Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на 1/3 частину нерухомого майна, а саме: 1/12 частки житлового будинку [ADDRESS] та 7/24 часток квартири [ADDRESS] з надвірними спорудами, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , а вона, як спадкоємець першої черги за законом, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач є донькою спадкодавця, яка також подала нотаріусу аналогічну заяву про прийняття спадщини. Їй, як спадкоємцю першої черги за законом, належить 1/3 частка від спадщини, а відповідачу - 2/3 частки, оскільки третій спадкоємець першої черги за законом відмовився від своєї частки на користь відповідача. Серед іншого, до складу спадкової маси входить 1/4 частка житлового будинку [ADDRESS] та 7/8 часток квартири [ADDRESS] . Незважаючи на її статус спадкоємця першої черги за законом, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а саме поєднанням в одному об`єкті нерухомого майна двох різних об`єктів - індивідуального житлового будинку та багатоквартирного житлового будинку, при цьому, будь які документи про проведення його поділу відсутні. З огляду на відсутність можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку, просить визнати за нею право власності на спадкове майно в судовому порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористалась. Натомість, подала зустрічний позов про визнання за нею права власності на 2/3 частини нерухомого майна, а саме: 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] та 14/24 часток квартири [ADDRESS] з надвірними спорудами, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Аргументи зустрічного позову заяви аналогічні аргументам первісного позивач за цим позовом не взмозі в нотаріальному порядку оформити право власності на нерухоме майно з тих самих підстав, що і позивач за первісним позовом, через що захист спадкових прав здійснює в судовому порядку. Правом на подання відзиву на зустрічну позовну заяву відповідач за цим позовом не скористалась. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування, як за первісним та і за зустрічним позовом не було подано. Первісна позовна заява поступила до суду 03.04.2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 04.04.2019 року, таку позовну заяву залишено без руху. Після усунення недоліків ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.05.2019 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Цією ж ухвалою визначено попередній розмір судового збору в сумі 768,40 гривень з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням надміру сплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи. Після цього, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.2019 року, прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи за цим позовом. В подальшому, за відповідним клопотанням представника позивача за первісним позовом, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.09.2019 року, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 463/5521/19 за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, третя особа П`ята Львівська державна нотаріальна контора про визнання права спільної власності подружжя. Після усунення обставин, які передували зупиненню провадження, а саме залишення без розгляду позовної заяви у справі № 463/5521/19, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 22.09.2025 року провадження у справі поновлено. Потворне клопотання представника позивача за первісним позовом про зупинення провадження у справі суд відхилив, про що постановив відповідну ухвалу від 03.11.2025 року. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. За відповідним клопотанням учасників справи суд витребував матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] та матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на будинок [ADDRESS] . Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.11.2025 року. Справа призначена до судового розгляду по суті. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу вимог частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача - адвокат Пручай О.М. під час виступу з вступним словом висловилась про підтримання первісного позову та визнання зустрічного позову з підстав, викладених у цих заявах. Просить такі позови задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Геш І.Ю. під час виступу з вступним словом висловились про визнання первісного позову та підтримання зустрічного позову з підстав, викладених у цих заявах. Просять такі позови задовольнити. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. Оскільки суд забезпечив можливість учасникам справи представити свою позицію, а строки для подання доказів завершились, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з`явилися на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на будинок [ADDRESS] (далі - інвентаризаційна справа), оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач за первісним позовом є дружиною та донькою [PERSON] відповідно, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.133) та свідоцтва про народження (т.1 а.с.132). [PERSON] помер [INFO] , що також підтверджується копією свідоцтва про смерть(т.1 а.с.131). Відповідно до матеріалів спадкової справи, належним чином засвічена копія якої долучена до цієї справи (т.1 а.с.118-172), із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1 а.с.119, 120) звернулись лише позивач та відповідач за первісним позовом. Третій спадкоємець - [PERSON] , який є батьком спадкодавця, заявою від 19.10.2018 року (т.1 а.с.121) відмовився від своєї частки у спадщині на користь відповідача [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом, як вбачається, немає. Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємицею 1/3 частки від складу спадкової маси, а відповідач [PERSON] - 2/3 частки. Згідно копії реєстраційного посвідчення від 29.12.1998 року (т.1 а.с.10, а.с.91 інвентаризаційної справи), [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 08.12.1998 року, належить 1/4 частка в будинку [ADDRESS] . Копія цього договору знаходиться в матеріалах справи (т.1 а.с.11). Також, як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 16.04.1992 року (а.с.81 інвентаризаційної справи), надано дозвіл [PERSON] на проживання у квартирі [ADDRESS] . При цьому, будь які документи про поділ цього будинку чи про виділення квартири в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. В подальшому, 15.09.1998 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.82 інвентаризаційної справи) і на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.1999 року, останній відчужив свою квартиру на користь [PERSON] . Після смерті [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 24.07.2009 року (т.1 а.с.91, а.с.108 інвентаризаційної справи), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2009 року № 1-1195 (а.с.113 інвентаризаційної справи) та на підставі договору міни від 15.08.2011 року (т.1 а.с.164, а.с.137 інвентаризаційної справи), [PERSON] став власником 1/2, 1/8 та 1/4 часток квартири [ADDRESS] відповідно, про що йому було видано витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.161, 162, 163, а.с.110, 115, 140 інвентаризаційної справи). В загальному, на момент смерті [PERSON] належало 7/8 часток квартири [ADDRESS] . Власником іншої 1/8 частини цієї квартири є відповідач [PERSON] , якій право власності на цю частку належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2009 року № 1-1205 та підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.118, 120 інвентаризаційної справи). Згідно повідомлення державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори від 20.03.2019 року № 787/02-14 (т.1 а.с.16), позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у зв`язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а саме поєднанням в одному об`єкті нерухомого майна двох різних об`єктів - індивідуального житлового будинку та багатоквартирного житлового будинку, при цьому, будь які документи про проведення його поділу відсутні. З аналогічних підстав нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно відповідачу [PERSON] (позивачу за зустрічним позовом), про що останній направлено повідомлення від 09.04.2019 року № 1066/02-14 (т.1 а.с.95). Також відомо, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входило рухоме майно, а саме транспортні засоби, відносно якого сторони уклали договір про розподіл спадкового майна (т.1 а.с.139) та, як наслідок, отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.143, 144, 146, 148, 149, 151). Таке майно не є предметом спору у цій справі. З метою оформлення своїх спадкових прав відносно нерухомого майна сторони звернулись до суду з первісним та зустрічним позовами. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша, друга статті 1220 ЦК України). У частині першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (частини перша, п`ята статті 1268 ЦК України). У частинах першій, третій статті 1296 ЦК України закріплено правило, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому, згідно статті 1197 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. З урахуванням зазначених правових норм Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.11.2025 року у справі № 489/3282/23 зазначив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У справі яка розглядається судом встановлено, що за відсутності будь якого рішення про поділ або ж виділ будинок [ADDRESS] фактично має два юридичних стани - ознаки індивідуального житлового будинку та багатоквартирного житлового будинку, чого за належного урядування не повинно було б статися, адже поняття багатоквартирний житловий будинок і індивідуальний житловий будинок є взаємовиключними. Тим не менш, первинний власник квартири [ADDRESS] спочатку отримав від органів місцевого самоврядування свідоцтво про право власності на таку квартиру, після чого ця квартира неодноразово відчужувалась, в тому числі під час процедури спадкування, а державні нотаріуси посвідчували відповідні правочини. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні ЄСПЛ від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Необхідність виправлення старої «помилки» не повинна зумовлювати непропорційне втручання у нове право, яке було набуте особою, що добросовісно покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь якої помилки, допущеної державним органом, має нести сама держава, і ці помилки не повинні виправлятися за рахунок інших третіх осіб. У контексті позбавлення права власності на майно, передане помилково, принцип належного урядування може не лише накладати на органи влади обов`язок оперативно виправити свою помилку, але і вимагати виплати адекватної компенсації або іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власнику (див., наприклад, рішення від 11.06.2020 року у справі «Фортеця проти України» (Fortetsya, МРР v. Ukraine, заява № 68946/10, пункт 42, з подальшими посиланнями). Помилки з боку державних органів мають слугувати на користь потерпілих осіб, особливо за відсутності конфлікту інших приватних інтересів (рішення ЄСПЛ від 13.12.2007 року у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 3257/05, пункт 40). Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки. На думку суду, позивачі за первісним та зустрічним позовами не можуть бути позбавлені права на спадщину внаслідок помилки, яка допущена державними органами, адже незважаючи на цю помилку, право власності спадкодавця на частку у спірній квартирі зареєстровано у встановленому законом порядку, а згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під державною реєстрацією прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому, оскільки для сторін існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, їхні спадкові права підлягають захисту в судовому порядку. Правильність належних сторонами часток у спадщині судом перевірено і такі відповідають вимогам закону та ніким не оспорюються. Відтак, як первісний так і зустрічний позови необхідно задоволити в повному обсязі. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням первісного позову, сплачений при поданні цього позову судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (т.1 а.с.1), необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Аналогічно, у зв`язку із задоволенням зустрічного позову, сплачений при поданні цього позову судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (т.1 а.с.78), необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно частини десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням зазначеного правила, в цій частині необхідно провести повне взаємозарахування судового збору, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] і навпаки. Тому, ці сторони звільняються від обов`язку сплачувати судовий збір одна одній. Крім того,\~як уже\~зазначалось вище, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.05.2019 року про відкриття провадження у справі, визначено попередній розмір судового збору в сумі 768,40 гривень з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням надміру сплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи. Згідно пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна Як вбачається зі звіту про оцінку нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.58-67), загальна вартість цього будинку становить 1555008,0 гривень. В свою чергу, згідно аналогічного звіту про оцінку нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.68-77), її вартість становить 898484,0 гривень. З урахуванням того, що за позивачем за первісним позовом [PERSON] суд визнав право власності на 1/12 частки будинку [ADDRESS] , ціна позову в цій частині становить 129584,0 гривень (1555008 * 1/12 = 129584). Відносно квартири, ціна позову становить 262057,83 гривень (898484 * 7/24 = 262057,83 гривень. Отже, загальна ціна за первісним позовом становить 391641,83 гривень. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент пред`явлення позову (03.04.2019 року), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921,0 гривень. Таким чином, з урахуванням ціни позову розмір судового збору за подання первісного позову становить 3916,42 гривень, а недоплачена його частина - 3148,02 гривень (3916,42 768,40 = 3148,02). Оскільки первісний\~позов задоволено\~в повному\~обсязі, недоплачену суму судового збору у розмірі 3148,02 гривень необхідно стягнути з [PERSON] безпосередньо в дохід держави. Аналогічним чином суд проведе розрахунок недоплаченого судового збору за зустрічним позовом. Так, ціна позову за цим позовом в частині, що стосується будинку [ADDRESS] , становить 259168,0 гривень (1555008 * 1/6 = 259168), а в частині, що стосується квартири [ADDRESS] - 524115,67 гривень (898484 * 14/24 = 524115,67). Загальна ціна позову за цим позовом становить 783283,67 гривень, а розмір судового збору, який підлягав сплаті за цим позовом - 7832,84 гривень. Недоплачена частина судового збору, яка підлягає стягненню з позивача за первісним позовом [PERSON] становить 7064,44 гривень (7832,84 768,40 = 7064,44). Оскільки зустрічний\~позов також\~задоволено в\~повному обсязі недоплачену\~суму судового\~збору у\~розмірі 7064,44\~гривень необхідно стягнути з [PERSON] безпосередньо в дохід держави.

Outcome: approved