Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві держаної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права на спілкування з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. Позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2021 року по 30.04.2025 року, від якого у подружжя [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, та перебувала на спільному утриманні сторін. Позивач вказує, що після того як відповідач почала проживати з іншим чоловіком, вона відокремила життя сина від батька, зменшила час на спілкування батька з дитиною, контролює спілкування, не дозволяє брати дитину з ночівлею. З метою вирішення непорозумінь між батьками позивач звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, однак вирішити питання у позасудовому порядку не виявилось можливим. З урахуванням зазначеного позивач просить суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] , зокрема: не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною засобами телефонного зв`язку; не чинити перешкоду відвідуванні батьком дитини дитячих та інших заходів, які проводяться за участю дитини. Зобов`язати відповідача у разі погіршення стану здоров`я дитини негайно про це повідомляти. Зобов`язати відповідача, у випадках виїзду її за межі України (відрядження, лікування, тощо), а також у випадках залишення меж Київської області на термін більше ніж 4 доби, якщо такі від`їзди планується здійснювати без дитини та тягнуть за собою залишення дитини на родичів зі сторони відповідача чи сторонніх осіб, передавати на цей період дитину батькові. Зобов`язати відповідача, у разі її госпіталізації (екстреної чи планової) до медичних закладів (будь-яких форм власності) як стаціонарної хворої, передавати на цей період дитину батькові. Встановити позивачу для здійснення права на участь та спілкуванні з сином [PERSON] , такі способи участі: побачення через тиждень у суботу з 09:00 год. до неділі 20:00 год. за місцем проживання батька, з правом ночівлі, без присутності матері; побачення у дні народження дитини у парні роки (2026, 2028, 2030 і т.п.) з 10:00 год. до 20:00 год. з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, інших місць за бажанням дитини в Україні без присутності матері, з повідомленням відповідача про місце перебування; побачення у дні офіційних державних свят: Новий Рік, Різдво Христове (за юліанським календарем), Міжнародний жіночий день, Великдень (Пасха), День Незалежності у непарні роки (2025, 2027, 2029 і т.п.) з 10:00 год. до 20:00 год. з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, інших місць за бажанням дитини в Україні, без присутності матері, з повідомленням відповідача про місце перебування сина. Покласти на відповідача судові витрати. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Витребувано у Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації письмовий висновок щодо способу участі [PERSON] , [INFO] , у вихованні сина [PERSON] , [INFO] . 22 жовтня 2025 року на адресу суду надішли заперечення відповідача [PERSON] , на позовну заяву, у яких остання просила відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Призначити медично-психологічну комплексну експертизу для з`ясування впливу хвороби розсіяного склерозу на психічній стан позивача та можливість негативного впливу психологічного стану позивача на малолітню дитину. Призначити спосіб участі позивача у вихованні сина - місце спілкування квартиру за адресою місця проживання матері дитини за адресою: [ADDRESS] , часом спілкування (стандартно) два рази на тиждень (коли відповідачу і сину зручно) в понеділок і четвер. Час спілкування визначити з урахуванням розпорядку дня дитини (їжа, сон, прийом ліків, заняття тощо) не більше двох годин з 16:00 до 18:00 обов`язково в присутності його матері - [PERSON] 29 жовтня 2025 року на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способів участі батька громадянина [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що Орган опіки, ураховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, рекомендує визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме: І та ІІІ субота з 09 години 00 хвилин до неділі 20 години 00 хвилин; щосереди з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; дні народження дитини спільно з батьками з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; половина часу спільного відпочинку у державні свята. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі відповідача. Висновок органу опіки та піклування підтримали. Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації явку свого представника в судове засідання не забезпечила, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового слухання. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14.08.2021 року перебували у зареєстрованому Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) шлюбі (актовий запис №1715), який розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31.03.2025 року у справі №759/1628/25. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 березня 2025 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін залишилася проживати разом з матір`ю, що не заперечувалося сторонами. Позивач вказує, що мати дитини чинить йому перешкоди у спілкуванні із сином. Вирішити питання мировою угодою, або в позасудовому порядку сторони змоги не змогли. Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно з положеннями ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись з дитиною, приймати участь не тільки в її утриманні а і у вихованні, що враховуючи заперечення відповідача без рішення суду змоги зробити не має. Слід зазначити, що умови відповідача щодо встановлення графіку спілкування позивача з дитиною не в повній мірі відповідає інтересам позивача та самої дитини, оскільки після розірвання шлюбу між сторонами склались відносини, які не надають можливості сторонам спілкуватись в нормальному режимі. Суд вважає, що батькам дитини, слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування батька з дитиною. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд доходить переконання, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003 р., «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009 р.). Слід також зазначити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі, не досягнуто компромісу щодо способів участі батька у вихованні сина, при цьому увага як матері, так і батька у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом її розвитку в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити її належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батька з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою. Суд, вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, беручи до уваги, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд вважає, що відповідач не повинна чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином. Суд вважає, що графік (регламент) такого спілкування має бути визначений із врахуванням інтересів дитини та має бути таким, що не порушує режиму дня та в майбутньому навчання дитини, не відриватиме її від нормального, звичайного для нього середовища та не заважатиме нормальному її існуванню і, при цьому, не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей. З урахуванням наведеного, суд вважає за доцільне визначити дні спілкування дитини з батьком з урахуванням рекомендацій, рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини та висновку Службою у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, та визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме: І та ІІІ субота з 09 години 00 хвилин до неділі 20 години 00 хвилин; щосереди з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; дні народження дитини спільно з батьками з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; половина часу спільного відпочинку у державні свята. Суд при цьому ураховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23). Разом з тим, суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дитини, незважаючи на взаємні непорозуміння між собою, мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дитини, в тому числі, знайти можливі шляхи вирішення проблем спілкування позивача із дитиною засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними. Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батька дитини позивача у справі у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі його як батька у вихованні дитини. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 (провадження 61-13706св20). Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із сином у спосіб, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, місцезнаходження дитини та сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин дійсних взаємовідносин сторін, відношення батька до дитини, а також відношення матері до батька та дитини, переймаючись виключно інтересами дитини, який є хлопчиком, і в житті якого особа чоловіка - батька має одне з вирішальних значень, суд приходить до висновку про встановлення саме такого способу участі батька у вихованні сина, який наведено у висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.10.2025 року №107-8935. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем було заявлено позовні вимоги немайнового характеру, які задоволено судом частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial