Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (АТ «А-Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 червня 2025 року, будучи клієнтом банку, відповідач уклав з АТ «А-Банк» кредитний договір № A273CT155101398385, щодо надання кредиту в розмірі 15000,00 грн. строком на 6 місяців (тобто до 16 грудня 2025 року включно) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. (кредитний договір складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту). [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим станом на 25.10.2025 року має заборгованість в розмірі 18968,00 грн., яка складається з: 14974,83 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3518,26 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за комісією; 474,91 грн. загальний залишок заборгованості за пенею, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 3 на звороті). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи належно повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. Відзив на позовну заяву не направив (а.с. 23). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою від 12 грудня 2025 року суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, 16 червня 2025 року відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою відкриття банківського рахунку та отримання інших банківських послуг. Також 16 червня 2025 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № A273CT155101398385, шляхом підписання заяви про надання послуги «Швидка готівка» № A273CT155101398385 від 16-06-2025 року, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором та паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» електронним підписом. Згідно з кредитним договором, сума кредиту становить 15000 грн., строк кредитування 6 місяців, фіксована процентна ставка 85 відсотків річних, розмір щомісячного платежу 3165,98 грн. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Пунктом 6 паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» встановлено, що у разі наявності заборгованості у клієнта із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка». З виписки по кредиту від 25 жовтня 2025 року № 20.00.0002515304 вбачається, що відповідач [PERSON] жодного разу не сплачував щомісячний мінімальний платіж у розмірі, передбаченому кредитним договором. Водночас, у період з 17 липня 2025 року по 16 серпня 2025 року наявне часткове погашення заборгованості у розмірі 25 гривень 17 копійок. З огляду на те, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості, а кредитним договором, укладеним між сторонами, передбачено можливість кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту та процентами. За розрахунком позивача, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 25 жовтня 2025 року відповідач має заборгованість у розмірі 18968,00 грн., яка складається з: 14974,83 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3518,26 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за комісією; 474,91 грн. загальний залишок заборгованості за пенею. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання і, на підставі статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що зобов`язання [PERSON] виконувалися не належним чином та не регулярно, чим істотно були порушені умови кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 610, 623 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За правилами статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послуги, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор вправі вимагати виконання його обов`язку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Положеннями статті 610 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів обставини, які вказують, що відповідачу були надані кредитні кошти. Такі кошти він використовував, і у нього утворилась заборгованість. За вказаних обставин, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином та своєчасно не виконував, чим істотно були порушені умови кредитного договору. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Оскільки позичальник [PERSON] не виконав умови договору належним чином та своєчасно, то виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2025 року № A273CT155101398385 станом на 25 жовтня 2025 року у сумі 18493 гривні 09 копійок, з яких: 14974,83 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3518,26 грн. загальний залишок заборгованості за процентами. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 474,91 грн. суд дійшов наступного висновку. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті\~627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення\~Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України\~загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Виходячи з вищезазначеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 дійшла висновку про те, що домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Статтями 546, 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання\~може забезпечуватися\~неустойкою,\~порукою,\~гарантією,\~заставою,\~притриманням,\~завдатком,\~правом довірчої\~власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п. 12 заяви про надання послуги «Швидка готівка» № A273CT155101398385 від 16-06-2025 року, у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі\~Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер. З огляду на зазначене, пеня не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2025 року № A273CT155101398385 станом на 25 жовтня 2025 року у сумі 18493 гривні 09 копійок, з яких: 14974,83 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3518,26 грн. загальний залишок заборгованості за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (а.с. 6), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2361,84 грн. (97,50%).

Outcome: partial