Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач 17 червня 2025 року звернувся до суду з позовом до Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області і просить визнати за ним право власності на житлове приміщення (квартиру) у житловому будинку з господарськими будівлями за [ADDRESS] за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому у 1986 році була надана вказана квартира, яка була недобудована і непридатна до проживання. Позивач за власні кошти в квартирі здійснив ремонтні роботи та заселився з сім`єю, але з часом вони змінили місце проживання. За їх відсутності в дану квартиру заселилась [PERSON] . Позивач неодноразово звертався до відділу поліції з даного факту, але ніяких дій від органів поліції здійснено не було. Позивач вважає, що він є добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна, адже вказана квартира була надана йому в безстрокове користування. Враховуючи наведені обставини, позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 23.06.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Ухвалою суду від 05.11.2025 підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника Холминської селищної ради. У прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог потрібно відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в архівному фонді Камківської сільської ради зберігається рішення виконкому Камківської сільської ради народних депутатів від 16 травня 1990 року № 7 «Про визнання права власності на будинковолодіння в селі Камка належних колгоспу «Ударник: «визнати право власності на будинковолодіння в селі Камка належних на праві кооперативної власності колгоспу «Ударник» по вулицях: Леніна, 9, Первомайська, 3, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] », що підтверджується архівною довідкою № 131/07-07 від 14.08.2015 виданою архівним відділом Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області. Відповідно до рішення правління колгоспу від 05.11.1985, протокол засідання правління № 12 від 05.11.1985 «выдать [PERSON] ссуду для жилстроя в сумме 1000 руб.», про що зазначено в архівній довідці Архівного відділу Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20.11.2012 № 180/07-07. Як зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.08.2016 № К/800/4908/16 у 1986 році [PERSON] за договором найму жилого приміщення, укладеного з головою колгоспу «Ударник» було надано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає, позивач [PERSON] він з сім`єю вселився до житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS] та проживали в ній на підставі договору найму між позивачем та колгоспом «Ударник». В позовній заяві позивач вказує на те, що в зв`язку зі зміною роботи та навчанням дітей вони змушені були перереєструвати місце проживання, але до квартири в с. Камка з`являлись щотижня. На підтвердження постійного проживання у квартирі позивач додає копію договору про користування електричною енергією, який складений з однієї сторони [PERSON] , з місцем проживання с. Камка та ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» (а.с. 36-38). Водночас вказаний договір не містить точної адреси куди постачалася електроенергія. У 2012 році за їх тимчасової відсутності в квартиру по [ADDRESS] вселилась [PERSON] , що спонукало позивача звернутись до прокурора Корюківського району. Після чого дану заяву з доданими до неї матеріалами направлено до Корюківського РВ УМВС для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18. Позивачем суду не надано беззаперечних доказів безтитульності володіння спірним майном, адже квартира була надана йому в користування у відповідності до вимог договору найму житла, укладеного між ним та колгоспом «Ударник». На чому наполягає та наголошує позивач. Суд зосереджує увагу позивача на висновках Верховного Суду про те, що володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що він продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, адже як зазначає сам позивач після призначення його на посаду на інше підприємство, отримання дружиною посади в іншому місті, виїзду дітей на навчання сім`я фактично не проживає у квартирі, що за адресою: [ADDRESS] , ще більше, з 2012 року в цій квартирі фактично проживають інші люди. Отже вказаний елемент підстав для набуття права власності за набувальною давністю також не підтверджений позивачем. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що такі ознаки, як безтитульність та дійсне володіння [PERSON] квартирою під [ADDRESS] як необхідні умови для набуття позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю, відсутні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] , через відсутність усіх умов для набуття права власності за давністю, передбачених ст. 344 ЦК України, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed