Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У лютому 2025 року позивач вперше через свого представника адвоката Доценко Марину Іванівну, у встановленому порядку за зміненою підсудністю у відповідності до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно розпорядженню Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 внаслідок припинення роботи Іллічівським районним судом м. Маріуполя з об`єктивних причин неможливості здійснення ним правосуддя в умовах воєнного стану, який продовжено до 03 лютого 2026 року, пред`явила через суд зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , будучи батьком їх доньки [PERSON] , [INFO] , не виконує обов`язків покладених на батьків законом, ухиляється від органів досудового розслідування з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, не приймає педагогічної, матеріальної, грошової, посильної участі у житті дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та навчання, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом та лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2021 року шлюб між нею та відповідачем розірваний, дитина проживає разом із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Після розлучення, відповідач з донькою жодного разу не бачився, будь-якої матеріальної допомоги не надавав, подарунків на свята не привозив та не вітав доньку з днем народження. Відповідач не підтримує ніяких зв`язків ні з донькою ні з позивачкою. 09 червня 2022 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та після укладення якого образа прізвище [PERSON] . Після чого вона з родиною почала мешкати в м. Слов`янськ Донецької області, де має статус внутрішньо переміщеної особи. З листопада 2024 року позивачка разом з родиною стала проживати у м. Краматорськ Донецької області, а відповідач залишився на тимчасово окупованій території у м. Маріуполі та жодним чином не намагався вийти на зв`язок з донькою, у зв`язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 17 березня 2025 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з потребою у витребуванні від органу опіки та піклування їх висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, що виконано третьою особою 19 травня 2025 року. У зв`язку з відсутністю поштового обігу з м. Маріуполь Донецької області, де проживає відповідач, і яке знаходиться на тимчасово окупованій та відповідно непідконтрольній українській владі території України, виклик відповідача в судове засідання здійснено шляхом розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про виклик до суду. Інших відомостей про місцезнаходження відповідача, його адреси як тимчасово переміщеної особи, відомостей про місце роботи суд не має. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). Представник третьої особи заяв по суті справи не подавала, однак 19 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС на виконання вимог ухвали суду від 24 квітня 2025 року направила висновок Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 16 травня 2025 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 21 травня 2025 року підготовче провадження закрите з призначенням судового розгляду справи. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні з підстав викладених у позові. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача та її представника. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила та у поданих заявах клопотала про розгляд справи у їх відсутності. Суд, заслухавши усні пояснення позивачки та її представника, дослідивши подані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 лютого 2017 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Кальміуським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 22, та що розірваний 21 жовтня 2021 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, що набрало законної сили 22 листопада 2021 року, про що до матеріалів справи долучені свідоцтво та судове рішення в копіях (а.с.11, 13 -13 зворот). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON] , [INFO] , про що кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вчинено актовий запис 04 квітня 2017 року № 203 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.12). 20 березня 2020 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за розглядом заяви [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 19 лютого 2020 року (а.с.226). 09 червня 2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON] , про що Літинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вчинено актовий запис № 28 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.14). З виписки по рахунку № [NUMBER] , який належить позивачці, наданий представником позивача, за період з січня по жовтень 2025 року видно, що позивач не отримувала перерахування грошових коштів від відповідача, також відсутнє і перерахування грошових коштів із призначенням платежу на виконання судового наказу про стягнення аліментів з відповідача (а.с.138-200). Також, з наданих позивачкою доказів, а саме скріншотів листування з відповідачем та його фотокарток, видно, що відповідач залишився на тимчасово окупованій території міста Маріуполь Донецької області, останній проходить військову службу та виконує бойові завдання рф, про що свідчить одягнена на ньому військова форма та його твердження у листуванні з позивачкою (а.с.221-222). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред`явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов`язку. Як встановлено судом, дитина сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] окремо від батька, що встановлено Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2021 року (справа №264/6305/21, провадження №2/264/1520/2021) та про що свідчить психолого-педагогічна характеристика КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10 Маріупольської міської ради Донецької області» від 10 січня 2025 року, де вказується про участь у вихованні дитини матері [PERSON] (а.с.13, 15). Краматорською міською військовою адміністрацією Краматорського району Донецької області затверджений висновок органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 16 травня 2025 року за № 01-49/1220 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , що в оригіналі долучений до матеріалів справи (а.с.90-91, 74-75). Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку органі опіки і піклування дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. При цьому, жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , як і на спростування обставин покладення ним виконання батьківських обов`язків виключно на позивача (матір), відповідачем суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відповідач з 2020 року з дитиною не проживає, не спілкується, у вихованні та лікуванні участі не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, що встановлено в судовому засіданні на підставі досліджених доказів. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідним батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку доньки вкрай негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його доньки. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають покладенню на відповідача.

Outcome: approved