Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] в особі Кононець Олени Миколаївни до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарук Ольга Володимирівна про визнання заповіту недійсним. Позивач просить визнати недійсним заповіт [PERSON] від 06.06.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В., зареєстрований в реєстрі № 247 недійсним, зважаючи на те, що на час його укладення [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. 29.01.2024 ухвалою суду відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в підготовче судове засідання. 09.04.2024 ухвалою суду, занесено до протоколу судового засідання розгляд справи призначено по суті. 28.02.2024 ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни (01042, м. Київ, вул. Годзенка/Дорошенка 4/47, неж. прим. в літ. "А", 1-13 групи прим. 46 а) спадкову справу № 21/2016, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувано з Київського державного нотаріального архіву ; Адреса: 03151, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 76-Г ; Телефон/Факс: (044) 246-26-22; e-mail: notarhiv.kiiv@ukr.net належним чином завірені матеріали нотаріальної справи з посвідчення заповіту від імені [PERSON] [INFO] 06 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук Ольгою Володимирівною [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 247. В судовому засіданні представник позивачів підтримала заявлений позов з викладених підстав. Під час розгляду справи судом пояснила, що [INFO] помер чоловік [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого чоловіка. Під час оформлення стало відомо про наявність заповіту від 06.06.2016 [PERSON] на ім`я [PERSON] . [PERSON] вважає, що на час укладання оспорюваного заповіту її чоловік не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними зважаючи на наступне. [PERSON] все життя працював. Представник позивача знайома з ним особисто та зазначає що здійснювала юридичний супровід по справам. Була кримінальна справа щодо [PERSON] , яку закрили та під час розслідування якої він дуже хвилювався та постійно переживав, що вплинуло на погіршення стану здоров`я. [PERSON] займав керівну посаду та після того як звільнився пішов на пенсію проводив час вдома з дружиною та дітьми. Після звільнення дуже змінився, став замкнутий, поведінка неадекватна. Догляд здійснювала дружина. [PERSON] був під постійним наглядом, забував, перестав слідкувати за собою, губився в просторі та часі. Часто скаржився на головний біль, головокружіння, слабкість. Лікувався в лікарні Феофанії в якій до нього викликали психіатра. Просила задовольнити позов з врахуванням експертного Висновку. Представник відповідача в судовому засіданні 17.12.2025 проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, вказавши на підстави викладені у відзиві. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] знайома під час шлюбу з першою дружиною, з 1990 року, близько спілкувались. В подальшому [PERSON] зійшовся з [PERSON] . З 2013 року [PERSON] став все забувати, перебував у байдужому стані, за кермом не їздив. Коли перебував в лікарні у Феофанії, за рік до смерті, свідка [PERSON] не впізнав. За рік до смерті [PERSON] вийшов з дому та зник, був знайдений дружиною та свідком в лікарні, не пам`ятав подій, які з ним трапились. Доглядала за [PERSON] дружина [PERSON] , йому було важко зв`язати два слова. Стан здоров`я погіршувався. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що з [PERSON] познайомилась під час навчання на другому курсі. В той час [PERSON] [PERSON] працював в банку, виділив їм водія щоб підвозив. В 2010 році свідок хрестила [PERSON] , доньку [PERSON] . Часто зустрічались на днях народженнях, ходили сім`ями до ресторану. З 2010 року стан здоров`я [PERSON] дуже змінився, погіршився коли звільнили з роботи. Він забував де живе, погано концентрував погляд, їв не акуратно, міг залишити каструлю на вогні, перестав слідкувати за собою. Ми бачили перед собою неадекватну людину. [PERSON] з чоловіком переїхали жити на дачу, вона його доглядала та піклувалась. [PERSON] зі свідком майже не спілкувався з 2013 року, під час зустрічі не розмовляв, мовчав. Відомо, що [PERSON] вийшов з дому та загубився в 2014 році, був несповна розуму. Натомість [PERSON] , доньку впізнавав та навіть посміхався коли її бачив. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що з 2008-2009 років знайомий з [PERSON] , який є чоловіком подруги дружини свідка, [PERSON] . Подружжя товаришували, обговорювали юридичні питання. [PERSON] був дуже жвавий, керував відділенням в банку та мав багато людей у підпорядкуванні. Наші сім`ї гарантовано зустрічались двічі на рік. В 2014 році [PERSON] мало кого впізнавав, [PERSON] , доньку впізнавав завжди. Було видно що людина за станом здоров`я не в адекваті, важко висловлював свої думки. [PERSON] не приймав участь у бесіді, [PERSON] було соромно за його поведінку. Треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. 21.05.2024 ухвалою суду призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Державної установи "Інститут судової психіатрії МОЗ України" На розгляд та вирішення експерта поставлені питання: Якими психічними захворюваннями станом на 06 червня 2016 року хворів [PERSON] [INFO] ? Чи усвідомлював [PERSON] [INFO] під час підписання заповіту 06.06.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В., зареєстрований в реєстрі № 247 на ім`я [PERSON] значення своїх дій та чи міг керувати ними? В зв`язку з виконанням ухвали суду від 21.05.2024 провадження по справі поновлено, справа призначена до розгляду по суті на 20.10.2025. 10.11.2025 Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та посилалася, зокрема, на повну цивільну дієздатність спадкодавця на момент складення заповіту, перевірку нотаріусом його дієздатності, наявність довіреності та медичної довідки про проходження психіатричного огляду, а також на складні сімейні відносини між спадкодавцем та його дружиною. Судом встановлено наступні обставини та відповідні до них правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2016 [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] склав заповіт за умовами якого заповів все майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі те що буде належати і на що за законом матиме право на користь [PERSON] , [INFO] 06.06.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В., зареєстровано в реєстрі №247. [INFO] помер [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вважає, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України позивачем правомірно обрано спосіб захисту, передбачений п. 2 цією статтею, визнання правочину недійсним. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак, у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 01.06.2016 в справі № 920/1771/14, від 06.07.2016 в справі № 910/1891/14, від 21.09.2016 в справі №902/841/15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надаючи оцінку зазначеним доводам, суд виходить з наступного. Посилання відповідача на наявність довіреності, посвідченої нотаріусом, а також на медичну довідку про проходження спадкодавцем психіатричного огляду не спростовують обставин, встановлених у ході розгляду справи та не доводять здатності спадкодавця усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними саме на момент складення заповіту. Зазначені документи лише підтверджують факт вчинення певних дій у різні проміжки часу та не містять висновків щодо психічного стану спадкодавця у день посвідчення заповіту. Доводи відповідача про те, що нотаріус під час посвідчення заповіту перевірив дієздатність спадкодавця, суд оцінює критично, оскільки нотаріус не є спеціалістом у галузі психіатрії, а його перевірка дієздатності має формальний характер. Факт нотаріального посвідчення правочину сам по собі не свідчить про відсутність у особи психічних розладів, які могли впливати на її здатність усвідомлювати значення своїх дій, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду. Посилання відповідача на конфліктні сімейні відносини між спадкодавцем та його дружиною, подання позову про розірвання шлюбу, а також твердження про нібито неправомірну поведінку позивача, не є предметом доказування у даній справі та не мають правового значення для вирішення питання про дійсність заповіту. Навіть за наявності сімейного конфлікту такі обставини не виключають можливості перебування особи у стані, за якого її волевиявлення не було вільним. Суд також враховує, що наведені у відзиві пояснення відповідача мають оціночний та суб`єктивний характер і не підтверджені належними та допустимими доказами, які б спростовували висновки судово-психіатричної експертизи. Таким чином, доводи відзиву відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не дають підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки не доводять, що волевиявлення спадкодавця під час складення заповіту було вільним та відповідало його внутрішній волі. Надаючи оцінку доказам, суд враховує наступні обставини. Так, свідок [PERSON] пояснила, що з 2013 року [PERSON] став все забувати та перебував у байдужому стані, за кермом не їздив. Коли перебував в лікарні Феофанія" за рік до смерті, свідка [PERSON] не впізнав. Не пам`ятав подій які з ним трапились, було важко зв`язати два слова, стан здоров`я погіршувався. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що з 2010 року стан здоров`я [PERSON] дуже змінився, погіршився коли звільнили з роботи. Він забував де жив, погано концентрував погляд, їв неакуратно,переставав слідкувати за собою. Свідок бачила перед собою неадекватну людину. [PERSON] з чоловіком переїхали жити на дачу. Дружина його доглядала та піклувалася. [PERSON] зі свідком майже не спілкувався з 2013 року, під час зустрічей не розмовляв, мовчав. Відомо що в 2014 році вийшов з дому та загубився, був "несповна" розуму, натомість доньку [PERSON] впізнавав та навіть посміхався коли її бачив. Свідок [PERSON] пояснив, що в 2014 році [PERSON] мало кого впізнавав, [PERSON] , доньку впізнавав завжди. Було видно, що людина за станом здоров`я неадекватна, важко висловлює свої думки, не приймав участь у бесяді. Аналізуючи надані сторонами докази, їх пояснення та покази свідків під час розгляду справи, зважаючи на медичну документацію, витребувану судом та медичні виписки, враховуючи Висновок судово-психіатричного експерта № 818 від 29.05.2025, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , на момент складання та підпису ним заповіту 06.06.2016, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В., зареєстровано в реєстрі №247 страждав на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді судинної деменції (МКХ-10:F 01.8); [PERSON] , [INFO] , під час підписання заповіту 06.06.2016 посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарук О.В., зареєстровано в реєстрі №247 на ім`я [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, суд приходить до висновку про визнання недійсним оспорюваного заповіту. Верховний суд у постанові від 25.11.2021 по справі № 210/573/19 зазначає, що обов`язковість вимог ст. 105 ЦПК України щодо призначення судової-психіатричної експертири при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 77 ЦПК України. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини справи, приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та доведеними, відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,80 грн., витрати по оплаті експертизи в рорзмірі 72104,20 грн.

Outcome: approved