Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, шляхом направлення 29.10.2025 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 06.11.2025. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами 07.02.2023 зареєстрований шлюб у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Мінюсту (м. Київ), актовий запис №186 від 07.02.2023. Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають, однак добровільно розірвати шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану сторони не можуть за відсутності спілкування. Сімейне життя з відповідачем не склалося в зв`язку з тим, що вони перестали розуміти один одного, ведуть різні бюджети, шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе, шлюб носить формальний характер, оскільки шлюбні відносини між ними припинені. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Вважає свої позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, є недоречним і неможливим, призначення строку для примирення недоцільним. Враховуючи зазначені обставини, позивачка просить розірвати шлюб, який укладений між сторонами та зареєстрований у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Мінюсту (м. Київ), актовий запис №186 від 07.02.2023; також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати за оплату судового збору у розмірі 1211,2 грн та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 2000 грн. Ухвалою суду від 14.11.2025 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в позовній заяві просила здійснювати розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується відміткою від 22.11.2025 на конверті про невручення рекомендованого листа з причин "адресат відсутній", який направлявся з судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання відповідача, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив на позов, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 07 лютого 2023 року сторони зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №186, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.02.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 8). Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом як подружжя не проживають, неповнолітніх дітей не мають. Згідно наданої позивачкою заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивачку на розірвання шлюбу з відповідачем, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Позивачка, яка змінила прізвище при реєстрації шлюбу, до суду подала заяву про залишення зміненого прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Як вбачається\~з наданої\~позивачкою квитанції\~№7662-0295-4809-7305\~від 29.10.2025\~(а.с.\~4)\~та виписки\~про зарахування\~судового збору\~до спеціального\~фонду державного\~бюджету України\~(а.с.\~16),\~остання за\~подання даного\~позову до\~суду сплатила\~судовий збір\~в розмірі\~1211,2\~грн,\~виходячи з\~розміру,\~встановленого підпунктом\~3\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~4\~Закону України\~Про судовий\~збір,\~що підлягає\~відшкодуванню відповідачем. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. Також на відповідача слід покласти понесені позивачем витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №29-10/2025 від 29.10.2025 (а.с. 9), актом виконаних робіт від 29.10.2025 (а.с. 10), копією договору про надання правничої допомоги від 29.10.2025 (а.с. 11), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Вак О.В. з копією посвідчення адвоката Вак О.В. (а.с. 12) та розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу від 29.10.2025 (а.с. 13). Отже, позивачем надані належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн, які, у зв`язку з відсутністю клопотань про їх зменшення, слід стягнути в повному обсязі з відповідача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved