Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

21.07.2025 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах яких діє представник [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору міни від 04.03.1998 р. [INFO] один зі співвласників - [PERSON] помер. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] . Таким чином, на сьогоднішній день співвласниками вищевказаного будинку є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - позивачі). Вищезазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,06000 га (кадастровий номер відсутній) з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачі звернулись до нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу будинку, проте нотаріусом було повідомлено, що відповідно до листа Відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №29-22-0.555,4-1491/290-25 від 03.07.2025 р. право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, зареєстрованого 18.07.1994 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за КР № 596. [PERSON] була власником будинку перед [PERSON] , з яким позивачами було укладено договір міни. Під час переоформлення будинку, нотаріусом було повідомлено, що земельну ділянку переоформлювати не потрібно. Попереднім власником було передано позивачам оригінал Державного акта про право приватної власності на землю серії КР, який зареєстровано 18.07.1994 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за КР № 596. Таким чином, просить визнати за позивачами право власності на вказану земельну ділянку. Ухвалою судді від 23.07.2025 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Ухвалою суду від 13.10.2025 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору міні від 04.03.1998 р., який посвідчений Бендеровою Л.А., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, який зареєстровано в реєстрі за № 1248, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2023 р., посвідченого Півняк Н.С., державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-352, спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] . Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] на підставі рішення №131 від 24.07.1992 Олександрійської міської ради народних депутатів та ріш. №139 від 20.04.1994, їй передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0600 гектарів, для будівництва та обслуговування житлового будинку госп.будівель і споруд по [ADDRESS] . Згідно з інформацією ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 01.07.2025 № 260/01-16, приватному нотаріусу Ользі Приходько повідомлено, що право на земельну ділянку площею 0,06000 га (кадастровий номер відсутній) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону України, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до постанови ВСУ у справі за № 6-2225цс16 вбачається, що за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачами відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог щодо визнання права на земельну ділянку. Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд з метою захисту майнових позивачів приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Позивачі просять судові витрати залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved