Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 30.12.2020 року о 17 год. 20 хв. по вул. Тітова, 21 у м. Дніпро, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Rav-4», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Ford Cardo 1833 DC», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (далі - відповідач). Дорожньо - транспортна пригода сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Ford Cardo 1833 DC», д/н [NUMBER] , [PERSON] . На момент ДТП, майнові інтереси власника автомобіля «Toyota Rav-4», д/н [NUMBER] , були застраховані в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АРКС» Договором добровільного страхування наземного транспорту № 139448а0д від 09.11.2020 року. Власник автомобіля «Toyota Rav-4», д/н [NUMBER] , звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX2699408 від 18.01.2021 року та умов Договору страхування № 139448а0д від 09.11.2020 року, розмір страхового відшкодування склав 25 281 грн. 00 коп., який позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО, що підтверджується актом зарахування зустрічних односторонніх вимог від 31.01.2021 року. Далі позивач зазначає, що на момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Ford Cardo 1833 DC», д/н [NUMBER] була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Альфа страхування» (далі - відповідач -2), згідно полісу ЕР/191955167 (ліміт відповідальності - 130 000 грн. 00 коп., франшиза - 1 500 грн. 00 коп.). Таким чином, 05.01.2023 року позивач звернувся до відповідача -2 із заявою про виплату страхового відшкодування за вих. Су/010075/3. Однак, листом за вих. 0009.609.21.01-000264.01 від 20.01.2023 року відповідачем -2 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з огляду на пропуск строку в один рік на подання заяви про страхове відшкодування відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. З метою досудового врегулювання спору позивачем 20.02.2023 року було направлено на адресу відповідача -1 претензію про регресні вимоги за вих. № СУ/010075/4-1, простим листом. У зв`язку з вищевикладеним представник позивача змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 25 281 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. Представником відповідача -2 було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь позивача страхового відшкодування. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилався на те, що станом на час настання страхового випадку цивільно - правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП [PERSON] , застрахована відповідачем -2 на підставі полісу № ЕР/191955167 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак, відповідач -2 наголошує на тому, що позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» із пропуском встановленого законом річного строку. А тому, у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу страхового відшкодування за вимогою в порядку суброгації за вих. № № СУ/010075/3 від 05.01.2023 року. У зв`язку з чим, просить суд відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо відшкодування шкоди із відповідача -2 у повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» зазначає про повнепідтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» просив суд відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо відшкодування шкоди із відповідача -2 у повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат, про що надав відповідну заяву. Від відповідача-1- [PERSON] будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Такий учасник справи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судовим розглядом встановлено, що 09.11.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 139448а0д, згідно якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь - яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Toyota Rav-4», д/н [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Судом також встановлено, що 30.12.2020 року о 17 год. 20 хв. рухаючись по вул. Тітова, 21 у м. Дніпро, керуючи транспортним засобом «Ford Cardo 1833 DC», д/н [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці та скоїв наїзд на транспортний засіб «Toyota Rav-4», д/н [NUMBER] , що стояв, яким керував [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2021 року винним у настанні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Матеріалами справи також підтверджено, що відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX2699408 від 18.01.2021 року та умов Договору страхування № 139448а0д від 09.11.2020 року, розмір страхового відшкодування склав 25 281 грн. 00 коп., який позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО, що підтверджується актом зарахування зустрічних односторонніх вимог від 31.01.2021 року. Також судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Ford Cardo 1833 DC», д/н [NUMBER] була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Альфа страхування», згідно полісу ЕР/191955167 (ліміт відповідальності - 130 000 грн. 00 коп., франшиза - 1 500 грн. 00 коп.). З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2023 року позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування за вих. СУ/010075/3. Однак, листом за вих. 0009.609.21.01-000264.01 від 20.01.2023 року відповідачем -2 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з огляду на пропуск строку в один рік на подання заяви про страхове відшкодування відповідно до п. 37.11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З метою досудового врегулювання спору позивачем 20.02.2023 року було направлено на адресу відповідача -1 претензію про регресні вимоги за вих. № СУ/010075/4-1, простим листом, які були залишені без задоволення. Таким чином, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір з приводу стягнення страховиком з відповідачів суми фактично виплаченого страховиком страхового відшкодування, і який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час виникнення спірних правовідносин були регламентовані спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961-IV). Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону№ 1961-IV). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV). Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону№ 1961-IV). Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом а) частини першої статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Суд звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, на яку посилався суд першої інстанції, а також постанови від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). Отже, з огляду на зазначене уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149, 150 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку». У зв`язку з викладеним, суд вважає, що посилання позивача на те, що потерпілий має право вибору і пред`явлення позову і до винної особи є його абсолютним правом є безпідставними, так як Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше існуючої правової позиції Верховного Суду України й з того часу судова практика незмінна, враховує баланс інтересів усіх сторін спору, а тому немає підстав для відступлення. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. В даному випадку предметом спору є зворотна вимога страховика до особи, відповідальної за завдану шкоду, про стягнення компенсації страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику (потерпілому) за договором добровільного страхування. Як встановлено судом на дату ДТП (30.12.2020 року) транспортний засіб «Ford Cardo 1833 DC», д/н [NUMBER] , був застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПАТ СК «Альфа Страхування» згідно полісу № ЕР/191955167. Таким чином позовні вимоги позивача, страховика до винуватця ДТП, як одного з відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки така особа не є належним боржником у даному зобов`язанні, а відтак не є і належним відповідачем у справі. Щодо позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування», суд вказує про наступне. Статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), однією з яких є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 цього закону). При цьому, зазначений у п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 336/7752/16-ц, яку суд враховує при ухваленні даного рішення по цій справі. Судом встановлено, що 05.01.2023 року АТ «СК «АРКС» звернулось з заявою № СУ /010075/3 до ПрАТ «СК «Альфа страхування» щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Toyota Rav-4», д/н [NUMBER] , внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що сталася 30.12.2020 року за участю забезпеченого транспортного засобу «Ford Cardo 1833 DC», д/н [NUMBER] (поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності № ЕР/191955167). Листом за вих. № 0009.609.21.01-000264.01 від 20.01.2023 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з огляду на пропуск строку в 1 рік на подання заяви про страхове відшкодування відповідно до п. 37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представником позивача не заперечується, що їм було відомо про наявність у відповідача -1 діючого полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності № ЕР /191955167 укладеного з ПрАТ «СК «Альфа страхування». Враховуючи викладене, суд прийшов до висновків, що оскільки позивач АТ «СК«АРКС» звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Альфа страхування» із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання дорожньо-транспортної пригоди 30.12.2020 року; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування 05.01.2023 року), ПрАТ «СК «Альфа страхування» правомірно відмовила йому у виплаті страхового відшкодування. У цьому випадку вимога заявлена про відшкодування майнової шкоди, та річний строк обчислюється з моменту настання події, а саме дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «СК«АРКС» до [PERSON] , ПрАТ «СК «Альфа страхування» про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог належить відмовити в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, у зв`язку із чим суд покладає такі витрати в даному випадку на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС». На підставі викладеного та

Outcome: dismissed