Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

11 серпня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Юніт Капітал звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 17 785,00 грн., а також понесені судові витрати, а саме судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.01.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №703100674 на суму 5 000,00 грн., у якому досягнуто згоди з усіх істотних умов: строк та умови користування коштами, сплата відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Кредитний договір підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». 28.11.2018 між TOB "Манівео швидка фінансова допомога" (надалі - клієнт) та ТОВ "Таліон Плюс" (надалі - фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до п.2.1 якого згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 05.08.2020 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" (надалі - фактор) та ТОВ "Таліон Плюс" (надалі - клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами п.2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 04.06.2025 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач не виконав належним чином свої кредитні зобов`язання у зв`язку з чим, виникла заборгованість, яка складає: 17 785,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 12 785,00 грн. заборгованість процентами. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена. В наданому суду письмовому клопотанні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, просить розглянути справу без участі представника. 01 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив від [PERSON] , в якому заявлені позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки вони є необгрунтованими, а частина заборгованості нарахована після закінчення строку кредитного договору. Кредитний договір №703100674 укладений 08.01.2021 року на суму 5 000,00 грн. строком на 30 днів, до 07.02.2021 року. В умовах договору зазначено, що пролонгація (продовження) можлива лише за ініціативою позичальника шляхом подання відповідної заявки, здійснення оплати або активації пролонгації в особистому кабінеті. Жодного доказу того, що відповідач погоджувався на продовження строку кредиту або вчиняв будь-які дії для його пролонгації , позивач не надав. Так само відсутні будь-які документи, що підтверджують сплату коштів після 07.02.2021, пидписання додаткових угод чи направленняповідомлень про продовження. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, зміна умов договору споживчого кредиту можлива лише за взаємною згодою сторін. Автоматичне продовження без згоди позичальника незаконне. Таким чином: строк дії договору закінчився 07.02.2021 року, доказів пролонгації немає, усі нарахування після цієї дати є безпідставними. Позивач посилається на договір факторингу від 28.11.2018 року, укладений між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс". Однак, кредитний договір №703100674 був укладений лише 08.01.2021 року, тобто через понад 2 роки після укладення зазначеного договору факторингу. Відповідно до ст.512 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива лише після виникнення самого зобов`язання. Передача прав вимоги щодо неіснуючого зобов`язання суперечить вимогам ст.203 ЦК України і є нікчемною. Таким чином, посилання позивача на договір факторингу від 28.11.2018 року не може бути підставою для набуття ним права втимоги за кредитним договором, укладеним у 2021 році. Позивач надав копію Реєстру боржників до договору факторингу №0406/25-ЮФ від червня 2025 року, проте цей документ не відповідає вимогам, оскільки: реєстр складено на 2 окремих аркушах, без нумерації сторінок; підписи сторін та печатки розміщені лише на другому аркуші , тоді як на першому міститься шапка документа та основна таблиця; відсутні будь-які позначки про зшивання чи скріплення аркушів, що не дозволяє ідентифікувати їх як єдиний документ; у таблиці вказано лише одного боржника, що нетипово для реєстрів прав вимоги, які зазвичай містять декілька позицій, не надано підтвердження, що цей Реєстр є невід`ємною частиною договору факторингу та був підписаний одночасно з ним. Позивач надав копії договорів факторингу з додатками - «Форма Реєстру боржників», «Акт приймання передачі боржників» , «Акт повернення права вимоги». Проте, ці документи є незаповненими шаблонами, що не містять жодних даних про боржника, номер кредитного договору дати чи суми боргу, а також не містять підписів під таблицями. Такі форми не можуть підтверджувати факт переходу права вимоги відповідно до ст.ст.514,516 ЦК України. Наданий акт звірки від 31.12.2021 р. лише підтверджує взаєморозрахунки між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», але не містить жодної конкретної інформації про боржників або номери конкретних договорів, а тому не підтверджує передачу прав вимоги за договором №703100674. Відсутні будь-які платіжні документи (платіжне доручення, квитанція, банківська виписка), які підтверджують, що позивач дійсно сплатив адвокату 7 000,00 грн. Їх відсутність є підставою для відмови у стягненні таких витрат. Крім того, справа є малозначною, позовна заява має типовий характер, не містить складних правових питань чи складних доказів. Тому заявлена сума 7000,00 грн. є завищеною, неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаної роботи. Суд, взявши до уваги позицію представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08.01.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №703100674 на суму 5 000,00 грн., у якому досягнуто згоди з усіх істотних умов: строк та умови користування коштами, сплата відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Кредитний договір підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». 28.11.2018 між TOB "Манівео швидка фінансова допомога" (надалі - клієнт) та ТОВ "Таліон Плюс" (надалі - фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до п.2.1 якого згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 05.08.2020 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" (надалі - фактор) та ТОВ "Таліон Плюс" (надалі - клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами п.2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 04.06.2025 між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно розрахунку заборгованість відповідача складає 17 785,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 12 785,00 грн. заборгованість процентами (арк.с.29-30). Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі,він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір був укладений в електронній формі. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 в справі № 243/11704/15-ц). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст. 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20.) Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Правовідносини за кредитним договором №703100674 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] виникли 08.01.2021, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" на час укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Відтак у первісного кредитора на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "Таліон Плюс" на підставі договору факторингу. За таких обставин, ТОВ "Таліон Плюс" право вимоги до відповідача за кредитним договором №715639094 від 09.03.2021 не набуло, тому таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року. ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", так саме як і позивачу на підставі договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025. Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 по справі №916/2040/20). Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Outcome: dismissed