Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] (далі по тексту позивач) через представника [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, в якому просив позбавити батьківських прав відповідачку відносно сина [PERSON] , [INFO] . У подальшому, ухвалою суду від 22.10.2025 року залучено до участі в справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Кожанської селищної ради. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони зареєстрували шлюб 19.08.2014 року, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Наразі відповідач разом з дитиною та батьком позивача - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання покладених на ниї батьківських обов`язків. Через її поведінку, постійний запах алкоголю, перебування в стані алкогольного сп`яніння перед дитиною на відповідача систематично надходили скарги та вона притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. [PERSON] систематично залишає дитину йдучи вживати алкогольні напої, тим самим не доглядає за сином, що встановлено судами, неодноразово перебувала у стані алкогольного сп`яніння в присутності свого сина, чим створювала загрозу нормальному фізичному, психічному та моральному розвитку дитини, що зафіксовано на відеозаписах. Неодноразові прохання та бесіди з відповідачем щодо її лікування від алкогольної залежності не приносили результатів, оскільки вона не вбачає проблеми у веденні такого способу життя. 12 серпня 2025 року відповідач пройшла лікування у ПП «ДРИГАЛО» методом емоційно-стресової терапії, але зазначене лікування не дало позитивних результатів та не вплинуло на зміну її поведінки. Зазначені вище обставини, на думку представника позивача, свідчать про ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, a також про свідоме нехтування відповідачем покладеними на неї батьківськими обов`язками. Це підтверджує відсутність належного та серйозного ставлення до забезпечення інтересів дитини. Систематичне вживання відповідачем алкоголю свідчить про її хронічний алкоголізм, а тому, вона має бути позбавлена батьківських прав стосовно сина. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, просив не враховувати висновок органу опіки та піклування. Позивач в судовому засіданні 24.11.2025 року позов підтримав, просив позбавити відповідачку батьківських прав. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти вимог позову та вказала, що дійсно вона вживала алкогольні напої раніше, пройшла лікування, але свої батьківські обов`язки завжди виконувала: готувала їсти, допомагала сину у виконанні домашніх завдань. Сам позивач зі своїм батьком часто вживав алкогольні напої та пропонував відмовитись від батьківських прав за гроші. Крім того, бували випадки, коли відповідач разом із чоловіком вживали алкогольні напої, ініціатором чого був позивач. [PERSON] також зазначила, що сина не ображала. Коли чоловік пішов на війну, вона разом із сином та батьком позивача проживали разом, але згодом останній її вигнав з будинку. Наразі вона проживає у с. Велика Снітинка, приїжджає до сина та спілкується з ним. Ростислав не хоче проживати з нею, оскільки його налаштували проти матері. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради у судовому засіданні зазначила, що позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Кожанської селищної ради у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення просив врахувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.10.2025 року залучено до участі в справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Кожанської селищної ради, витребувано висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. 18.11.2025 року на адресу суду надійшли витребувані документи. Протокольною ухвалою суду від 24.11.2025 року постановлено викликати та допитати в якості свідка [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Окрім того, протокольною ухвалою суду від 24.11.2025 року постановлено заслухати думку малолітнього сина сторін в судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 10.12.2025 року відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про повернення до стадії підготовчого засідання та призначення експертизи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та з`ясувавши думку дитини, дослідивши документи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.08.2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після якого остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с. 18). Із наданих копій постанов вбачається, що [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно постанови у справі № 381/3724/25 від 11 серпня 2025 року, 02 липня 2025 року [PERSON] ухилялась від виконання обов`язків за своїм малолітнім сином [PERSON] та впродовж тривалого часу зловживає алкогольними напоями та не доглядає за сином. [PERSON] у судовому засіданні свою вину визнала у повному обсязі (а.с. 19-20). Відповідно до постанови від 17 червня 2025 року у справі №381/2144/25, 18 квітня 2025 року [PERSON] перебувала у п`яному вигляді з явними ознаками алкогольного сп`яніння, ухилялась від виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] , внаслідок чого син був не нагодованим. [PERSON] у судовому засіданні вину у вчиненому визнала (а.с. 21-22). У відповідності до постанови від 22 липня 2025 року у справі №381/3608/25, 20 червня 2025 року [PERSON] ухилялась від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] та вживала алкогольні напої у присутності сина. [PERSON] у судовому засіданні вину визнала (а.с. 23-24). 12 серпня 2025 року [PERSON] надана психологічна допомога методом емоційно-стресової терапії, про що ПП «ДРИГАЛО» видано довідку (а.с. 25). Крім того, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року у справі №381/4829/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Кожанської селищної ради вважає недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для встановлення факту ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Як вбачається із даного висновку, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 05.11.2025 року встановлено, що [PERSON] на даний час за адресою: житловий [ADDRESS] , не проживає, приїжджає на вихідні. [PERSON] на момент обстеження був відсутній в зв`язку з тим, що перебуває на службі в ЗСУ, дитина проживає з дідусем [PERSON] , який у момент відсутності батьків дбає про дитину. З пояснень дідуся встановлено, що мати спілкується з дитиною у телефонному режимі та відвідує його у вихідні дні, що принаймні свідчить про те, що мати цікавиться життям та здоров`ям сина. На засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилася в зв`язку з тим, що перебувала на роботі, а в телефонному режимі повідомила, що жодне звинувачення відносно неї, що вказане у позовній заяві про позбавлення батьківських прав, не відповідає дійсності. Вона запевнила, що у повній мірі виконує батьківські обов`язки щодо свого малолітнього сина. Комісією встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, проте на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки в діях матері прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином. Так, позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконають своїх батьківських обов`язків, і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення матір`ю від виконання своїх материнських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно\~з ч. 1\~ст.\~152\~СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 1\~ст. 164 Сімейного кодексу України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно до\~ст. 165 Сімейного кодексу України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Водночас ні позивач, ні його представник не змогли в судовому засіданні пояснити, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод( далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі"Савіни проти України", пункт 49 рішення у справі"Хант проти України"). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. При цьому, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин. Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної "поваги" до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі "Мамчур проти України"). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України"). Застосування вказаних принципів в даній справі: чи здійснювалось втручання "згідно із законом". Досліджуючи питання чи "передбачено втручання у право відповідача "законом" Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними\~алкоголіками (пункт 2 та пункт 4 частини першої). Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що "основні інтереси дитини" є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад пункт 100 згадуваного вище рішення у справі "Мамчур проти України"). Отже, повертаючись до обставин даної справи судом встановлено, що відповідачу, як матері дитини ставиться в провину, що вона страждає на хронічний алкоголізм, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі "Савіни проти України"). Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуація в бік покращення "положення дитини" та сприятиме реалізації її інтересів. Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин і в такій ситуації суд допускає, що можуть існувати проблеми у спілкуванні між матір`ю та сином, але дані обставини не повинні йти на шкоду дитині і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення матері батьківських прав. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, та вважає, що позбавляти батьківських прав відповідача відносно її сина є недоцільним. Вказаний висновок не є для суду беззаперечним доказом, але досліджені дані узгоджуються з тими відомостями, які здобуто судом у ході судового розгляду. Як пояснила відповідач, вона бажає приймати участь у житті сина, ніколи його не ображала, по можливості підтримує його, приїздить до нього на вихідні, спілкується з ним у телефонному режимі. Вона пропонує сину проживати з нею, але він не хоче. З будинку, де вона проживала з сином, її вигнали. Підтвердила, що раніше вживала алкогольні напої, але наразі вона пройшла курс лікування, до того ж, вона не являється хронічним алкоголіком. Ростислав у судовому засіданні підтвердив, що він проживає з дідусем, оскільки його тато на війні, а мама проживає у с. Велика Снітинка. Бували випадки, коли мама його ображала та сварила за невиконані уроки. На даний час вона приїздить до нього на вихідні, привозить подарунки, пропонує піти проживати з нею. Також зазначив, що бували випадки, коли мама з татом вживали алкоголь разом. Свідок [PERSON] , який є батьком позивача, вказав, що відповідач не вчиняла фізичне насильство щодо дитини, завжди піклувалася про сина, коли не вживає алкогольні напої, але поведінка матері, яка вживає спиртні напої, шкодить дитині. Він просив відповідача, щоб вона перестала пити. Викликав поліцію за вказівкою свого сина, позивача у справі, щоб зафіксували що [PERSON] була у стані алкогольного сп`яніння. Його син подав даний позов, щоб [PERSON] не бачив, що робить мати. Надані пояснення [PERSON] та допитаного свідка [PERSON] вказують на бажання та факти участі відповідача у житті сина, а тому, доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків у ході судового розгляду здобуто не було. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами\~ч.ч\~1-4\~ст.\~12\~ЦПК\~України\~цивільне судочинство\~здійснюється\~на\~засадах змагальності\~сторін. \~Учасники\~справи\~мають\~рівні права\~щодо\~здійснення\~всіх процесуальних\~прав\~та\~обов`язків,\~передбачених\~законом. \~Кожна\~сторона\~повинна\~довести обставини,\~які\~мають\~значення для\~справи\~і\~на які\~вона\~посилається\~як на\~підставу\~своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім\~випадків,\~встановлених\~цим\~Кодексом. \~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому\~за\~положеннями\~ч.\~5\~ст.\~12\~ЦПК\~України\~суд,\~зберігаючи\~об`єктивність\~і неупередженість: \~1)\~керує\~ходом\~судового процесу; \~2)\~сприяє\~врегулюванню\~спору шляхом\~досягнення\~угоди\~між сторонами; \~3)\~роз`яснює\~у\~випадку необхідності\~учасникам\~судового\~процесу їхні\~процесуальні\~права\~та обов`язки,\~наслідки\~вчинення\~або невчинення\~процесуальних\~дій; \~4)\~сприяє\~учасникам\~судового процесу\~в\~реалізації\~ними прав,\~передбачених\~цим\~Кодексом; \~5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Доказами,\~відповідно\~до ст.76\~ЦПК України,\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення для\~вирішення\~справи. \~Ці\~\~дані встановлюються\~\~такими засобами: \~1)\~\~письмовими,\~\~речовими і\~\~електронними доказами; \~2)\~висновками\~експертів; \~3) показаннями свідків. Під час проведення підготовчого засідання, ні позивач, ні його представник не заявляли клопотань про витребування доказів на підтвердження факту, що відповідач страждає на хронічний алкоголізм. У подальшому, у задоволенні клопотання про призначення експертизи було відмовлено у зв`язку з порушенням процесуального порядку його подання. Таким чином, надаючи оцінку наявним доказам, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять будь яких документів, які б дали змогу зробити достовірний висновок про те, що [PERSON] страждає на хронічний алкоголізм, адже відповідного медичного висновку про це надано не було . Як позивач, так і відповідач вказували, що [PERSON] вживала алкогольні напої, проте, відомості, що відповідач страждає саме на хронічний алкоголізм, надані не були. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими він обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed