Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

21.07.2025 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник Анохіна О.О., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 95943,74 гривень, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори: 1. 21.08.2021 кредитний договір №200298010166, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 15511 грн.; 2. 14.02.2022 кредитний договір №1002092047901, за яким Позичальнику кредит у сумі 50000 грн. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 03.03.2025 склала: 1) По кредитному договору від 21.08.2021 № 200298010166 24607,41 грн., з яких: 15510,79 грн. заборгованість за кредитом; 9096,62 грн. заборгованість процентами; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 14.02.2022 № 1002092047901 - 71336,33 грн., з яких: 49982,17 грн. - заборгованість за кредитом; 13,56 грн. заборгованість процентами; 21340,60 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 03.03.2025 склала 95943,74 гривень. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. У зв`язку з наведеним, АТ «ПУМБ» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судовий збір. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 28.07.2025 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 14.10.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовні заяві просив розглянути справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи у її відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не подала. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував предстаник позивача. У зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу,\~у відповідності\~до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом було встановлено, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитні договори, а саме: 21.08.2021 року кредитний договір №200298010166, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 15511,00 грн.; 14.02.2022 року кредитний договір №1002092047901, за яким Позичальнику кредит у сумі 50000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав. Відповідач [PERSON] , у свою чергу, зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 03.03.2025 склала: 1) По кредитному договору від 21.08.2021 № 200298010166 24607,41 грн., з яких: 15510,79 грн. заборгованість за кредитом; 9096,62 грн. заборгованість процентами; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 14.02.2022 № 1002092047901 - 71336,33 грн., з яких: 49982,17 грн. - заборгованість за кредитом; 13,56 грн. заборгованість процентами; 21340,60 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 03.03.2025 склала 95943,74 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 634\~ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1ст.\~530\~ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання заяв №200298010166 та №1002092047901 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в АТ "Перший Український Міжнародний банк" та [PERSON] укладено кредитні договори, позивач умови кредитних договорів виконав належним чином, надавши відповідачеві кредити у розмірі 15511,00 грн. та 50000,00 грн. Відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитними договорами не здійснювала, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 03.03.2025 склала: 1) По кредитному договору від 21.08.2021 № 200298010166 24607,41 грн., з яких: 15510,79 грн. заборгованість за кредитом; 9096,62 грн. заборгованість процентами; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 14.02.2022 № 1002092047901 - 71336,33 грн., з яких: 49982,17 грн. - заборгованість за кредитом; 13,56 грн. заборгованість процентами; 21340,60 грн. - заборгованість за комісією. Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №1002092047901 від 14.02.2022 року, суд зазначає наступне. У постанові Велика Палата Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зазначила, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя\~статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої\~статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними (речення перше частини першої статті 21 ЗУ\~Про захист прав споживачів\~у редакції, чинній до 13 січня 2006 року). Суд на підставі приписів статті 55 ЗУ\~Про банки та банківську діяльність, частини першої статті 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 13 січня 2006 року, пункту 6 частини першої статті\~3\~та частини третьої статті\~509 ЦК України\~може визнати недійсною умову про плату (комісію) за управління кредитом (обслуговування його), інші подібні платежі, встановлені у договорі про надання споживчого кредиту, укладеному до 13 січня 2006 року (пункти 98 та 99 Постанови у справі № 363/1834/17). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування»\~(п. 31.29 постанови у справі №496/3134/19). Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (п. 32.8 Постанови у справі №496/3134/19). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 21340,60 грн задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Акціонерного товариства\~«Перший\~Український Міжнародний\~банк» підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №324 від 11.07.2025 року, під час звернення до суду з позовом АТ «Перший\~Український Міжнародний\~банк» сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 1883,59 грн.=(74603,14 х 2422,40/95943,74).

Outcome: partial