Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеними з ТОВ «Маніфою» договором № 3344457 від 17.10.2021, з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договором № 77426985 від 02.10.2021 та з ТОВ «Мілоан» договором № 4802778 від 25.09.2021 в загальній сумі 23\~816,30 грн., посилаючись на відступлення прав вимоги за вказаними договорами та неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. В обґрунтування\~вимог позивачем\~зазначено про\~укладення 17\~жовтня 2021\~року між\~ТОВ «Маніфою»\~та [PERSON] \~договору №\~3344457,\~в електронній\~формі в\~особистому кабінеті\~позичальника,\~що створений\~в інформаційно-комунікаційній\~системі Товариства\~та доступний\~через сайт\~Товариства та/або\~мобільний додаток.\~Умовами договору\~сторони погодили\~надання кредиту\~в сумі\~1\~500,00\~грн.\~шляхом перерахування\~в безготівковій\~формі за\~реквізитами платіжної\~картки відповідача,\~надані нею\~первісному кредитору\~з метою\~отримання кредиту\~та фіксованою\~процентною ставкою\~1,99%\~від суми\~позики за\~кожен день\~користування позикою.\~09\~лютого 2022\~року між\~ТОВ «Маніфою»\~та ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~було укладено\~договір №\~09/02-2022,\~відповідно до\~якого останньому\~було відступлено\~право вимоги\~в тому\~числі за\~договором № 3344457, а 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем було укладено договір № 10-01/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за договором № 3344457. Крім того, 02 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір № 77426985, в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний через сайт Товариства та/або мобільний додаток. Умовами договору сторони погодили надання кредиту в сумі 5\~000,00 грн. шляхом перерахування в безготівковій формі за реквізитами платіжної картки відповідача, надані нею первісному кредитору з метою отримання кредиту та базовою ставкою процентів 1,6% за кожен день користування позикою. 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 22/02/2022, відповідно до якого останньому було відступлено право вимоги в тому числі за договором № 77426985, а 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем було укладено договір № 10-01/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за договором № 77426985 Крім того,\~25\~вересня 2021\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір №\~4802778,\~в електронній\~формі в\~особистому кабінеті\~позичальника,\~що створений\~в інформаційно-комунікаційній\~системі Товариства\~та доступний\~через сайт\~Товариства та/або\~мобільний додаток.\~Умовами договору\~сторони погодили\~надання кредиту\~в сумі\~3\~000,00\~грн.\~шляхом перерахування\~в безготівковій\~формі за\~реквізитами платіжної\~картки відповідача,\~надані нею\~первісному кредитору\~з метою\~отримання кредиту\~та нарахування\~відсотків за\~стандартною (базовою\~ставкою 5,00\~%\~від фактичного\~залишку кредиту\~за кожен\~день користування\~кредитом.\~13\~січня 2022\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~було укладено\~договір №\~13-01/2022-79,\~відповідно до\~якого останньому\~було відступлено\~право вимоги\~в тому\~числі за\~договором № 4802778 а 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем було укладено договір № 10-01/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за договором № 4802778. Тому оскільки умови договорів відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно прохальної частини тексту позовної заяви, директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, на вимогах наполягає. Представник відповідача адвокат Кривенко І.М. у судовому засіданні вимоги позову визнала частково з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначено про відсутність доказів перерахування грошових коштів на рахунок відповідача за договором позики № 3344457 від 17.10.2021, як то первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок [PERSON] , ураховуючи, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Звернуто увагу на розбіжності у поданих документах: у договорі позики № 3344457 від 17.10.2021 зазначена сума позики 1\~500,00 грн., у паспорті до цього договору зазначено 2\~000,00 грн. Позовна вимога про стягнення процентів за договором № 3344457 від 17.10.2021 в сумі 3\~193,65 грн. не відповідає умова договору, оскільки фактично за додатком до договору проценти за користування кредитом становлять 419,40 грн. за 24 дні строку кредитування, позивачем же нарахована сума після закінчення строку кредитування. Кредитні зобов`язання за договором № 77426985 від 02.10.2021 відповідачкою фактично виконані у повному обсязі, про що також було підтвердження представником первісного кредитора у телефонній розмові. Однак у зв`язку із значним проміжком часу, квитанція про сплату коштів не збереглася, оскільки пройшло більше трьох років. Зазначено про необґрунтованість та недоведеність вимог у зв`язку з відсутністю доказів перерахунку коштів за договором № 77426985 від 02.10.2021 та безпідставність нарахування процентів поза строками кредитування. ТОВ «Коллект Центр» не надано належних доказів переходу права вимоги за вказаними договорами від ТОВ «Вердикт Капітал», а саме платіжне доручення про оплату і набуття прав вимоги до відповідача. При цьому відповідачка частково визнає вимоги за договором про споживчий кредит № 4802778 від 25.09.2021 в розмірі тіла кредиту в сумі 2\~106,54 грн.,в частині стягнення процентів в сумі 7\~245,83 грн. заперечує з огляду погоджений сторонами графік платежів та затвердженої суми процентів, що підлягала поверненню, беручи до уваги також сплату нею суми в рахунок погашення боргу 902,46 грн., вважає, що підлягаю стягненню сума 2\~106,54 грн. Зазначено про нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. Тому просить задовольнити частково вимоги позивача в частині стягнення боргу за кредитним договором № 4802778 від 25.09.2021 в сумі 2\~106,54 грн. В обґрунтування відповіді на відзив представником позивача зазначено про наявність листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якого 17.10.2021 здійснено успішний переказ грошових коштів на картковий рахунок [NUMBER] на суму 1\~500,00 грн., а також листом ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспес» про перерахування 02.10.2021 грошових коштів на картковий рахунок [NUMBER] , отримувач [PERSON] в сумі 5\~000,00 грн. При цьому матеріали справи містять докази сплати [PERSON] грошових коштів за договором № 77426985, що спростовує її твердження про неотримання нею коштів. Наголошено на правомірність нарахування відсотків за договорами з урахуванням погоджених умовами договорів умов пролонгації договорів. Позивачем, як новим кредитором, надано у повному обсязі докази переходу прав вимоги від первісних кредиторів до ТОВ «Коллект Центр», в тому числі акти приймання-передачі, витяги з реєстрів боржників, платіжні доручення. Тому представник позивача наполягає на задоволенні вимог. У письмових запереченнях на відповідь на відзив представником відповідача викладено доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 17 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики № 3344457 шляхом підписання договору електронним підписом відповідача, як позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 27-34 копія договору з додатками). Відповідно до частини 1 договору, товариство надало відповідачу позику в розмірі 1\~500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом порядку та на умовах, визначених договором. Мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається строком до 10 листопада 2021 року (24 дні), базова процентна ставка фіксована 1,99000% від суми позики за кожен день користування кредитом. Крім того, 25 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4802778, який підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.36-42 копія договору з додатками). Умовами договору сторони погодили суму кредиту в розмірі 3\~000,00 грн., на строк 30 днів з датою повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25.10.2021. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Крім того,\~02\~жовтня 2021\~року між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] було укладено договір позики № 77426985 (ануїтет) про надання позичальнику у власність грошових коштів шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, реквізити сторін та підписи (а.с.23 копія договору). Відповідно до умов договору, Товариство надало відповідачу кредит у сумі 5\~000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом порядку та на умовах, визначених договором. Строк позики (строк договору) сторони погодили в пункті 2.2 терміном 64 дні, процентна ставка 1,6% в день (пункту 2.3 договору). Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 09\~лютого 2022\~року між\~ТОВ «Маніфою»\~та ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~було укладено\~договір №\~09/02-2022,\~відповідно до\~якого останньому\~було відступлено\~право вимоги\~в тому\~числі за\~договором № 3344457. 22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 22/02/2022, відповідно до якого останньому було відступлено право вимоги в тому числі за договором № 77426985. 13\~січня 2022\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~було укладено\~договір №\~13-01/2022-79,\~відповідно до\~якого останньому\~було відступлено\~право вимоги\~в тому\~числі за\~договором № 4802778. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників. Відповідно до акту зарахування зустрічних однорідних вимог в та згідно з реєстром боржників до вказаного договору, позивач отримав право грошової вимоги за договорами № 3344457, №\~77426985, № 4802778. Право вимоги підтверджено новим кредитором шляхом подання до суду копії додатку № 10 від 04.02.2025 до договору про відступлення прав вимоги, а також акту приймання-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (додаток № 4), акту зарахування зустрічних вимог від 28.02.2023 за підписом сторін договору, реєстру боржників, тощо. При чому пунктом 5.2 договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023/01сторонами погоджено факт набуття новим кредитором права вимоги, в тому числі до відповідачки за спірними договорами, з моменту належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді за додатком № 4, а не з моменту проведененя оплати за договором, тому заперечення відповідача в цій частині стосовно відсутності платіжного доручення на підтвердження факту купівлі-продажу прав вимоги суд вважає безпідставними. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 627\~ЦК України відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Указані договори позики та кредитний договір у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, що не спростовано в судовому засіданні останнім. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договорів позики та кредиту шляхом заповнення анкети-заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якого, в подальшому, кредитодавцями було перераховано грошові кошти. За таких обставин сума боргу за тілом кредиту в розмірі 1\~500,00 грн. за кредитним договором № 3344457, сума боргу за тілом кредиту в розмірі 4\~140,16 грн. за договором № 77426985 та сума боргу за тілом кредиту в розмірі 2\~222,10 грн. за договором № 4802778 підлягає стягненню з відповідача. При цьому суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20). Разом з тим, заперечуючи факт отримання коштів за договорами, відповідачка такі договори у судовому порядку не оспорювала, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, стороною відповідача до суду не надані. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів,які надають позивач та відповідач. Відповідачка не спростувала того, що вона не отримувала кошти за укладеними договорами, а лише посилалася на недоведеність таких фактів позивачем. У контексті викладеного, суд звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник. При цьому суд звертає увагу, що зазначаючи про відсутність доказів перерахування коштів на договором № 77426985 від 02.10.2021, відповідачка тут же зазначає про повний розрахунок за вказаним договором нею з первісним кредитором (без підтвердження належними доказами факту розрахунку) та підтверджує сплату коштів за наданих кредитором розрахунком, що ставить під сумнів її заперечення в цій частині. Разом з тим, стосовно нарахування та стягнення процентів за користування коштами, суд звертає увагу на таке. Відповідно до частини першої статті та частини першої статті 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Договір позики № 3344457 укладений 17 жовтня 2021 року з ТОВ «Маніфою» строком на 24 дні, а отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України. Пунктом 2.4.4 договору передбачено базову проценту ставку за позикою в розмірі 1,99% від суми позики за кожен день користування, тому при визначені суми боргу за процентами суд виходить з розрахунку:1 500,00 грн. (тіло кредиту) х 24 дні х 1,99% = 716,40 грн. Новим кредитором ТОВ «Коллект Центр» не надано доказів на підтвердження продовження строку кредитного договору відповідно до умов договору, зміни процентної ставки чи оновлення графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у заявленому розмірі поза межами строку кредитування, тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Крім того, кредитний договір № 4802778 укладений 22 жовтня 2021 року з ТОВ «Мілоан» строком на 30 днів. Сторонами погоджено умови пролонгації за вказаним договором у пункті 2.3, де для продовження строку кредитування (пролонгацію на пільгових умовах) позичальник повинна сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості, що і було зроблено відповідачкою платежами 24 жовтня 2021року (сплата тіла кредиту 116,00 грн., сплата процентів по кредиту 0,46 грн., сплата комісії за пролонгацію 116,00 грн.), що [PERSON] не спростовано в судовому засіданні. Згідно таблиці у пункті 2.3.1.1, максимальний строк, на який може бути продовжено договір, становить 15 днів. Між тим, підпунктом 2.3.1.1 договору сторони погодили, що якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою , визначеною у пункті 1.5.2 договору. А тому суд виходить з розрахунку: 3\~000,00 грн. (тіло кредиту) х 30 днів х 5% = 4\~500,00\~грн. (в межах строку кредитування). 2222,10 грн. (залишок тілу кредиту) х 15 днів (строк пролонгації) х 0,01% (пункт 1.5.2 договору) = 3,33 грн. (які сплачені відповідачкою згідно наданого розрахунку). Доказів виконання пункту 2.3.1.2 щодо пролонгації на стандартних (базових) умовах, матеріали справи не містять, в тому числі доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п. 4.1. договору. У додатку №1 до кредитного договору «Графік розрахунків» вказано, що у випадку зміни будь-яких відомостей, зазначених у графіку розрахунку у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та/або продовженням строку повернення кредиту, позичальник доручає Товариству самостійно оновити графік розрахунків, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані графіку в особистому кабінеті позичальника. Проте, ТОВ «Коллект Центр» не надано доказів на підтвердження продовження строку кредитного договору на стандартних умовах відповідно до умов договору, зміни процентної ставки чи оновлення графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у заявленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 10112021, тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в пункті 1.3 договору про споживчий кредит та в графіку платежів, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування. Крім того, пунктом 2.3.2 зазначено, що розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин (и) щодо якої (их) невідомо настане вона (и) чи ні. Частиною восьмою статті 18\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Подібні доводи викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 754/4475/19 (провадження № 61-5491св21).відповідно до якої тлумачення змісту договору не може бути таким, що призводитиме до неможливості виконання договірного зобов`язання взагалі і ніколи. Аналогічне стосується договору № 77426985, укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Умовами договору позики сторони погодили строк дії позики терміном 64 дні, а тому відсотки за користування кредитом виходячи з розрахунку 5\~000,00 грн. (тіло кредиту) * 1,6 % * 64 дні = 5\~120,00 грн. Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів перевищує 64 дні. Доказів пролонгації договору згідно погоджених вище умов, як і погодження сторонами договору умов автопролонгації, матеріали справи не містять, а отже пред`явлені до стягнення проценти стягненню не підлягають, оскільки їх нарахування відбувалося поза межами строку договору. Посилання сторони позивача на погоджені сторонами кредитного договору умови Правил надання грошових коштів, в тому числі й щодо автоматичної пролонгації строків договору, суд не приймає до уваги з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що сторонами були погоджені належним чином умови щодо автоматичної пролонгації договору за умови чітко погодженого у договорі позики у строку позики (кредитування). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). При цьому суд погоджується з нарахованими новим кредитором 3% річних за договором № 77426985 в сумі 0,68\~грн., нарахованих за період з 22.02.2022 до 23.02.2022 на підставі статті 625 ЦК України. Крім того, представник відповідача Кривенко І.М. звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності до заявлених ТОВ «Коллект Центр» вимог. Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-цтощо). За нормами статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною четвертою статті 267\~ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом, за власною ініціативою, застосовуватись не може за жодних обставин (постанова Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 753/12382/15-ц). Частинами першою, п`ятою статті 261\~ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Крім того, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Таким чином, з огляду на те, що з 02.04.2020 набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, зверненням до суду 19 серпня 2025 року трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог в цій частині. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи часткове задоволення вимог позивача, суд вважає необхідним відшкодувати ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1851,09 грн. пропорційно розміру задоволених вимог (18 199,34 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2\~422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 23 816,30 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої\~статті 141\~ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи наявність обґрунтованого клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат, характер виконаної адвокатами робіт, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат та вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в сумі 3\~000,00 грн. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).

Outcome: approved