Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

І. Рух провадження та процесуальні рішення Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] (далі- Позивач) до ПАТ «Київська Русь» (далі-Відповідач) про зняття арешту з майна, розгляд справи призначено на 31 липня 2025 року. 31 липня 2025 року розгляд справи відкладено на 18 вересня 2025 року у зв`язку із першою неякою Позивача та Відповідача. 18 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 02 жовтня 2025 року в зв`язку із клопотанням Представника Позивача для надання можливості ознайомитись із клопотанням Представника Відповідача. 02 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання Представника відповідача про заміну процесуального правонаступника, залучено до участі у розгляді справи ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» (далі- Третя Особа-1) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та розгляд справи відкладено на 05 листопада 2025 року. 05 листопада 2025 залучено до участі у розгляді справи ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (Третя Особа-2) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та розгляд справи відкладено на 24 листопада 2025 року. 24 листопада 2025 року розгляд справи відкладено на 12 грудня 2025 року на стадії з`ясування фактичних обставин справи та перевірки їх доказами. Згідно статті 280 Цивільного процесуального кодексу України Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, враховуючи, що Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин та не подав відзив, а Позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, 12 грудня 2025 року Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. 12 грудня 2025 року у відповідності до вимог статті 244 Цивільного процесуального кодексу України Суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк до 17 грудня 2025 року. ІІ. Стислий виклад позиції сторін Позивач зазначає, що [INFO] помер її батько та після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1196 га, кадастровий номер 2625886801:10:100:0779 в [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем після батька та звернулась до нотаріуса і заявою про прийняття спадщини. Позивач не може оформити спадщину, оскільки 19 лютого 2009 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно її батька. Згідно із відповіддю Івано-Франківського відділу ДВС дійсно на виконанні перебувало виконавче провадження № 11405520 про стягнення з її батька на користь Відповідача 28412,23 гривень. 29 жовтня 2013 року винесено постанову про повернення Відповідачу виконавчого документа. Позивач посилається на вимоги статей 317, 391 1216,127, 1297 Цивільного кодексу України, зазначає що є єдиним спадкоємцем, який не може оформити право на спадщину через наявність арешту майна у виконавчому провадженні, в якому виконавчий лист повернуто Відповідачу та просить скасувати арешт на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1196 га, кадастровий номер 2625886801:10:100:0779 в [ADDRESS] . Відповідач відзив по суті справи не надав. Одночасно надав клопотання, згідно із яким на цей час розпочато ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Київська Русь». У Фонді відсутні первинні документи ПАТ «Банк Київська Русь», зокрема і щодо кредитного портфелю Банку. Згідно інформації з «Єдиної операційної інформаційної системи Фонду гарантування вкладів», вимоги за кредитним договором від 23 липня 2007 року між Відповідачем та [PERSON] відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 09 серпня 2018 року. Тому він просить замінити у справі процесуального правонаступника Відповідача на Третю Особу -1 Третя Особа-1 надала клопотання про залучення у справі правонаступника, а саме Третю-Особу-2, оскільки між ними 15 жовтня 2020 року укладено договір факторингу, яким Третій Особі-2 передано всі кредитні документи ІІІ. Докази, досліджені судом Докази, надані Позивачем 1.Паспорт Позивача, карта фізичної особи платників податків та витяг з реєстру територіальної громади, згідно із якими Позивач зареєстрований в [ADDRESS] . 2.Свідоцтво про народження (повторно)серії [NUMBER] , згідно якого Позивач народилась [INFO] , а її батьком є [PERSON] . 3.Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , згідно із яким [PERSON] помер [INFO] 4.Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі, згідно із яким 01 квітня 2017 року зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] . 5.Інформація державного нотаріуса Колтун С.В. від 03 грудня 2024 року, згідно із якою у неї в провадженні є спадкова справа після смерті [PERSON] , в якій єдиним спадкоємцем є Позивач. 6.Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31 березня 2015 року, згідно із яким [PERSON] є спадкоємцем майна після [PERSON] , а саме житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . 7.Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 березня 2015 року, відповідно до якого 31 березня 2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 8.Технічний паспорт від 15 жовтня 2024 року на будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] . 9.Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 червня 2025 року, відповідно до якого [PERSON] належить: -земельна ділянку площею 0,1196 га, кадастровий номер 2625886801:10:100:0779 на підставі рішення Угринівської сільської ради від 21 липня 2016 року, -житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 березня 2015 року. Крім того, наявний арешт нерухомого майна від 16 лютого 2009 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника від 16 лютого 2009 року 10.Адвокатський запит та відповідь начальника Івано-Франківського відділу ДВС від 16 червня 2025 року, згідно із якою на виконанні в цьому відділі перебувало виконавче провадження № 11405520 з примусового виконання судового наказу, виданого 24 грудня 2008 року судом про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Київська Русь» 28412,23 гривень. 29 жовтня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Докази, надані Відповідачем 11.Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1335 від 13 липня 2020 року «Про деякі питання ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь», яким вирішено здійснювати ліквідацію Відповідача. 12.Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав від 09 серпня 2018 року, укладений між Відповідачем та Третьою Особою-1, згідно із яким Третій Особі-1 відступлено вимоги до боржників 13.Реєстр боржників до вказаного договору, до якого входить в тому числі [PERSON] . Докази, надані Третьою Особою-2 14.Договір факторингу № 1/Р від 15 жовтня 2020 року, укладений між Третьою Особою-1 та Третьою Особою-2, згідно із яким Третій Особі-2 відступлено вимоги до боржників IV. Фактичні обставини, встановлені судом В ході судового розгляду встановлено, що Позивач є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвами ( пункти ІІІ.2, ІІІ.3 цього Рішення). 26 лютого 2009 року постановою державного виконавця Івано-Франківського відділу ДВС відкрито виконавче провадження та накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , що підтверджується інформацією (пункт ІІІ.9 цього Рішення). 29 жовтня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується інформацією (пункт ІІІ.10 цього Рішення). 31 березня 2015 року [PERSON] на підставі права на спадщину за заповітом набув право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом та витягами (пункти ІІІ.6, ІІІ,7, ІІІ.9 цього Рішення). 21 липня 2016 року [PERSON] набув право власності на земельна ділянку площею 0,1196 га, кадастровий номер 2625886801:10:100:0779 на підставі рішення Угринівської сільської ради, що підтверджується витягом ( пункт ІІІ.9 цього Рішення). 09 серпня 2018 року Відповідач відступив право вимоги до [PERSON] Третій Особі-1, що підтверджується договором та реєстром ( пункти ІІІ.12-ІІІ,13 Рішення). 15 жовтня 2020 року між Третьою Особою-1 та Третьою особою-2 укладено договір факторингу, яким відступлено право вимоги, що підтверджується договором ( пункт ІІІ.14 цього Рішення). Третіми Особами не надано до Суду інформації, чи входить до цього договору право вимоги до [PERSON] . Державним нотаріусом Колтун С.В. 06 жовтня 2016 року відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , яка станом на 03 грудня 2024 року є в провадженні та єдиними спадкоємцем в якій є Позивач, що підтверджується витягом та інформацією (пункти ІІІ.4, ІІІ,5 цього Рішення). V. Висновки суду щодо належного Відповідача Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Вказаний висновок Суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18, які підлягають врахуванню Судом при застосуванні таких норм права на підставі частини шостоїстатті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до частини першої статті 55 Цивільного процесуального кодексу України у разі заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу. Судом долучено до участі у розгляді справи Тертю Особу-1 та Третю Особу-2, до яких, як вказано Відповідачем та Третьою Особою-1 перейшло право вимоги до [PERSON] . Одночасно Суд бере до уваги, що предметом спору є не стягнення заборгованості, а скасування арешту майна, який був накладений в межах виконавчого провадження, виконавчий документ щодо якого в подальшому було повернуто під час правовідносин між [PERSON] та саме Відповідачем, а саме в період часу з 16 лютого 2009 року по 29 жовтня 2013 року. За таких обставин, Суд вважає, що саме Позивачем правильно визначено належного Позивача, в той час як інші особи, на права та інтереси яких може вплинути рішення, залучені до участі у розгляді справи. щодо скасування арешту нерухомого майна Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, а саме 29 жовтня 2013 року повернення виконавчого документа ( далі- Закон) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається. Відповідно до частини другої статті 50 Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Відповідно до статті 22 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно із інформацією, Івано-Франківський відділ ДВС не може надати копію постанови про повернення виконавчого документа , оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання його (пункт ІІІ.10 цього Рішення). В ході розгляду справи встановлено, що виконавчий документ про стягнення з [PERSON] коштів на користь Відповідача повернуто 29 жовтня 2013 року та доказів повторного скерування його до виконання, в тому числі в межах визначеного статтею 22 Закону строків, Суду не надано. Таким чином, Суд вважає, що Позивачем доведено що арешт на нерухоме майно [PERSON] припинив дію 29 жовтня 2013 року внаслідок повернення виконавчого документа, а Відповідачем, Третьою Особою-1 та Третьою Особою-2 не надано доказів ухвалення рішень ( постанов), якими продовжено строк дії цього арешту після 29 жовтня 2013 року. [PERSON] набув право власності: -31 березня 2015 року на будинок [ADDRESS] -21 липня 2016 року на земельну ділянку площею 0,1196 га, кадастровий номер 2625886801:10:100:0779 в [ADDRESS] , Таким чином, право власності на вказані об`єкти набуто [PERSON] після повернення виконавчого документа в межах виконавчого провадження по якому накладено арешт най ого нерухоме майно, що підтерджується свідоцтвом та витягами ( пункти .ІІІ.6, .ІІІ.7, ІІІ.9 Рішення) Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Предметом спору в цій справі є заборона на відчуження нерухомого майна Позивача, накладена на підставі повідомлення АКБ ІФ «Україна» від 22 грудня 1994 року. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Верховний Суд у справі № 914/2350/18 в постанові Великої Палати від 21 грудня 2022 року дійшов наступних висновків: У статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. В цій конкретній справі Судом встановлено, що у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно, виконавчий документ повернуто 29 жовтня 2013 року, а право власності на домоволодіння та земельну ділянку рішення про арешт нерухомого майна набуто відповідно 31 березня 2015 року та 21 липня 2016 року, тобто поза межами виконавчого провадження. Доказів наявності виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт, на час набуття [PERSON] права власності Відповідачем, Третьою Особою-1 та Третьою Особою-2 не надано та у справі такі докази відсутні При цьому наявність зазначеного арешту перешкоджає праву Позивача на набуття права на спадщину після смерті [PERSON] . У відповідності до статті 12 Цивільного процесуального кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано суду доказів, які б могли свідчити про можливість призначення аліментів в розмірі, меншому від зазначеному в позовній заяві. В зв`язку із викладеним, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved