Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення\~ заборгованості, посилаючись на те, що 07.07.2020 року між ТОВ «Займер» та відповідачем було укладено кредитний Договір № 134586 про надання фінансового кредиту. Сума виданого кредиту 2000 грн., дата надання кредиту 07.07.2020, строк кредиту 10 днів, стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 1-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило до ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 134586 від 07.07.2020 р. Станом на 16.04.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 9 600 грн., яка складається з: 2 000 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту та 7 600 грн. - прострочена заборгованість за процентами. У зв`язку із цим, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» заборгованість за Кредитним договором № 134586 від 07.07.2020 року у розмірі 9 600 грн. та судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 500 грн. Ухвалою судді від 11.08.2025 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 04.09.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяв, мотивований тим, що він є військовослужбовцем, з 15.03.2016 року по теперішній час перебуває на військовій службі, разом із цим є учасником бойових дій та на момент взяття кредиту перебував на військовій службі, разом із цим, вказує, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору № 134586 від 07.07.2020 року 10 днів, тобто до 16.07.2020 року, а тому відповідач вважає, що строк позовної давності сплинув 16.07.2023 року, у зв`язку із цим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представника позивача 22.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, обґрунтована тим, що відповідач зобов`язаний був повідомити первісного кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги, а тому позовні вимоги слід задовольнити повною мірою. Заочним рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівців від\~02 жовтня 2025 року\~позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до [PERSON] про стягнення заборгованості частково задоволені. 03 листопада 2025 року до суду звернувся [PERSON] з заявою про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення. Ухвалою суду від 13.11.2025 року заяву [PERSON] задоволено та скасовано заочне рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців по цивільній справі № 727/8320/25 від 02 жовтня 2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу», місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, до [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , про стягнення заборгованості та призначено вищевказану справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. До початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Між ТОВ «Займер» та відповідачем укладено договір, а саме: договір про надання фінансового кредиту від 07.07.2020 року, яким надано кредит у розмірі 2 000 грн. Між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 1-28/10/2021. Згідно витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 1-28/10/2021 було передано права вимоги заборгованості від боржників. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав йому кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо твердження відповідача про пропущений трирічний строк давності подання позовної заяви, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з пунктом 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено\~Цивільний кодекс України\~відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями\~257,\~258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20 (провадження № 61-16716св21) зазначено: «Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки,визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». В постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ \~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~ ЦК\~України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. Відповідно до пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з відповідними змінами, вирішено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету\~Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 134586 від 07.07.2020 року розпочалася з 17.07.2020 року (наступного дня після закінчення строку повернення кредиту) і становить три роки згідно зі статтею 257 ЦК України. Однак, враховуючи положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей строк було продовжено на період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який тривав з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року. Отже, перебіг позовної давності, зупинений на час дії карантину, відновився 01.07.2023 року, а з урахуванням того, що до введення карантину минуло менше одного дня, трирічний строк позовної давності ще не сплинув, а тому суд встановлює, що строк позовної давності за заявленими вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором не є пропущеним. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором та позивачем, суд виходить з такого. Так, Закон України\~«Про\~соціальний\~і правовий\~захист\~військовослужбовців\~та членів\~їх\~сімей» відповідно до\~Конституції України\~визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України\~«Про\~соціальний\~і правовий\~захист\~військовослужбовців\~і членів\~їх\~сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені\~законом\~пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до ч. 15\~ст.14 вказаного Закону,\~військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Вищевказаний пункт\~Закону\~є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій)\~закон\~не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Відповідно до\~Указу Президента від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого у встановленому порядку Верховною Радою, в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим настав особливий період, який, відповідно до закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», припиняється тільки згідно рішення Президента про демобілізацію із внесенням такого указу на затвердження Верховною Радою України. На цей час відповідних рішень про демобілізацію з березня 2014 року Президентом України не приймалося. Отже, на території України з 17 березня 2014 року по даний час настав і діє особливий період відповідно до закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно нараховування штрафних санкцій, пені або процентів за користування кредитом військовослужбовцям, резервістам та військовозобов`язаним з 17 березня 2014 року по даний час є протиправним. Відповідно до розділу ІІ\~статті3 Закону України\~«Про\~Збройні\~Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового Управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України. Як вбачається із наданої копії довідки про проходження військової служби, [PERSON] був прийнятний на військову службу за контрактом у ЗСУ, де на даний час і проходить військову службу. Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, а також станом на момент ухвалення судом рішення, відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Отже, установивши, що фактично отримані та використані позичальником кошти за кредитним договором № 134586 та додаткової угоди до нього в добровільному порядку первісному кредитору чи позивачу не повернуті, докази, які б свідчили протилежне не надано, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За результатами розгляду справи витрати на\~правничу\~допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки загальною сумою заявлених позовних вимог складає 9 600 грн. 00 коп., а судом задоволено стягнення у розмірі 2 000 грн., то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 895 грн. 75 коп. (2000 / 9600 ? 0,20 (або 20%); (2422,40?0,20=484 грн. 48 коп.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~100 грн. (10\~500?0,20=2100), однак відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] слід звільнити від сплати судового збору Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial