Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Любарської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Позовну заяву мотивує тим, що вона проживає в селі Глезно Житомирського району. До певного часу вона перебувала в доброзичливих відносинах з [PERSON] , яка [INFO] померла в селі Глезне Любарського ( Житомирського району) Житомирської області в віці 79 років та яку вона доглядала до дня смерті. Покійна [PERSON] за життя склала заповіт в Глезненській сільській раді Любарського (Житомирського) району Житомирської області, в якому заповіла земельну частку пай, яка належить її на праві приватної власності - [PERSON] . Земельну ділянку, як земельний пай вона отримала при розпаюванні земель у реформованому КСП «Іскра». На її ім?я було виписано Сертифікат ЖТ0078149, який згодом було замінено на Державний акт. Для оформлення спадкових прав на землю по смерті [PERSON] позивачка звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Соляра В.М., який 25.09.2017 завів спадкову справу №306/2017. Таким чином, позивачка реалізувала намір прийняти спадщину, оскільки подала заяву про прийняття спадщини в строки передбачені законом. 15 серпня 2023 року позивачка звернулась з заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте нотаріусом Соляром В.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В основу відмови нотаріус взяв те, що в заповіті не вказано конкретну земельну ділянку пай, а саме не зазначено її кадастровий номер, її місце знаходження та цільове призначення та не зазначено документ, який посвідчує право спадкодавця на цю земельну ділянку. На думку позивачки, це сталось по тій причині, що секретар сільської ради не в повній мірі і не професійно віднісся до складання заповіту. Позивачка вказує, що покійна [PERSON] за життя більше ніде не мала права власності на земельну ділянку (пай), тобто нерухоме майно, яке вказане в заповіті і яке зазначене в Державному акті є одне і те саме. Враховуючи вище викладене, позивачка вимушена оформити спадкові права на земельну ділянку в судовому порядку, а тому просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1823183200:10:002:0008 площею 2.5422 га в порядку спадкування за заповітом по смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Глезне Любарського (Житомирського) району Житомирської області. Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем Любарською селищною радою Житомирського району Житомирської області. Підготовче засідання закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. Відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідка. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі довірителя. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. У поданому відзиві Любарська селищна рада зазначила, що в матеріалах справи відсутнє рішення суду про встановлення факту, що земельна ділянка з кадастровим номером 1823183200:10:002:0008, площею 2,5422 га та земельна ділянка зазначена в заповіті, це одна і та ж земельна ділянка. Разом з тим, відповідач не заперечує щодо позовних вимог та просить справу розглядати без участі його представника. Згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У ч.1\~ст.223 ЦПК України\~зазначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 06 листопада 2009 року секретарем Глезненської сільської ради Любарського району Житомирської області посвідчено заповіт [PERSON] , яка на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну частку пай, яка належить її на праві приватної власності заповіла гр. [PERSON] . [INFO] в селі Глезне Любарського району Житомирської області у віці 79 років померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . В уточненому списку громадян-співвласників КСП «Іскра» с.Глезне Любарського району Житомирської області, що мають право на земельну частку (пай) станом на 21.09.2004, під №71 зазначена [PERSON] , сертифікат серії ЖТ №0078149, дата реєстрації 28.02.97 Із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №044509 слідує, що на підставі розпорядження Любарської районної державної адміністрації від 07.10.2004 №317 [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2,5422 га на території Глезненської сільської ради Любарського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером:1823183200:10:002:0008. Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.10.2015 НВ-9980737482025 вказує, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2,5422 га, місце розташування: Житомирська область, Любарський район, Глезненська сільська рада, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером:1823183200:10:002:0008. Державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 10.10.2004. Дата державної реєстрації земельної ділянки 01.11.2004. Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Соляра В.М. від 15.08.2003 №250/02-31, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки майно зазначене в державному акті є відмінним від майна, зазначеного в заповіті. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями\~статті 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У\~статті 1233 ЦК України\~зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з частиною першою\~статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно визначеної законом черговості спадкоємців (ч. 2\~ст. 1223 ЦК України). Статтею 1236 ЦК України\~передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що на час складання заповіту (06 листопада 2009 року), [PERSON] являлася власником земельної ділянки площею 2,5422 га, яка розташована на території Глезненської сільської ради з кадастровим номером: 1823183200:10:002:0008 на підставі Державного акту серії ЯБ №044509 на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі розпорядження Любарської районної державної адміністрації від 07.10.2004 року на №317. Разом з тим, на випадок своєї смерті [PERSON] заповіла [PERSON] земельну частку пай, яка належала її на праві власності. Слід зазначити, що земельна частка (пай) та земельна ділянка - це різні об`єкти права власності. Земельна частка (пай) - це частка в спільній (колективній) частковій власності в землі колишнього сільськогосподарського підприємства члена цього підприємства, право на яку підтверджується сертифікатом. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17\~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України), викладене узгоджується із висновком викладеним колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2022 справа №282/448/21. Таким чином, що після виділу частки (паю) в натурі (на місцевості) припинилось право спадкодавця як співвласника земель колишнього сільськогосподарського підприємства на частку (пай), при цьому вона набула право власності на земельну ділянку, щодо якої і відкрилась спадщина та яка не охоплена заповітом на ім`я [PERSON] . Будь-яких доказів того, що [PERSON] заповідала [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером: 1823183200:10:002:0008, площею 2,5422 га суду надано не було. Відповідно до частини першої\~статті 1245 ЦК України\~частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Оскільки позивачка у даній справі просила визнати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 1823183200:10:002:0008, площею 2,5422 га саме за заповітом від 06.11.2009, вимог щодо спадкування за законом не заявляла, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1823183200:10:002:0008 площею 2,5422 га. в порядку спадкування за заповітом по смерті [PERSON] . Оскільки позов задоволенню не підлягає, у відповідності до\~ст.141 КПК України, суд відносить понесені позивачем судові витрати на його рахунок. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed