Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про захист честі і гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позов мотивовано тим, що позивачу стало відомо із заяви громадської організації «КОМІТЕТ БЕЗПЕКИ РУХУ» № 25-06/24-99 від 25.06.2024, адресованої на Калиновську міську раду, Національне агентство з питань запобігань корупції, Державну службу України з питань праці. Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС та Державне бюро розслідувань, під час здійснення заходів чергового моніторингу діяльності закладів з підготовки водіїв транспортних засобів представниками ГО, використовуючи відкритті інтернет-джерела інформації та офіційні відомості з сайту Головного сервісного центру України і НАЗК, здобуто інформацію про ймовірну протиправну діяльність ТОВ «Автоплюс К». Згідно відкритих даних реєстру закладів з підготовки водіїв транспортних засобах розміщених на офіційному веб-порталі Головного сервісного центру МВС України, ТОВ «Автоплюс К» є акредитованим закладом з підготовки водіїв транспортних засобів. Відповідно офіційних відомостей, які містяться на веб-порталі ГСЦ МВС України, до МТБ закладу ТОВ «Автоплюс К» включений спеціаліст [PERSON] , як спеціаліст з теоретичної та практичної підготовки слухачів закладу. Згідно даних програмного комплексу АРМ «Автошкола» та Національної Автоматизованої Інформаційної Системи сервісних центрів МВС [PERSON] систематично залучається закладом ТОВ «Автоплюс К» для підготовки кандидатів у водії. З метою підтвердження, чи спростування даних фактів, ГО звернулось до державної акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях із відповідною заявою про анулювання дії Сертифіката про державну акредитацію закладу з підготовки водіїв транспортних засобів ТОВ «Автоплюс К». 20.06.2024 року у м. Вінниця, Комісією відбувся розгляд вищевказаної заяви за участю засновника ТОВ «Автоплюс К» - [PERSON] . За результатами розгляду заяви ГО, Комісією було складено протокол засідання акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях № 18 від 20.06.2024 у якому фактично і містяться недостовірна інформація розповсюджена засновником ТОВ «Автоплюс К» - [PERSON] . Так у абзаці 1 сторінки 4 даного Протоколу вказано, що «ВИСТУПИЛИ засновник навчального закладу ТОВ «Автоплюс К» (ЄДРПОУ: 35662386) [PERSON] та представник навчального закладу за довіреністю адвокат Таїсія Руденко повідомили, що [PERSON] , дійсно працював спеціалістом з теоретичного та практичного навчання слухачів в навчальному закладі ТОВ «Антоплюс К». Протягом 2023 року в усіх начальних групах він особисто був задіяний, як викладач, оскільки мав на той час діючі, атестати з теоретичної та практичної підготовки слухачів.». Проте, розповсюджена та задокументована Комісією у Протоколі інформація, яка надана засновником ТОВ «Автоплюс К» фізичною особою [PERSON] є недостовірною та такою, що порушує права Позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканності ділової репутації. Позивач не мав та не має жодного відношення до ТОВ «Автоплюс К», не перебував та не перебуває у трудових відносинах із Товариством, не надавав жодних послуг та не виконував роботи на користь Товариства. У той же час, розпорядженням міського голови Калинівської міської ради № 48 від 27 червня 2024 року «Про проведення службового розслідування» стосовно позивача було розпочато службове розслідування. Підставою для проведення службового розслідування стала неправдива інформація, розповсюджена засновником Відповідача - [PERSON] , озвучена на засіданні акредитаційної Комісії при розгляді заяви ГО про анулювання дії Сертифіката про державну акредитацію закладу з підготовки водіїв транспортних засобів ТОВ «Автоплюс К». Також, Позивачу довелося особисто надавати пояснення в Управлінні стратегічних розслідувань у Вінницькій області при розгляді матеріалів про можливе вчинення ним корупційного правопорушення. Таким чином, як в рамках вищевказаного службового розслідування, розгляді матеріалів про можливе корупційне правопорушення, так і в рамках даного позову, позивачу приходиться доводити свою правоту та спростовувати недостовірну інформацію стосовно нього. Просить визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканності ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] на засіданні державної акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях та внесену у протокол № 18 від 20.06.2024, а саме слова « що [PERSON] , дійсно працював спеціалістом, з теоретичного та практичного навчання слухачів в навчальному закладі ТОВ «Антоплюс К». Протягом 2023 року в усіх начальних групах він особисто був задіяний, як викладач, оскільки мав на той час діючі, атестати з теоретичної та практичної підготовки слухачів». Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену стосовно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом направлення відповідного листа на адресу акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях, наступного тексту спростування: що [PERSON] , дійсно працював спеціалістом, з теоретичного та практичного навчання слухачів в навчальному закладі ТОВ «Антоплюс К». Протягом. 2023 року в усіх начальних групах він особисто був задіяний, як викладач, оскільки мав на той час діючі, атестати з теоретичної та практичної підготовки слухачів вказана інформація є недостовірною та не відповідає дійсності. Ухвалою суду від 02.10.2024року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 21.10.2025року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки представник бере участь в режимі відеоконференції в іншому судовому засіданні, однак доказів того суду не надано, сам відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Суд вважає, що відповідач та його представник зловживають своїми правами та затягують розгляд справи, так як дата та час судового засідання була погоджена з представником відповідача, однак він надав перевагу іншому судовому засіданні, хоча при цьому доказів суду не надав, а тому суд вважає, що не явка відповідача та представника в судове засідання є їх способом захисту та зловживання їх правами, атому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в заяві громадської організації «КОМІТЕТ БЕЗПЕКИ РУХУ» № 25-06/24-99 від 25.06.2024, адресованої на Калиновську міську раду, Національне агентство з питань запобігань корупції, Державну службу України з питань праці. Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС та Державне бюро розслідувань, під час здійснення заходів чергового моніторингу діяльності закладів з підготовки водіїв транспортних засобів представниками ГО, використовуючи відкритті інтернет-джерела інформації та офіційні відомості з сайту Головного сервісного центру України і НАЗК, здобуто інформацію про ймовірну протиправну діяльність ТОВ «Автоплюс К». Згідно відкритих даних реєстру закладів з підготовки водіїв транспортних засобах розміщених на офіційному веб-порталі Головного сервісного центру МВС України, ТОВ «Автоплюс К» є акредитованим закладом з підготовки водіїв транспортних засобів. Відповідно офіційних відомостей, які містяться на веб-порталі ГСЦ МВС України, до МТБ закладу ТОВ «Автоплюс К» включений спеціаліст [PERSON] , як спеціаліст з теоретичної та практичної підготовки слухачів закладу. Згідно даних програмного комплексу АРМ «Автошкола» та Національної Автоматизованої Інформаційної Системи сервісних центрів МВС [PERSON] систематично залучається закладом ТОВ «Автоплюс К» для підготовки кандидатів у водії. 20.06.2024 року у м. Вінниця, Комісією відбувся розгляд вищевказаної заяви за участю засновника ТОВ «Автоплюс К» - [PERSON] . За результатами розгляду заяви ГО, Комісією було складено протокол засідання акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях № 18 від 20.06.2024 у якому фактично і містяться недостовірна інформація розповсюджена засновником ТОВ «Автоплюс К» - [PERSON] . Так у абзаці 1 сторінки 4 даного Протоколу вказано, що «ВИСТУПИЛИ засновник навчального закладу ТОВ «Автоплюс К» (ЄДРПОУ: 35662386) [PERSON] та представник навчального закладу за довіреністю адвокат Таїсія Руденко повідомили, що [PERSON] , дійсно працював спеціалістом з теоретичного та практичного навчання слухачів в навчальному закладі ТОВ «Антоплюс К». Протягом 2023 року в усіх начальних групах він особисто був задіяний, як викладач, оскільки мав на той час діючі, атестати з теоретичної та практичної підготовки слухачів». Відповідач у відзиві вказує, що дійсно на засіданні Комісії нею були надані «певні відомості» які були наявні у особовій справі Позивача і додає цивільно - правовий договір № 11 від 03.01.2023 року. Також Відповідачем надано як докази своїх тверджень, листи сервісного центру МВС № 31/31/06/688 від 24.10.2024 року щодо перебування Позивача у складі спеціалістів навчального закладу ТОВ «Автоплюс К» код ЄДРПОУ 35662386 та № 31/31/06/689 від 24.10.2024 року щодо інформації про ТЗ Позивача. Однак, позивач стверджує, що не підписував цивільно - правового договору № 11 від 03.01.2023 року та вперше його побачив при отриманні відзиву на позовну заяву, в зв`язку з чим судом було задоволено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Згідно висновку експертизи № 922/25-21 від 20.08.2025 року підпис у цивільно правовому договорі №1 від 03.01.2023року, укладеному між учбово виробничим комбінатом автошколою «Автоплюс К» та [PERSON] , який знаходиться в графі («підпис») виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Більш того із Протоколу встановлено, що Позивач був задіяний у групах, від 1 до 12 слухачів, і надавав послуги по навчанню до 8 годин робочого дня щомісяця, протягом 2023 року, однак, відповідачем не надано доказів в підтвердження надання позивачем послуг, виконання робіт Позивачем з теоретичного та практичного навчання слухачів в навчальному закладі ТОВ «Антоплюс К» а також, особистого задіяння Позивача в усіх начальних групах. Крім того, з наданого Договору вбачається, шо стороною по ньому є учбово- виробничий комбінат автошкола «Автоплюс К» код ЄДРПОУ 39109023, а не з ТОВ «Антоплюс К» ЄДРПОУ 35662386, а відтак у Відповідача були відсутні підстави стверджувати, що Позивач працював спеціалістом з теоретичного та практичного навчання слухачів в навчальному закладі ТОВ «Антоплюс К» 35662386. Щодо листа сервісного центру МВС № 31/31/06/689 від 24.10.2024 року, суд вважає, що даний лист не може бути доказом надання послуг, виконання робіт, наявності трудових відносин у 2023 році між сторонами у справі з огляду на те, що транспортний засіб DAEWOO LANOS ДЗ [NUMBER] за Позивачем ніколи не був зареєстрований, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі; недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності); негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загально визнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації; спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідачем не було доведено, що вищевказана інформація відповідає дійсності, тобто є достовірною. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до частини другої статті 9 ЗУ «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і [INFO] , Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п.1 ст.10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п.2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному громадянину гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, між іншим, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.275, 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності. Статтею 277 ЦК України передбачено, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з п. п. 22, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, тому на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування; задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права; якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту; за загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо); у судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація; крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях у запланованому найближчому випуску; редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема п.46 рішення по справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986, вказано, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження, оскільки останні на відміну від фактів є висновками, отриманими в результаті інтелектуальної логічної обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв`язків між зазначеними джерелами інформації. Тому такі висновки (оціночні судження) будь-яким чином не можливо оцінити (довести) на предмет правдивості чи правильності. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Відповідно до частини другої статті 47-1 ЗУ «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Таким чином, спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Проаналізувавши зміст вищезазначеного оскаржуваного допису відносно позивача, суд дійшов висновку, що спірна інформація за своїм характером подана у формі фактичних тверджень (даних), оскільки в них категорично зазначаються певні обставини, що нібито мають відношення до позивача. Інформація, що є предметом спору, містить висловлення про конкретні події/обставини, що не може бути витлумачено як такі, що містять оціночні судження. При цьому матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували достовірність оспорюваної інформації. Отже викладене свідчить про недостовірність вказаної інформації. В свою чергу поширена відповідачем інформація щодо позивача завдає шкоди його законним інтересам та порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, в п. 58 рішення в справі «Cicad проти Швейцарії» визначено, що будь-яка особа, яка здійснює своє право на свободу вираження поглядів, бере на себе і відповідальність за свої дії, межі якої залежать від конкретної ситуації. Тобто, ніхто не може бути звільнений від відповідальності за необґрунтовані, безпідставні звинувачення інших осіб. Стаття 10 Конвенції, яка гарантує свободу вираження поглядів, захищає осіб від відповідальності тільки тоді, коли вони діють добросовісно. За наведених обставин, поширена інформація підлягає спростуванню. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved