Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Істоміна К.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2019 року у справі №127/3898/19 було частково задоволено позов про зміну розміру стягнення аліментів та присуджено з Відповідача аліменти на утримання їхніх дітей: на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1 626 грн щомісяця; на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 2 027 грн щомісяця. Виконавчі провадження щодо стягнення зазначених сум були відкриті Староміським відділом ДВС м. Вінниця 04.07.2019 року. Проте станом на липень 2025 року відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості: на утримання [PERSON] 40 276,42 грн; на утримання [PERSON] 50 326,04 грн, загалом 90 602,46 грн. Позивачка посилається на положення частини першої статті 196 СК України, згідно з якою у разі виникнення заборгованості з вини особи, що зобов`язана сплачувати аліменти, одержувач має право на стягнення пені у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості або до ухвалення рішення суду про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Позивачка подала розрахунок пені, відповідно до якого загальна сума нарахованої пені на обидві суми заборгованості становить: за Михайлом Олександровичем 315 798,53 грн; за [PERSON] 372 131,33 грн. Однак, враховуючи обмеження частини першої статті 196 СК України щодо максимальної суми пені (не більше 100% заборгованості), до стягнення пропонується лише сума заборгованості 90 602,46 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб та з роз`ясненням їхніх процесуальних прав, зокрема щодо надання відповідачем відзиву на позов у встановлені строки та надання позивачем письмової відповіді на такий відзив. Представник відповідача адвокат Грабік М.С. у поданому відзиві визнає наявність у відповідача періодичних аліментних зобов`язань, проте просить зменшити суму пені, посилаючись на наявність поважних причин несвоєчасної сплати аліментів, зокрема: відсутність стабільного заробітку, підтверджене довідкою ОК-5; захворювання під час проходження військової служби, підтверджене витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та рекомендаціями, які є частиною індивідуальної програми особи з інвалідністю; надання суду відповідних доказів (довідки, витяги, рекомендації). Представник позивача адвокат Істоміна К.В. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовну заяву підтримала відповідно до викладених обстави та просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, погодився що у нього є прострочення сплати аліментів, просив зменшити суму пені, посилаючись на наявність поважних причин несвоєчасної сплати аліментів, зокрема: відсутність стабільного заробітку, підтверджене довідкою ОК-5; захворювання під час проходження військової служби. Заслухавши пояснення відповідача у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками двох дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Шлюб сторін розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2016 року. Рішенням Вінницького міського суду від 04.04.2019 року у справі №127/3898/19 було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів та присуджено з Відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі: [PERSON] 1 626 грн щомісяця; [PERSON] 2 027 грн щомісяця. Виконавчі провадження щодо стягнення зазначених сум були відкриті 04.07.2019 року. Проте відповідач систематично не виконує свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 90 602,46 грн (40 276,42 грн на утримання [PERSON] та 50 326,04 грн на утримання [PERSON] ). Позивачка, посилаючись на частину першу статті 196 СК України, обґрунтовує право на стягнення неустойки (пені) за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 1% від несплаченої суми, проте не більше 100% заборгованості. Відповідач у відзиві визнає наявність аліментних зобов`язань, але просить зменшити суму пені, посилаючись на нібито поважні причини несвоєчасної сплати: нестабільний заробіток та захворювання під час проходження військової служби. Суд, дослідивши матеріали справи та надані відповідачем докази (довідка ОК-5, витяги з експертної оцінки, рекомендації), встановив, що вони не підтверджують наявності об`єктивних перешкод для сплати аліментів у відповідні місяці. Відповідач не надав доказів, які б підтверджували неможливість виконання зобов`язань, що свідчить про наявність презумпції його вини у виникненні заборгованості. Порядок обчислення заборгованості і розмір заборгованості не оспорений сторонами. Станом на день розгляду справи заборгованість по аліментам і пеня залишаються не погашеними. Відповідач визнав суму боргу. Правовідносини між сторонами виникли з приводу обов`язку батька утримувати дитину та його виконання, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми СК України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідним є існування одночасно таких умов: - наявність заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першоюстатті 189 СК України; - винні дії особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Верховний Суд в постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказав, що тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2021 року в справі №636/3546/17 (провадження № 61-19793св19) зроблено такий правовий висновок: «… відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника». Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). На платника аліментів не покладена така відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. У даній справі аліменти були стягнуті рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2019 року. Відповідач знав про рішення суду і про свій обов`язок по сплаті аліментів, оскільки подавав відзив на позов та в судовому засіданні підтвердив ці обставини. При обчисленні пені суд врахував, що: аліменти є періодичним зобов`язанням, яке підлягає щомісячному виконанню; відповідач не довів, що виникли об`єктивні обставини, які унеможливлювали виконання зобов`язання; На підставі наданих розрахунків загальна сума заборгованості становить 90 602,46 грн, що відповідає обмеженню 100% заборгованості за частиною першою статті 196 СК України. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо нібито поважних причин несвоєчасної сплати, оскільки вони не підтверджуються належними доказами і не усувають його відповідальності за несплату аліментів. Таким чином, оскільки відповідач не вжив всіх залежних від нього заходів для належного виконання обов`язку по утриманню дитини і погашення заборгованості по сплаті аліментів, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 90 602,46 грн (40 276,42 грн на утримання [PERSON] та 50 326,04 грн на утримання [PERSON] ). На підставі ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Стороною позивача заявлено до відшкодування 1500 грн витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до вимог\~ст. 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 4, 5\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З огляду на задоволення судом позовних вимог у повному обсязі із відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати понесення на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень 00 копійок.

Outcome: approved