Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

позивач Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (далі - ТзОВ «СГ «ОБЕРІГ») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу на свою користь грошові кошти в сумі 40\~185,00 грн., інфляційні витрати в сумі 160,58 грн., 3% річних у сумі 231,20 грн., пеню в сумі 2\~389,08 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 15.11.2024 у м. Кривий Ріг по просп. Університетський, 66 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу «ВАЗ 21099» н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та транспортного засобу «SKODA OCTAVIA А5» н.з. [NUMBER] . Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. У судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт, що відповідач після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-220782623. Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SKODA OCTAVIA А5» н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ склала 42\~385,46 грн. Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 03.12.2024 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 40\~185,00 грн. Також вищевказаною згодою погоджено наступне: - здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Згоди в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку; - розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено; - Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 40\~185,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі виплаченого страхового відшкодування. 08.07.2025 відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів у розмірі 40\~185,00 грн. 09.07.2025 ним було отримано надіслану вимогу позивача. Однак, станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. У наслідок чого позивачем на підставі ст. 625 ч. 2 ЦК України здійснив розрахунок штрафних санкцій за період з 15.07.2025 по 22.09.2025. Тому представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 15.10.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 16.12.2025 розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. У судове засідання сторони у справі не з`явилися. Представник позивача Крендельова О.С. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. Як встановлено судом, 15.11.2024 о 07-00\~годині в м. Кривому Розі\~у Довгинцівському районі\~по пр. Університетському, 66, водій [PERSON] , керуючи т.з. «ВАЗ 21099», д.н.з. « [NUMBER] », був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, під час зміни напрямку руху, а саме перестроюванні, не переконався, що це буде безпечно під час об`їзду перешкоди, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на т.з. «Skoda Octavia А5», д.н.з. « [NUMBER] », яким керував [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушив п. 2.3.б, 10.1, 13.1, 13.3 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП України. Крім того, 15.11.2024 о 07-00 год. водій [PERSON] в м. Кривому Розі\~у Довгинцівському районі\~по пр. Університетському, 66, керував т.з. «ВАЗ 21099», д.н.з. « [NUMBER] », будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП, чим порушив п.п. 2.10 (а) ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП України. Вказані обставини встановлені постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2024 у справі №211/7351/24, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3\~400 гривень 00 копійок (а.с. 9 зв., 10). Відповідно до ст. 82 ЦПК Українипостанова по справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-220782623 (а.с. 9). Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «SKODA OCTAVIA А5» н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування ПДВ склала 42\~385,46 грн. (а.с. 11, 12). Згідно заяви на виплату страхового відшкодування між потерпілою особою, [PERSON] , та ТзДВ «СГ «ОБЕРІГ» від 03.12.2024 (а.с. 12 зв.) було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 40\~185,00 грн. (за вирахуванням франшизи в розмірі 0,00 грн.). ТзДВ «СГ «ОБЕРІГ» 12.12.2024 здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 40\~185,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11767 (а.с. 13). 08.07.2025 відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів у розмірі 40\~185,00 грн., яка була отримана [PERSON] 09.07.2025 (а.с. 13, 14). Вирішуючи спір, суд виходить з таких норм законодавства, застосовуючи їх до правовідносин, що виникли. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Так, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу). Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. За статтею 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом 38.1.1 в) пункту 38.1 статті 38 Закону України №1961-IV визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є регресними. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на викладене вище, беручи до уваги, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок дій відповідача, після чого останній залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджено постановою суду, враховуючи, що Страховик відшкодував потерпілій стороні матеріальну шкоду, яка завдана страхувальником, та у добровільному порядку винуватець ДТП не відшкодував їх Страховику, позивач у порядку регресу отримав право стягнути з відповідача суму виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування. Суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми\~виплаченого страхового\~відшкодування в\~порядку регресу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, пені, 3% річних. У наслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті страхового відшкодування, позивачем на підставі ст. 625 ч. 2 ЦК України було здійснено розрахунок штрафних санкцій за період з 15.07.2025 по 22.09.2025. Але заявлені позивачем штрафні санкції не підлягають стягненню з огляду на те, що Указом Президента\~України від\~24.02.2022\~№64/2022«Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Пунктами 18, 19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України передбачено,\~що у\~період дії\~в Україні\~воєнного,\~надзвичайного стану\~та у\~тридцятиденний строк\~після його\~припинення або\~скасування у\~разі прострочення\~позичальником виконання\~грошового зобов`язання\~за договором,\~відповідно до\~якого позичальнику\~було надано\~кредит (позику)\~банком або\~іншим кредитодавцем\~(позикодавцем), позичальник\~звільняється від\~відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу,\~а також\~від обов`язку\~сплати на\~користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, пеня, інфляційні втрати та 3% річних за ч. 2 ст.625\~ЦК України з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання не підлягають стягненню на період дії військового стану. Тому в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представник позивача заявила вимогу щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133\~ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо вимоги про стягнення правової (правничої) допомоги. Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано відповідні докази та представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 7\~300,00 грн. Суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в заявленому розмірі. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, відсутність фактичних судових засідань за участю осіб, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та спів розмірності. Суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача. Щодо вимоги про стягнення судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 2\~422,40 грн. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2\~265,62 грн. (40\~185,00 грн. * 2\~422,40 грн. / 42\~965,86 грн.).

Outcome: partial