Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) в особі представника, адвоката Живаги О.В., звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі відповідачі) про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, як пропущеного з поважної причини, в якому вказала про те, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована по [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані та проживали рідні брати позивачки, тобто відповідачі у справі. Проте, після повномасштабного вторгнення ворожих військ в Україну та протягом окупації, зокрема, на території Макарівської громади, 05.03.2022 року житловий будинок, де проживали мати та брати позивачки був знищений ворожою артилерією, і тому починаючи із 05.03.2022 року вони почали проживати разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Після смерті її матері відкрилася спадщина, яка складається із частини житлового будинку із господарськими присадибними спорудами та будівлями, що розташований по [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 4,2955 га із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заповіту померла за життя не складала, тому спадкування відбувається за законом. Окрім позивачки, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є відповідачі по справі, які прийняли спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця були разом з нею зареєстровані і не відмовилися від спадщини протягом шести місяців, але при цьому до нотаріальної контори не зверталися і спадкова справа не відкривалася. Тому, у травні 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса для подачі заяви про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи. Однак нотаріусом було відмовлено у прийнятті заяви та роз`яснено про необхідність звернення до суду із даним позовом через пропуск шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини. Представник позивачки вказує, що причина пропуску позивачкою строку на прийняття спадщини пов`язана із незнанням вимог законодавства у даній сфері. Окрім того, не змогла звернутися до нотаріальної контори вчасно через об`єктивні та поважні причини. На початку березня 2024 року у позивачки суттєво та різко погіршився стан здоров`я, що в результаті призвело до хірургічного втручання та тривалого лікування і реабілітації. У період з 01.03.2024 року по 31.03.2024 року позивачка проходила курс стаціонарного лікування з приводу хронічної хвороби прямої кишки. Після проведеного оперативного хірургічного втручання та лікування тривалий час проходила реабілітацію. Як зазначає представник, весь період лікування проходив суттєво напружено, симптоматика перенесених захворювань практично весь період протікання завдає гострого болю та змушує прибігати до інтенсивної терапії та постійного ліжкового режиму. Це ускладнює навіть процес пересування по будинку до повного одужання, що стало основною причиною пропуску встановленого терміну прийняття спадщини. Враховуючи викладене, позивачка, посилаючись на ст. 1272 ЦК України просила суд: визначити їй додатковий строк терміном один місяць, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 02.09.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.10.2024 року. Вказаною ухвалою також встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.32). Ухвалою суду від 15.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.03.2025 року, яке неодноразово відкладалося (а.с.52). В судове засідання 12.12.2025 року позивачка та її представник не прибули, згідно поданої письмової заяви представника позивачки, адвоката Живаги О.В., просив розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.58). Належним чином повідомлені про день та час слухання справи відповідачі, в судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розглядові справи. Згідно раніше поданих письмових клопотань (а.с.53-54), проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечили, а також просили слухати справу за їх відсутності за наявними у справі матеріалами. Протягом встановленого судом строку відповідачі відзиву на позов не подали, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] , у віці 74 років, померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями наступних документів, які містяться в матеріалах справи: свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.09.2023 року (а.с.13), свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] від 21.11.1981 року (а.с.9), свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03.12.2002 року (а.с.10). Згідно довідки №17.20-08/362, виданої 28.06.2024 року Калинівським старостинським округом Макарівської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , з 23.07.1985 року до дня смерті [INFO] дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою разом із нею були зареєстровані: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно витягу Макарівської селищної ради №2821 від 09.10.2023 року, [PERSON] , [INFO] , з 07.12.2004 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із частини житлового будинку із господарськими присадибними спорудами та будівлями, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.10.1993 року, зареєстрованого в реєстрі №2-2548 (а.с.20); та земельної ділянки площею 4,2955 га із призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданого 10.12.2003 року на підставі рішення Макарівської селищної Ради народних депутатів №261-23-ХХІІІ від 12.10.2000 року (а.с.23). Позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом майна померлої [PERSON] , оскільки є її донькою. Станом на дату смерті матері позивачки, вона не проживала та не була зареєстрована з померлою за однією адресою. Але окрім позивачки, спадкоємцями за законом є ще два сини померлої [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями наступних документів, які містяться в матеріалах справи: свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.09.2023 року (а.с.13), свідоцтвом про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] від 22.10.1983 року (а.с.17), свідоцтвом про народження відповідача [PERSON] серії [NUMBER] від 02.02.1985 року (а.с.15). Як вбачається з витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78219771 від 04.09.2024 року, виданого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Ольшевським В.С. у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо наявності спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.35). Як вказала позивачка, у травні 2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського В.С. для подачі заяви про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи після смерті матері. Однак нотаріусом листом було відмовлено у прийнятті заяви та роз`яснено про необхідність звернення до суду із даним позовом через пропуск шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.34). Строк подачі до нотаріуса заяви після смерті [INFO] [PERSON] становив з 29.09.2023 року по [INFO] . Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у період з 01.03.2024 року по 31.03.2024 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні ЦРЛ, що підтверджується довідкою №164, виданої 01.04.2024 року КНП «Макарівська БЛІЛ» МСР (а.с.24). Разом з тим позивачка зазначила, що після проведеного оперативного хірургічного втручання та лікування, тривалий час вона проходила реабілітацію, оскільки весь період лікування проходив суттєво напружено, симптоматика перенесених захворювань практично весь період протікання завдала гострого болю та змушувала прибігати до інтенсивної терапії та постійного ліжкового режиму. Це ускладнювало навіть процес пересування по будинку до повного одужання. Враховуючи вказані позивачкою причини з яких вона пропустила строк подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері, суд вважає за можливе його поновити. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та ст. 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1, ч.ч. 2, 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкування особливий правовий інститут. Можливість стати спадкоємцем не залежить від соціального статусу особи, її дієздатності, громадянства тощо. Водночас, законодавство встановлює певні умови, дотримання яких є обов`язковим для оформлення прав на спадкове майно. Однією із таких умов є дотримання спадкоємцем строку на прийняття спадщини. Цивільний кодекс України встановлює для прийняття спадщини строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини (смерті спадкодавця). Протягом 6 місяців спадкоємець повинен подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо протягом вказаного строку заяву про прийняття спадщини не подано, спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину. Разом із тим, пропуск строку для прийняття спадщини не є безумовною підставою, що позбавляє спадкоємців права на спадок. Закон передбачає механізм захисту прав спадкоємців і дозволяє подати заяву про прийняття спадщини поза межами 6-місячного строку. Спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, може бути встановлений додатковий строк: за письмовою згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину; за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/14 висловив свою позицію, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивачка належать до спадкоємців за законом після смерті [PERSON] та пропустила строк для прийняття спадщини із поважної причини. Оскільки відповідачі не вчиняли протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати з відповідачів не стягуються та покладаються на позивачку. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved