Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 294648,60 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та 10000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 18.07.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір № Z06.00614.005496106 про надання кредиту. Відповідач отримав кредит у розмірі 74 999,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) строком до 18.07.2023, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,0% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор зобов`язується надати кредит відповідачу, а відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з нарахованими процентами за користування кредитом, іншими платежами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Первісний кредитора виконав свої зобов`язання, надав кредит відповідачу у розмірі 74999,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку. Також, 28.08.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір № Z06.00614.005639653 про надання кредиту. Відповідач отримав кредит у розмірі 41980,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) строком до 28.08.2020, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор зобов`язується надати кредит відповідачу, а відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з нарахованими процентами за користування кредитом, іншими платежами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Первісний кредитора виконав свої зобов`язання, надав кредит відповідачу у розмірі 41 980,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс», укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за вказаними двома кредитними договорами перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна». 26.07.2023 між ТОВ «Росвен Інвест Україна» правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс» та ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс», укладено договір факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023 , відповідно до умов якого право вимоги за вказаними двома кредитними договорами перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № Z06.00614.005496106 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 206343,77 грн., що складається з: 74495,01 грн. сума заборгованості за кредитом; 52998,83 грн. сума заборгованості за процентами; 78849,93 грн. сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю. У зв`язку\~з порушеннями\~зобов`язань\~за кредитним\~договором № Z06.00614.005639653 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 88304,83 грн., що складається з: 41330,41 грн. сума заборгованості за кредитом; 15003,90 грн. сума заборгованості за процентами; 31970,52 грн. сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту, нараховані відсотки, а також плату за обслуговування, відповідно до умов договорів, чим порушив своє зобов`язання. Тому позивач був вимушений звернутись з позовом до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 справу передано для розгляду судді Разгуляєвій О.В. Ухвалою суду від 08.10.2025 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою заявлено вимогу про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не надавав. Клопотань про відкладення не подавав. Враховуючи позицію позивача, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що 18.07.2019\~року між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ [PERSON] \~було укладено\~договір кредиту\~та страхування\~№ Z06.00614.005496106. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Ідея Банк» надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 74999,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що за користування кредитом позичальник сплачує 21,99% річних від залишкової суми кредиту. У Договорі визначено строк кредиту 48 місяців. Зі змісту договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту (а.с.10). Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту (а.с.12 на зв.). Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ідея Банк» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] в розмірі 68492,24 грн. та шляхом перерахування грошових коштів на рахунок № [NUMBER] в розмірі 6506,76 грн., як страховий платіж від [PERSON] . Факт переказу коштів від ТОВ «Ідея Банк» на банківські рахунки [PERSON] підтверджуються ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 18.07.2019 р. та ордером-розпорядженням № 2 про сплату страхового платежу від 18.07.2019 (а.с.12). Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.08.2019 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір № Z06.00614.005639653 про надання кредиту та страхування (а.с.13). У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідно до п. 1 договору кредиту ТОВ «Ідея Банк» надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 41 980,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що за користування Кредитним Позичальник сплачує 12.0% річних від залишкової суми кредиту. У Договорі визначено строк кредиту 24 місяців. Відповідно до п.1.7 Банк надає кредит позичальнику на банківський поточний рахунок № [NUMBER] позичальника який відкритий в АТ «Ідея Банк». За змістом\~додаткової угоди\~№ Z06.00614.005639653/1\~від 30.08.2025\~до кредитного\~договору Z06.00614.005639653 від 28.08.2019 сторони визначили, що змінна процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9.5% збільшена на маржу банку в розмірі 11.99% та відповідно між сторонами погоджено графік повернення кредиту (а.с.15 на зв.). Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту (а.с.17). Товариство з обмеженою відповідальністю «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі шляхом перерахування на рахунок позичальника № [NUMBER] в розмірі 38337,90 грн. та шляхом перерахування грошових коштів на рахунок № [NUMBER] в розмірі 3642,10 грн., як страховий платіж від [PERSON] . Факт переказу коштів АТ «Ідея Банк» на банківські рахунки позичальника підтверджуються ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 28.08.2019 та ордером-розпорядженням № 2 про сплату страхового платежу від 28.08.2019 (а.с.15). З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25.07.2023 року за відповідачем утворилась заборгованість за договором № Z06.00614.005496106 від 18.07.2019 в сумі 206343,77 грн., що складається з: 74495,01 грн. сума заборгованості за кредитом; 52998,83 грн. сума заборгованості за процентами; 78849,93 грн. сума заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.22). Крім того,\~з наданої\~позивачем довідки-розрахунку\~заборгованості вбачається,\~що станом\~на 25.07.2023\~року за\~відповідачем утворилась\~заборгованість за\~договором № Z06.00614.005639653 від 28.08.2019 в сумі 88304,83 грн., що складається з: 41330,41 грн. сума заборгованості за кредитом; 15003,90 грн. сума заборгованості за процентами; 31970,52 грн. сума заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.24). 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до боржників (а.с.25-29). Відповідно до\~реєстру боржників\~№ 3\~до договору\~факторингу від\~25\~липня 2023\~року №\~01.02-31/23\~ТОВ «Росвен\~Інвест Україна»\~набуло права\~грошової вимоги\~до [PERSON] за договором № Z06.00614.005496106 від 18.07.2019 в сумі 206343,77 грн та за договором № Z06.00614.005639653 від 28.08.2019 в сумі 88304,83 грн (а.с.33-36). 26 липня 2023 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-38/23, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників (а.с.37-41). Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-38/23 від 26 липня 2023 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № Z06.00614.005496106 від 18.07.2019 в сумі 206343,77 грн та за договором № Z06.00614.005639653 від 28.08.2019 в сумі 88304,83 грн (а.с.45-46). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц вказано, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Позивачем надано належні і допустимі докази укладення між АТ «Ідея Банк» та відповідачем 18.07.2019 року кредитного договору № Z06.00614.005496106 про надання кредиту та отримання останнім кредитних коштів в сумі 74 999,00 гривень. Крім того, позивачем надано належні і допустимі докази укладення між АТ «Ідея Банк» та відповідачем 28.08.2019 року кредитного договору № Z06.00614.005639653 про надання кредиту та отримання останнім кредитних коштів у розмірі 41980,00 гривень. Суду не надано доказів визнання договору № Z06.00614.005496106 та договору № Z06.00614.005639653 або їх окремих положень недійсними, отже умови договорів, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач використав кредитні кошти, однак, умов договору не виконав і не погасив борг. Зі змісту укладених кредитних договорів вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договори містять інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо б вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Натомість, відповідач погодився зі своєї сторони на такі умови договору, підписавши їх зміст без будь-яких застережень. Відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за договорами кредиту виконав не у повному обсязі, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та за процентами підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № Z06.00614.005496106 в розмірі 78849,93 та за кредитним договором № Z06.00614.005639653 в розмірі 31970,52 грн суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору, позичальнику встановлено плату за обслуговування кредиту банком, наведений графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до п. 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5ст. 12 цього Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, плата за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.202 у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин, обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. Умовами укладеного між сторонами договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені положення пункту 1.5. кредитного договору № Z06.00614.005496106 від 18.07.2019 та кредитного договору № Z06.00614.005639653 від 28.08.2019, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, а відтак, позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал -Фінанс» про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у загальному розмірі 110820,45 грн, є необґрунтованими. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. суд приходить до наступного. Як встановлено, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс складає 10000 гривень. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18. Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» долучено до позовної заяви: копію Договору про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року № 02/08/2024 укладеного між ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс» та адвокатом Руденком К.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Руденка К.В., копію довіреності від 18 вересня 2025 року, якою ТОВ«ФК «Укрглобал - Фінанс» уповноважило адвоката Руденка К.В. представляти його інтереси в судах України, копію Акта приймання-передачі наданих послуг № 109 від 25.09.2025 року до договору про надання юридичних послуг 02 серпня 2024 року № 02/08/2024, копію витягу з реєстру № 1 від 25.09.2025 року до Акта приймання-передачі наданих послуг № 109 до договору про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року № 02/08/2024, про підтвердження факту надання юридичних послуг Руденком К.В., а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . Дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України належить до справ незначної складності, у спорах про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання судова практика є сталою, не потребує вивчення великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час, тому суд дійшов висновку проте, що розмір гонорару адвоката у 10000 грн, не відповідає критерію розумності їх розміру з урахуванням складності цієї справи. Зокрема, відповідно до постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПКУкраїни), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1511,30 грн (183828,15*2422,40/294648,60).

Outcome: partial