Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] у грудні 2024 року звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що з 12 березня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2023 року шлюб між ними розірвано. 07 січня 2024 року відповідач бачила доньку востаннє і з цього часу про життя дитини не цікавиться і не відвідує. Відповідач не спілкується з дочкою, не проявляє до неї достатньої материнської турботи, хоча має таку можливість. З часу останнього відвідування дочки, відповідач не цікавиться дитиною, її навчанням, вихованням, станом здоров`я. На теперішній час позивач повністю забезпечує доньці всі необхідні умови для проживання, харчування, підтримання її здоров`я, нормального розвитку в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач самостійно виховував та виховує доньку, дитина перебуває на його утриманні. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Павелко І.Л. від 07 січня 2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Зобов`язано Орган опіки і піклування Кропивницької міської ради надати суд вВисновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано Службу в справах дітей Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.30). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 січня 2025 року Виконавчим комітетом Кропивницької міської ради надано до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.47-50). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.56). Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 травня 2025 року, суддю [PERSON] , звільнено з посади судді Фортечного районного суду міста Кропивницького у зв`язку з поданням заяви про відставку. Враховуючи, що суддя Павелко І.Л. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу та згідно з пунктом 2.3.43 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/11008/24, номер провадження 2/404/3095/24 (розпорядження № 639 від 07.05.2025 року керівника апарату Фортечного районного суду міста Кропивницького «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/11008/24, номер провадження 2/404/3095/24\~ визначено суддю Фортечного районного суду міста Кропивницького Кулінка Л.Д. Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 06 червня 2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено судове засідання (а.с.60) Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі, просила задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 71, 81), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив таке. Батьками дитини, [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 березня 2019 року виданого Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 149 (а.с. 10). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 квітня 2023 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.03.2019 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження складено актовий запис № 86 від 12.03.2016 року (а.с. 19-20). Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 649/7 від 21.09.2021 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). В матеріалах справи містяться докази щодо особи позивача, зокрема, [PERSON] , 1994 року народження, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався, що підтверджується довідкою № б/н від 30.11.2023 року, виданої КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» (а.с. 13). Відповідно до характеристики (з місця проживання) виданої заступником голови правління ОСББ «Фортечний 2016» від 18.11.2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За період проживання скарг, заяв та вимог до [PERSON] , як в письмовій, так і в усній формі не надходило. За місцем проживання характеризується з позитивного боку. Сам виховує та опікується неповнолітньою дитиною [PERSON] , 2019 року народження. У побуті завжди ввічливий, тактовний, працелюбний, приділяє багато часу, власних сил для підтрримки добрих стосунків з сусідами та мешканцями будинку. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий. Із сусідами підтримує добрі взаємини. Алкогольні напої не вживає. Ставлення до наркотичних засобів виключно негативне. У випадках, які дискредитують людську гідність не помічений (а.с. 15). Відповідно до характеристики, виданої керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСП Скайлінк» від 18.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , працює в даному товаристві на посаді монтажника інформаційно-комунікаційних мереж з 06.09.2024 року і по теперішній час, з 01.06.2020 року по 05.09.2024 року працював на такій же посаді в ФОП [PERSON] . За період перебування на посаді зарекомендував себе позитивно. Ділові якості проявляє на відповідному рівні. За характером спокійний та врівноважений, жодної скарги від клієнтів певної сфери обслуговування не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі комунікабельний. У порушенні техніки безпеки помічений не був (а.с. 16). [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 17.05.2024 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягненя особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с. 17). [PERSON] за період з квітня 2024 року по вересень 2024 року мав 53319,80 грн доходу, що підтверджується довідкою про доходи виданої Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 21). Також позивач на підтвердження своїх вимог посилався на письмові докази, зокрема, відповідно до довідки № 313/01-14 від 18.11.2024 року, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 27 «Вишенька» [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує дошкільний навальний заклад № 27, групу № 8 з 16.09.2021 року по теперішній час. Вихованням доньки займається батько [PERSON] . Мати, [PERSON] , за час перебування доньки в закладі не брала участі у вихованні дівчинки, а саме: не приводила дівчинку до закладу і не забирала її, не підтримувала зв`язок з вихователями з приводу виховання дитини, не цікавилася життям доньки, не з`являлася на різноманітні заходи (а.с. 22). Згдіно повідомленя № 2175/01-11 від 22.11.2024 року Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради» дитина [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] та перебуває під наглядом медичних працівників АЗПСМ № 9 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради» з 14.03.2019 року. Декларація на медичне обслуговування дитини підписана з лікарем-педіатром [PERSON] . Останній раз дитина оглянута лікарем-педіатром 23.06.2024 року. На прийом до лікаря-педіатра дитину на профілактичні огляди та у разі хвороби приводить батько [PERSON] або рідна бабуся (мати батька) (а.с. 24). [PERSON] , 1994 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з травня 2021 року по теперішній час, є батьком і сам опікується неповнолітньою дитиною [PERSON] , 2019 року народження, що підтверджується довідкою № 39 від 15 листопада 2024 року, виданої заступником голови ОСББ «Фортечний 2016» (а.с. 25). В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача зазначила що вихованням та розвитком дитини [PERSON] займається батько та вона самостійно без допомоги та участі матері дитини, відповідача давно не бачила. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України ). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Положення статтей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 Цивільного процесуального кодексу України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 Цивільного процесуального кодексу України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. В оцінці доводів позовних вимог, суд враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У даній справі позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться дочкою, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що вважав достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав, а також вважає, що це відповідатиме інтересам дитини. Виконавчий комітет Кропивницької міської ради, на який покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір, [PERSON] , стосовно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , про що надано відповідний висновок, діючи виключно в найкращих інтересах дитини (а.с.49-50). Водночас, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Проаналізувавши зміст цього висновку суд вважає, що він ґрунтується на відомостях, яких надав сам позивач. Житлові умови матері не обстежувались, не з`ясовувався її матеріальний, сімейний стан, обставини, повідомлені у висновку викладені формально, без посилання на будь-які докази. Будь-які дії по з`ясуванню обставин, викладених в позові органами опіки не вчинялись. Суд оцінює висновок Виконавчого комітету Кропивницької міської ради критично та вважає таким, що не відповідає іншим обставинам справи. Пояснення представника третьої особи були без посилання на докази та не підтверджені доказами. Також показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, так як вона прямо заінтересована в позитивному вирішенні цієї справи. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд виснував, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 Сімейного кодексу України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, Верховний Суд вважав, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Слід звернути увагу на те, що саме на позивача покладено обов`язок доведення свідомого ухилення відповідачкою від участі у вихованні дитини. Натомість у справі, що розглядається, позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог про позбавлення батьківських прав на підставі пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України. Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні дочки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд робить висновок про не встановлення правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої дочки, а відтак у задоволенні позову відмовляє з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Зважаючи на те, що вимога позивача про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання дитини є по суті похідною вимогою від первісної вимоги про позбавлення останньої батьківських прав, у задоволенні якої судом відмовлено, суд вважає, що похідні вимоги також не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Разом з тим, у спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Суд погоджується, що наразі позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ. Проте встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки - [PERSON] , [INFO] . Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23 (провадження № 61-9650св24). Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21). Судові витрати у відповідності до пункту 2 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed