Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 14.10.2025 надійшов зазначений позов АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь кредитну заборгованість у загальному розмірі 38\~587,34\~грн та судові витрати. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Кізко\~Л.С. (довіреність від 03.02.2025 №\~023784/25) у позовній заяві зазначила, що Відповідачем 20.08.2021 було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа банк»), яким 12.08.2022 змінено найменування на АТ «Сенс Банк» (Позивач). За умовами цього Договору Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на відповідний картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених Договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами Договору. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 38\~587,34\~грн, що складається з такого: \~22\~944,14\~грн заборгованість за «тілом» кредиту; \~15\~643,20\~грн заборгованість за відсотками. Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження. Позов первісно було подано 24.06.2025 до Оболонського районного суду міста Києва, яким ухвалою цього суду від 26.06.2025 направлено справу за територіальною підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області; останній, отримавши цю справу 08.09.2025, ухвалою суду від 09.09.2025 направив справу до Володарського районного суду Київської області. Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) Володарським районним судом Київської області ухвалою від 05.11.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання згаданої ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, строки для подання сторонами інших заяв по суті справи, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею\~275 ЦПК України, не пізніше 05.01.2026. За названою статтею\~275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. При цьому строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (частина друга статті\~121ЦПК України). З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, спливає 05.01.2026; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін за станом на тепер, тобто у визначений судом строк не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідачем згадану ухвалу суду від 05.11.2025, в якій викладено також відомості про направлення йому копії позовної заяви та доданих до неї документів, отримано 13.11.2025, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням, проте протягом встановленого судом 15-денного строку з дня отримання ухвали суду відзиву на позовну заяву із запереченням проти позовних витмог, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та/або будь-які інші заяви чи клопотання до суду не подавав. Позивач та його представник також отримали згадану ухвалу суду, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями. З огляду на це та враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі частини восьмої статті\~178 ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що Відповідач [PERSON] 20.08.2021 звернувся до АТ «Альфа Банк» (за станом на тепер АТ «Сенс Банк») з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у названому банку. Ця пропозиція є відкритою та доступною для перегляду у мережі Інтернет на вебсайті за таким посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi (було перевірено судом з урахуванням розміщених за цим покликанням архівних версій публічної пропозиції на відповідну дату). Названого дня 20.08.2021 Відповідачем підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» (надалі Кредитний договір), копія якої додана до позовної заяви. Ця Анкета-заява, а так само Паспорт споживчого кредиту, копія якого також додана до позовної заяви, підписано Відповідачем в електронному вигляді з відтворенням технічними засобами підписом та із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно «Y5x7wU+DJuZdowrLzoTruKi6» (в Анкеті-заяві) та «Y5x7wU+DJuZdowrLzoTru» (у Паспорті споживчого кредиту); ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, місце роботи, номери мобільних телефонів тощо) наведено в частині\~1 Анкети-заяви. За умовами названого вище Кредитного договору Кредитодавець (Позивач) відкрив Позичальнику (Відповідачеві) поточний банківський рахунок, номер якого наведено у згаданій вище Анкеті-заяві, з такими умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; назва продукту «Cameleon»; мета кредиту споживчі потреби; максимальний ліміт кредиту (кредитної лінії) 200\~000,00\~грн; сума доступного кредитну (кредитної лінії) 17\~000,00\~грн; процентна ставка 0,01\~% для торгових операцій, 37\~% для операцій зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки «VISA Platinum» строком дії 5\~років; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше обов`язкового мінімального платежу 10\~% від суми заборгованості, мінімум 50\~грн. Детальна інформація наведена у зазначеному вище Паспорті споживчого кредиту. Розрахунок заборгованості також додано до позовної заяви. Крім того, пункті\~3.19 Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у названому банку, що є відкритою і доступною для перегляду на вебсайті за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi (було перевірено судом, як зазначено вище) у редакції з 12.08.2021 до 01.09.2021 регулював питання щодо погашення заборгованості у разі виникнення несанкціонованого овердрафту. Згідно з нормативною термінологією, що наведена на офіційному вебсайті Верховної ради України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/term/18436) овердрафт це, зокрема, короткостроковий кредит, який надається банком клієнту в разі перевищення суми операції за платіжною карткою залишку коштів на його картковому рахунку або встановленого ліміту кредитування. Як вбачається з долученої до позовної заяви Виписки по рахунку Відповідача, по цьому рахунку кредитний ліміту час від час збільшувався та зменшувався, списувались обов`язкові платежі, в тому числі списувались платежі у порядку овердрафту. При цьому суд бере до уваги як належний і допустимий доказ кредитної заборгованості згадану виписку за картковим рахунком Відповідача, враховуючи висновки Верховного Суду (викладені, зокрема, у постановах 16.09.2020 у справі №\~200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №\~760/7792/14, від 17.12.2020 у справі №\~278/2177/15, від 30.11.2022 у справі №\~214/6975/15). Такі висновки Верховного Суду і судова практика в цілому щодо врахування виписок по особових рахунках як належних і допустимих доказів є стабільною, ґрунтується на відповідних нормах фінансового законодавства України. Так, у постанові від 15.05.2025 у справі №\~488/3972/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті\~9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Разом із тим, відповідно до пункту\~5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №\~254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті\~62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №\~75. На підставі аналізу зазначених норм Верховний Суд у названій постанові виснував, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, судом встановлено, що Позивач на виконання умов укладеного з Відповідачем договору зобов`язання виконав, надавши Відповідачеві можливість користуватися коштами на картковому рахунку, проте останнім не виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення таких коштів і сплати складових кредитного договору. Тому Відповідач має перед Позивачем заборгованість за «тілом» кредиту в розмірі 22\~944,14\~грн, що відповідає встановленому доступному йому кредитному ліміту (з урахуванням застосування списання заборгованості за обов`язковими платежами у порядку овердрафту), а загальна заборгованість за кредитом становить 38\~587,34\~грн, що складається з наведеної вище суми заборгованості за простроченим «тілом» кредиту, а також з прострочених відсотків у заявленому до стягнення розмірі 15\~643,20\~грн, правильність нарахування яких, зокрема й з огляду на пропорційність співвідношення із заборгованістю з «тілом» кредиту, не викликає у суду сумніву та не заперечувалось Відповідачем, який отримав ухвалу про відкриття провадження в справі, проте відзиву із запереченнями проти позову (зокрема, й щодо розміру заборгованості) до суду не подавав. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, п`ята статті\~81 ЦПК України). Відповідно до приписів частини другої статті 43\~ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В ухвалі суду від 05.11.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626, частини першої статті\~634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті\~1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. При цьому за положеннями частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо ж сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Статтею\~12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт\~6 частини першої статті\~3 цього Закону). При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт\~12 частини першої статті\~3 названого вище Закону). Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, від 14.06.2022 у справі №\~757/40395/20, від 03.02.2023 у справі №\~757/22453/20, від 29.05.2024 у справі №\~545/1750/21). Крім того, Верховний Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі №\~671/1832/20). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зважаючи на усе викладене і встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови Кредитного договору від 20.08.2021, не виконав взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає умовам, визначеним у Кредитному договорі, що підтверджено належними і допустимими доказами, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір та правничу допомогу. Так, зокрема, на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3\~629,11\~грн представник Позивача надав суду копію Договору про надання послуг від 28.01.2025 №\~1006, укладеного між Позивачем та адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс» в особі керуючого партнера Лойфера\~А.Е. Також надано докази на підтвердження [PERSON] здійснювати адвокатську діяльність. Згідно з підпунктом\~3.1 згаданого Договору за надання послуг Замовник сплачує на користь Виконавця винагороду (гонорар) у такому розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00\~грн; за отримання рішення суду 225,00\~грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85\~% від ціни позиву (тобто, 375,00\~грн + 225,00\~грн + 38\~587,34\~грн х 7,85\~% = 3\~629,11\~грн). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №\~826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №\~755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті\~141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)\~їх дійсність; 2)\~необхідність; 3)\~розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №\~904/4507/18). Згідно з частинами третьою, четвертою статті\~137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі №\~547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті\~137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, тільки зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд. За приписами статті\~13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Наведені вище висновки є релевантними на сьогодні і викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №\~361/10208/23. Відповідач [PERSON] відзиву із запереченням позовних вимог, зокрема й щодо співмірності судових витрат, суду не подавав. З огляду на наведене суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню. Відтак, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 6\~051,51\~грн, що включають витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40\~грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~629,11\~грн. Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті\~247 ЦПК України). Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України статей\~3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та

Outcome: approved