Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

у липні 2025 року АТ «ПУМБ» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 126 197,46 грн та судові витрати по справі в розмірі 2 422,40 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що між ним та відповідачем укладено кредитні договори, а саме: 19.05.2023 року № 1021880935, за яким видано кредит у сумі 55 000,00 грн; 19.05.2023 року № 200314315694, за яким видано кредит у сумі 7 500,00 грн; 15.09.2023 року № 1002157879101, за яким видано кредит у сумі 20 000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, в зв`язку із чим, у нього виникла заборгованість станом на 09.04.2025 року: за кредитним договором № 1021880935 від 19.05.2023 року в розмірі 85 604,07 грн, з яких: 44 144,41 грн - заборгованість за кредитом, 6,48 грн - заборгованість за процентами, 41 453,18 грн - заборгованість за комісією; за кредитним договором № 200314315694 від 19.05.2023 рокув розмірі 11 028,00 грн, з яких: 7 490,60 грн - заборгованість за кредитом, 3 537,40 грн - заборгованість за процентами; за кредитним договором № 1002157879101 від 15.09.2023 рокув розмірі 29 565,39 грн, з яких: 19 166,17 грн - заборгованість за кредитом, 1,74 грн - заборгованість за процентами та 10 397,48 грн - заборгованість за комісією, загальний розмір якої становить 126 197,46 грн. Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашена. В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 28.08.2025 року, після передачі вказаної справи за підсудністю з Харківського районного суду Харківської області, відкрито провадження в справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 76-77). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що19.05.2023 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1021880935 шляхом підписання Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 55 000,00 грн на умовах сплати стандартної процентної ставки 42,36 % річних. Також, 19.05.2023 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, за умовами якого: тип кредиту кредит; сума кредиту 55 000,00 грн; строк кредитування 24 місяці. Спосіб та строк надання кредиту: банківський переказ на рахунок клієнта; процентна ставка, відсотків річних 0,01 %; тип процентної ставки фіксована; комісія за обслуговування кредиту: 3,99 %, нараховується щомісячно від суми споживчого кредиту. Відповідно до платіжної інструкції № TR.64749282.46278.25528 від 19.05.2023 року [PERSON] надано кредитні кошти в розмірі 55 000,00 грн за кредитним договором № 1021880935 від 19.05.2023 року. Крім того, 19.05.2023 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, за умовами якого позичальник просив встановити на його поточний рахунок № [NUMBER] кредитний ліміт; тип кредиту кредитна лінія; сума кредиту 3 000,00 грн; строк кредитування 12 місяців. Спосіб та строк надання кредиту: шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком; процентна ставка, відсотків річних 35,88 %; тип процентної ставки фіксована. Згідно з довідкою про збільшення кредитного ліміту за договором № 200314315694 від 19.05.2023 року збільшено кредитний ліміт до 7 500,00 грн 07.09.2023 року (рахунок [NUMBER].UAH). 15.09.2023 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1002157879101 шляхом підписання Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій відповідач просив надати споживчий кредит шляхом банківського переказу 20 000,00 грн, строком на 24 місяці на умовах сплати 0,010 % річних та 2,99 % комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Також, 15.09.2023 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, за умовами, що відповідаютьЗаяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15.09.2023 року № 1002157879101. Згідно з платіжною інструкцією № TR.71045251.70906.8810 від 15.09.2023 року [PERSON] надано кредитні кошти в розмірі 20 000,00 грн за кредитним договором № 1002157879101 від 15.09.2023 року. Судом з`ясовано, що АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за договорами № 1021880935 від 19.05.2023 року та № 1002157879101 від 15.09.2023 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується виписками/особовими рахунками за період з 19.05.2023 року по 09.04.2025 року, з яких також вбачається, що [PERSON] впродовж вказаного періоду активно користувався кредитними коштами: знімав готівку, здійснював переказ між своїми рахунками та покупки через POS-термінал тощо. Відповідач порушив виконання умов вищевказаних кредитних договорів, в зв`язку з чим, станом на 09.04.2025 року в нього перед позивачем існує заборгованість: за кредитним договором № 1021880935 від 19.05.2023 року в розмірі 85 604,07 грн, з яких: 44 144,41 грн - заборгованість за кредитом, 6,48 грн - заборгованість за процентами, 41 453,18 грн - заборгованість за комісією та за кредитним договором № 1002157879101 від 15.09.2023 року в розмірі 29 565,39 грн, з яких: 19 166,17 грн - заборгованість за кредитом, 1,74 грн - заборгованість за процентами та 10 397,48 грн - заборгованість за комісією. Відповідно дост. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннямумов,визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконано умови кредитних договорів № 1021880935 від 19.05.2023 року та № 1002157879101 від 15.09.2023 року в частині надання кредитних коштів. У той же час, відповідачем порушені зобов`язання, передбачені вказаними кредитними договорами в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору. Положенням ст. 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином, відповідачем не виконано зобов`язань, визначених кредитними договорами № 1021880935 від 19.05.2023 року та № 1002157879101 від 15.09.2023 року, порушено умови щодо погашення кредитів та процентів за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунками сум заборгованості по договорами. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що відповідачем не спростовано розміру боргу за кредитними договорами № 1021880935 від 19.05.2023 року та № 1002157879101 від 15.09.2023 року і не доведено його відсутність або погашення чи часткового погашення, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку по поверненню використаних ним кредитних коштів у вказаних розмірах, або для зменшення вказаних сум боргу. Відповідно до вимог ст. ст. 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення з відповідача заборгованості станом на 09.04.2025 року: за кредитним договором № 1021880935 від 19.05.2023 рокув сумі 44 144,41 грн заборгованості за кредитом, 6,48 грн заборгованості за процентами та за кредитним договором № 1002157879101 від 15.09.2023 року в сумі 19 166,17 грн заборгованості за кредитом і 1,74 грн заборгованості за процентами, підлягає задоволенню та з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню сума заборгованості в загальному розмірі 63 318,80 грн. Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача за кредитним договором № 1021880935 від 19.05.2023 року 41 453,18 грн заборгованості за комісією та за кредитним договором № 1002157879101 від 15.09.2023 року 10 397,48 грн заборгованості за комісією. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2,3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності обслуговування кредитної заборгованості, сплату якої вимагає позивач, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». До цього зводяться висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19. Отже, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями немає. Що ж стосується вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 200314315694 від 19.05.2023 року, то суд зазначає наступне. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами і така наявна в матеріалах справи. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року в справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року в справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року в справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 року в справі № 333/5483/20 та інших. Однак, відповідних первинних бухгалтерських документів про перерахування відповідачу суми коштів в межах встановленого розміру кредитної лінії (7 500,00 грн) за кредитним договором № 200314315694 від 19.05.2023 року матеріали справи не містять. Також в наданих позивачем виписках/особових рахунках за період з 19.05.2023 року по 09.04.2025 року відсутні підтвердження того, що [PERSON] на зазначений позивачем у довідці про збільшення кредитного ліміту за договором № 200314315694 від 19.05.2023 року рахунок [NUMBER].UAH (вказаний в Паспорті споживчого кредиту поточний рахунок (IBAN) № [NUMBER] ) відбувалося зарахування позивачем сум кредитних коштів в межах встановленого ліміту кредитної лінії, з яких також не вбачається, що [PERSON] впродовж вказаного періоду користувався кредитними коштами з цього рахунка. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року в справі № 161/16891/15-ц. Однак, всупереч вказаним положенням закону позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог щодо факту існування заборгованості, виконаних банківських операцій за кредитним договором № 200314315694 від 19.05.2023 року, в зв`язку із чим, суд позбавлений можливості в цій частині перевірити чи виникла заявлена позивачем в цій частині до стягнення сума заборгованості саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, а також неможливо встановити, які саме умови цього спірного договору порушені відповідачем та з`ясувати правильність нарахування відсотків позивачем, отже, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200314315694 від 19.05.2023 року необхідно відмовити. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17. У порядкуст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до частки задоволених позовних вимог у розмірі 1 215,32 грн (50,17 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial