. 12 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 2, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло права вимоги до боржників зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 11029595000. Рішенням суду від 24 червня 2015 року ухвалено про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кей Колект» заборгованість за договором кредиту від 17 серпня 2006 року, яка станом на 24.06.2015 року становить 140 302, 49 грн. та 1403, 02 грн. судових витрат. Представник позивача вказує, що на день подання позову відповідачем рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано. У зв`язку простроченням відповідачем сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та рішенню суду позивачем було здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно), а саме: за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних, становить: 20 824,89 грн. згідно з розрахунком суми інфляційних втрат, за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно), понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат, становить: 68 716,34 грн. При цьому зазначає, що при зазначенні саме такого періоду стягнення 3 % річних та інфляційних втрат позивач дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача у позовній заяві просила вимоги позову задовольнити, здійснювати розгляд справи без її участі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, днем вручення якої, відповідно до п.4 ч.6 ст. 272 ЦПК України є 10.10.2025 та 30.11.2025 року відповідно. Правом на подання відзиву не скористалися. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 05.09.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 16.09.2025 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно 17.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11029595000, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит на споживчі потреби на загальну суму 16000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 16.08.2013 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,8 % річних, а відповідач зобов`язалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі в розмірі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту (а.с.7-11). На забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником [PERSON] , 17.08.2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та поручитель відповідач [PERSON] уклали договір поруки №1/11029595000-П, згідно якого поручитель взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника [PERSON] (а.с.13-14). 13.02.2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та позивачем укладено договір факторингу № 2, згідно якого позивач отримав право вимоги до відповідачів за вказаними кредитним договором та договором поруки (а.с.38-46,48). Рішенням Тисменицького районного суду від 24.06.2015 року у справі №352/2432/14-ц, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», 6 517 доларів 90 центів США, що станом на 24.06.2015 р. еквівалентно згідно курсу НБУ 140302,49 грн заборгованості за кредитним договором та 1403,02 коп. судових витрат. В задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з відповідача-поручителя [PERSON] судом відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 07.07.2015 року. 23.09.2015 року Тисменицький районний суд видав виконавчий лист №352/2432/14-ц про стягнення з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», 6517 доларів 90 центів США, що станом на 24.06.2015 р. еквівалентно згідно курсу НБУ 140302,49 грн заборгованості за кредитним договором та 1403,02 коп. судових витрат. Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа до 07.07.2016 року (а.с.29-30). Постановою головного державного виконавця Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 21.07.2016 року, відмовлено в прийнятті у провадження виконавчого документа №352/2432/14-ц, виданого 23.09.2015 року, у зв`язку із пропущенням строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.28). З розрахунку\~інфляційних втрат,\~який виконаний\~позивачем,\~вбачається,\~що такі\~були нараховані\~на суму\~боргу 141705,51\~грн,\~що включає\~в себе\~140302,49\~грн заборгованості\~за кредитним\~договором та\~1403,\~02\~коп.\~витрат по\~сплаті судового\~збору,\~та становлять\~68\~716,34\~грн. за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно). За такий же період позивачем розрахована сума 3\~%\~річних,\~яка згідно\~розрахунку позивача\~становить 20\~824,89\~грн (а.с.16-18). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Згідно із приписами ч.1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, тобто\~ч.5 ст.\~11\~ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч.2 ст. 625 ЦК України. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу\~за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19). Стосовно нарахування інфляційних втрат. Відповідно до статті 533 ЦК України, згідно з якою, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першоїстатті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривнях стягувачеві має бути перерахована зазначена у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривнях. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у поставах: від 01 лютого 2023 року у справі № 202/7130/20 (провадження № 61-9511св22), від 15 листопада 2023 року у справі № 369/8122/21 (провадження № 61-10799св23). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 вказано: «…якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення»; «Посилання відповідача на те, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається на день подання позову, не ґрунтується на нормах матеріального права»; «Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення» (пункти 60, 61, 64). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.12.2024 року у справі 759/8814/23. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено,\~що згідно\~укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 12 лютого 2012 року договору факторингу № 2, право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11029595000 перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Рішенням Тисменицького районного\~суду від\~24\~червня 2015\~року стягнуто\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Кей\~Колект» заборгованість\~за договором\~кредиту від\~17\~серпня 2006\~року,6 517 доларів 90 центів США, що станом на 24.06.2015 р. еквівалентно згідно курсу НБУ 140 302,49 грн та 1 403, 02 грн. судових витрат. В частині стягнення заборгованості з [PERSON] відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 07.07.2015 року. Тобто, на підставі рішення суду лише у відповідача [PERSON] виникло грошове зобов`язання перед ТОВ «Кей Колект», яке є правонаступником ПАТ « УкрСиббанк». Відтак,\~оскільки у\~задоволенні позовних\~вимог до\~відповідача [PERSON] було\~відмовлено у\~зв`язку із\~пропуском строку\~пред`явлення вимог\~кредитора до\~поручителя,\~томуу задоволенні позовних вимог у даній справі до відповідача [PERSON] теж слід відмовити. Даних про добровільне або примусове виконання рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.06.2015 року [PERSON] матеріали справи не містять. Суд вважає, що позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.06.2015 року у справі №352/2432/14-ц. При цьому,\~суд зазначає,\~що оскільки предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, так як втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Отже, позов в частині позовних вимог до [PERSON] слід задовольнити частково. VІІ. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 563,39 грн

Outcome: partial