Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Заява обгрунтована зокрема тим, що 04.11.2016 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилася діти: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Позивачем вказано, що з початку 2022 року стосунки між ними почали погіршуватися, оскільки у кожного різні погляди на життя та сімейні відносини, у зв`язку із чим почуття любові та поваги між ними втрачено. Починаючи з січня 2023 року, відносини між ними як подружжям фактично припинені, спільно з відповідачем не проживають, спільного господарства не ведуть. Станом на сьогодні, відповідач проживає окрема від неї та дітей. За попередньою домовленістю з відповідачем усі діти проживають разом із нею, мають усну домовленість про способи участі батька у вихованні та спілкуванні з кожним із них. Вважає, що збереження сім`ї є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам дітей, тому наполягає на його розірванні. На підставі вищевикладеного, просила суд ухвалити рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 04.11.2016 року у Виконавчому комітеті Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, актовий запис № 2. Розподіл судових витрат не здійснювати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Про розгляд справи сторони повідомлялися належним чином. 11.12.2025 року від відповідача надійшла заява про визнання позову, згідно якої не заперечує проти ухвалення рішення про розірвання шлюбу та просив суд розглянути справи за його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами по справі, 04.11.2016 року зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.11.2016 року актовий запис № 2. Сторони мають спільних дітей: - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, актовий запис № 3; - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, актовий запис № 13; - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Онуфріївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 32. Позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам дітей, тому наполягає на його розірванні. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як встановлено, позивачем сплачено 1211,20 грн судового збору, за пред`явлення позову до суду та відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті. Ураховуючи те, що позивач просила суд не стягувати з відповідача судові витрати, в той час відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved