Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

19.08.2025 року позивач [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] кошти на оплату комунальних витрат у розмірі 8702,48 грн., що виникли за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що відповідач [PERSON] є його колишнім вітчимом, тобто колишнім чоловіком його матері [PERSON] , [INFO] , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем в період часу з 07.05.1982 р. по 06.05.2008 р. Так, предметом позову є відносини щодо оплати комунальних послуг в квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира раніше належала житлово-будівельному кооперативу «Звездний 19-А», домоуправління [ADDRESS] по обслуговуванню будинків житлово-будівельних кооперативів Фрунзенського району м.Харкова, а на даний час належить на праві спільної часткової власності: 1) [PERSON] 71/100 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.02.2023 року Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою, реєстр №4-90, спадкова справа №25П/2022. Вказану частку [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Право власності зареєстровано 17.02.2023 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2693661363120. 2) відповідачу [PERSON] 29/100 частки на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.08.2008 року (справа №2-4304/2007). Право власності на вказану частку зареєстровано 05.05.2008 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 23113564. При цьому позивач зазначає, що хоча в даній квартирі ніхто не зареєстрований, проте він постійно доглядає за нею. Також вказав, що [PERSON] ніколи не був зареєстрований в спірній квартирі та фактично не проживає в ній з моменту набуття права власності на частину квартири, не брав участі в утриманні зазначеного житлового приміщення та не сплачував комунальні послуги за свою 29/100 частку житла. Разом з тим, [PERSON] наголосив, що всі витрати на утримання спільної часткової власності в цілому сплачував лише він. Несплата відповідачем житлово-комунальних послуг покладає на позивача додаткові матеріальні витрати. Так, [PERSON] за період часу з 01.01.2022 року по 01.07.2025 року не сплачує комунальні послуги, що були нараховані на його 29/100 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 8702,48 грн. Із них: у 2022 році за послуги з центрального опалення 1326,64 грн., за послуги з постачання гарячої води 127,05 грн., квартплата 762,00 грн., а всього 2215,69 грн.; у 2023 році за послуги з централізованого опалення 1463,29 грн.; за послуги з постачання гарячої води 204,48 грн.; квартплата 762,00 грн., а всього 1667,77 грн.; у 2024 році за послуги з центрального опалення 1377,41 грн., за послуги з постачання гарячої води 187,44 грн., квартплата 762,00 грн., а всього 2326,85 грн.; у 2025 році (з 01.01.2025 року по 01.08.2025 року) за послуги з центрального опалення 1102,89 грн., за послуги з постачання гарячої води 119,28 грн., квартплата 508,00 грн., а всього 1730,17 грн. Таким чином, відповідно до частки [PERSON] у квартирі йому належить сплатити кошти на оплату комунальних послуг в розмірі 8702,48 грн., яку [PERSON] сплатив, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями банківських платіжних документів. З урахуванням вищенаведеного позивач просить стягнути з відповідача витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 8702,48 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м.Харкова від 04.09.2025 року вищезазначену справу направлено за підсудністю до Немишлянського районного суду міста Харкова, яка надійшла 24.09.2025 року в провадження судді Мартинової О.М. Ухвалою суду від 30.09.2025 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, 06.10.2025 року до канцелярії суду надав заяву, якою просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи Домоуправління №42 по обслуговуванню будинків житлово-будівельних кооперативів Немишлянського району м.Харкова повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин заяв та клопотань не надавав. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: 1) [PERSON] 71/100 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.02.2023 року Четвертою Харківською міською државною нотаріальною конторою, реєстр №4-90, спадкова справа №25П/2022. Вказану частку [PERSON] успадкував після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Право власності зареєстровано 17.02.2023 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2693661363120. 2) [PERSON] 29/100 частки на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.08.2008 року (справа №2-4304/2007). Право власності на вказану частку зареєстровано 05.05.2008 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 23113564. Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідач за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Так, позивачем долучено до матеріалів справи копії квитанцій за період з 01.01.2022 року по 01.07.2025 року про оплату послуг з центрального опалення; за послуги з постачання гарячої води та квартплата, що утворилася в квартирі [ADDRESS] . Відтак, надані послуги підтверджуються доданими до позовної заяви копіями банківських платіжних документів та 29/100 частка від них складає 8702,48 гривень, із яких: у 2022 році за послуги з центрального опалення 1326,64 грн., за послуги з постачання гарячої води 127,05 грн., квартплата 762,00 грн., а всього 2215,69 грн.; у 2023 році за послуги з централізованого опалення 1463,29 грн.; за послуги з постачання гарячої води 204,48 грн.; квартплата 762,00 грн., а всього 1667,77 грн.; у 2024 році за послуги з центрального опалення 1377,41 грн., за послуги з постачання гарячої води 187,44 грн., квартплата 762,00 грн., а всього 2326,85 грн.; у 2025 році (з 01.01.2025 року по 01.08.2025 року) за послуги з центрального опалення 1102,89 грн., за послуги з постачання гарячої води 119,28 грн., квартплата 508,00 грн., а всього 1730,17 грн. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~власність зобов`язує, а відповідно до\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 322 ЦК України\~визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог частини 1\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із\~статтею 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, сторони в силу вимог статей\~322,\~360 ЦК України\~зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідно до\~ст. 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема,\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Так, предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до\~ст. 360 ЦК України\~визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Згідно із положеннями\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (затвердженій\~Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта\~статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Щодо витрат на правничу допомогу. Так, положеннями частин 1-6 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Як вбачається з позовної заяви, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 206 від 28.12.2001 року; копія договору №20/25 про надання правової допомоги від 18.08.2025 року, укладеного між адвокатом Киричко Л.С. та [PERSON] ; копія акту про виконання договору №20/25 від 18.08.2025 року про надання правової допомоги від 18.08.2025 року; - квитанція №20/25 від 18.08.2025 року, про сплату [PERSON] суми 4000,00 грн. відповідно до договору №20/25 про надання правової допомоги від 18.08.2025 року. Отже, враховуючи, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved