Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, яким із врахуванням поданої уточненої позовної заяви просив суд: -визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] ; -Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.08.2023 року, видане приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурським М.М. за реєстром № 718 після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] на автомобіль ВАЗ-21081 реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] ; -Внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна за [PERSON] ; -Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на: - 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами загальною площею 99, 4 кв.м., житловою площею 49, 3 кв.м. - 1/4 частину земельної ділянки площею 0, 08 га, розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:02:002:1871, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд - 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 3, 5201 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Березівський р-н, Демідівська сільська рада, кадастровий номер 5121281600:01:001:0143, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; -Визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ-2108 реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , становила - 1/2 частку; -Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/4 частину на автомобіля ВАЗ-2108 реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 18.06.2015 року він уклав шлюб з [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті дружини відкрилась спадщина, яка складається з: - 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] з надвірними спорудами загальною площею 99, 4 кв.м., житловою площею 49, 3 кв.м., вартістю 1 850 000 грн.; - 1/2 частини земельної ділянки площею 0,08 га, розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:02:002:1871, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, вартістю 310 000 гри., -земельної ділянки загальною площею 3, 5201 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Березівський р-н, Демідівська сільська рада, кадастровий номер 5121281600:01:001:0143, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартістю 343 000 грн.; -1/2 частини автомобіля ВАЗ-2108 реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , 1990 року випуску, який придбаний у шлюбі та зареєстрований 16.11.2018 року на ім`я дружини, вартістю 43800/2=21900 грн. Щодо майна померлої дружини приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурським М.М. заведена спадкова справа № 69935668. Відповідач [PERSON] є сином померлої [PERSON] тобто позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. В серпні 2022 року позивач [PERSON] дізнався про своє інфікування на захворювання на ВІЛ, після чого знаходився у край пригніченому психологічному стані. Після смерті дружини під впливом зазначеної тяжкої обставини (хвороби) на вкрай невигідних для умовах позивачем була подана заява приватному нотаріусу Валігурському М.М. про відмову від прийняття спадщини. Усвідомивши помилковість свого рішення, позивач 20.07.2023 року подав приватному нотаріусу Валігурському М.М. заяву про відкликання відмови від прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] . 23.08.2022 року позивачем складена та нотаріально посвідчена заява про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , яка була направлена на адресу приватного нотаріуса Валігурського М.М. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Валігурського М.М. від 18.08.2023 року належним способом захисту порушеного права позивача є звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи видачу приватним нотаріусом Валігурським М.М. відповідачу [PERSON] свідоцтв про право на спадщину та реєстрацію за ним права власності на спадкове нерухоме майно, позивач вважає за необхідне заявити вимоги про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] шляхом визнання за мною права власності на 1/2 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, а також визнання недійсним свідоцтва про право на Спадщину за законом від 22.08.2023 року за реєстром № 718 після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] на автомобіль ВАЗ-21081 реєстраційний номер [NUMBER] . Вказує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента\~України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року на території України було введено воєнний стан. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»(в редакції що діяла на день відкриття спадщини) перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Тобто, позивач вважав, що строк для прийняття спадщини після смерті дружини або відмови від її прийняття закінчився після спливу 10 місяців, а саме - 26.08.2023 року. Приватним нотаріусом Валігурським М.М. видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.08.2023 року за реєстром № 718 після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] на автомобіль ВАЗ-21081 реєстраційний номер [NUMBER] . Разом з тим автомобіль зазначений автомобіль був придбаний у шлюбі та зареєстрований 16.11.2018 року на ім`я дружини, а тому є спільним сумісним майном подружжя. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.12.2023 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Представник позивача адвокат Дубінкін Ю.М, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Продан М,О. заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12,13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) видано свідоцтво серії [NUMBER] від 27.10.2022 року. Позивач [PERSON] перебував з померлою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Відповідач [PERSON] , є рідним сином померлої [INFO] [PERSON] , що вбачається зі матеріалів спадкової справи та не оспорюється сторонами. Після смерті ( [PERSON] приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурським М.М. заведено спадкову справу №78/2022. Згідно дослідженої судом спадкової справи, встановлено, що 17.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурського М.М. із заявою якою відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] . Того ж дня [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . 24.07.2023 року до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурського М.М. надійшла заява [PERSON] про відкликання раніше поданої відмови від прийняття спадщини датована 20.07.2023 року. Листом від 18.08.2023 року приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурський М.М. роз`яснив [PERSON] про пропуск встановленого законом строку для відкликання заяви про прийняття спадщини, роз`яснено його право на звернення до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання зави про прийняття спадщини. 22.08.2023 року [PERSON] склав нотаріально засвідчену заяву про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] . 22.08.2023 року приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурський М.М. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому складається з: одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані під літерою «А», з прибудовами - а, аі, верандою - а2, житловою площею 49,3 кв.м, загальною площею 99,4 кв.м, господарських будівель та споруд: вбиральня - Б; гараж - В; літня кухня - Г, сарай - Д, навіс - Е, огорожа - №1-3, брукування - І, та розташований на земельній ділянці з земель житлової та громадської забудови площею 0,0800 га, кадастровий номер 5122786400:02:002:1871. 22.08.2023\~року приватний\~нотаріус Одеського\~районного нотаріального\~округу Одеської\~області Валігурський\~М.М.\~видав [PERSON] \~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом на земельну ділянку, з земель сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,5201 (три цілих п`ять тисяч двісті одна десятитисячна гектара), з них: рілля - 3,5201 га, місцезнаходження якої: Одеська область, Березівський район, Демидівська сільська рада, кадастровий номер: 5121281600:01:001:0143. Цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 22.08.2023\~року приватний\~нотаріус Одеського\~районного нотаріального\~округу Одеської\~області Валігурський\~М.М.\~видав [PERSON] \~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом на автомобіль марки ВАЗ, модель 21081, тип загальний легковий-загальний хетчбек-В, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який належав померлій на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 16.11.2018 року Центром 5147. 06.10. 2023 року приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурський М.М. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом яка складається з грошового вкладу з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходиться у: -Одеське обласне управління AT «Державний ощадний банк України», на рахунках у ТВБВ №10015/0604: -№ [NUMBER] у сумі залишку 44 903,75 (сорок чотири тисячі дев`ятсот три гривні 75 Копійок) гривень, -№ [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] у сумі залишку 0,00 (нуль) гривень 00 копійок, що належать спадкодавцю на підставі довідки, виданої AT «Державний ощадний банк України» за №46/12- 05/60386/2023/БТ від 25.09.2023 року; - AT КБ «ПриватБанк», на рахунках № [NUMBER] , у сумі залишку 229,05 (двісті двадцять дев`ять тисяч 05 копійок) гривень, № [NUMBER] , що належать спадкодавцю на підставі довідки, виданої AT КБ «ПриватБанк» за №20.1.0.0.0/7-230830/41912 від 30.08.2023 року. 16.11.2025 року приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Валігурський М.М. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом яка складається 1/2 (однієї другої) частки земельної ділянки, з земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0800 (нуль цілих вісімсот десятитисячних гектара), з них: багаторічні насадження - 0,0655 га, малоповерхова забудова - 0,0145 га, місцезнаходження якої: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5122786400:02:002:1871. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Положеннями ст.ст.15,16 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 3, 4ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Щодо вимог позивача про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини суд зазначає наступне. Положеннями ст.ст.1216-1218ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.12611265цьогоКодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч. 3ст.\~1268\~ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частино 1ст.\~1270\~ЦК України закріплено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою та другою статті 1269\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 6 ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Згідно п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року № 164, установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, п.3 постанови КМУ № 164 суперечить ст.ст.1270,1272 ЦК, а тому не підлягає застосуванню, зазначеного висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 25.01.2023 по справі №676/47/21. Внаслідок широкомасштабного вторгнення військ РФ на територію України 24.02.2022 р. Указом Президента\~України №\~64/2022\~від 24.02.2022\~р.\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» було запроваджено на території України воєнний стан, який неодноразово продовжено. Пунктом 3 постанови КМУ\~№164\~від 28.02.2022\~року «Деякі\~питання нотаріату\~в умовах\~воєнного стану» в ред. від 06.03.2023 року установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 25.01.2023 року по справі №676/47/21 зазначив, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу(далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України(частина друга статті 4 ЦК України). Тлумачення норм права, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті1270,1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям1270,1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Виходячи з правової позиції Верховного суду викладеної у Постанові від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21, [PERSON] мав право звернутися до нотаріуса з заявою про відкликання заяви про відмову від спадщини та прийняття спадщини у строк до 27.04.2023 року. У той же час позивач [PERSON] , будучи обізнаним про наслідки подачі ним заяви про відмову від спадщини в день подачі такої заяви, тобто 17.11.2022 року не вчинив будь яких дій для відкликання такої заяви у строк до 27.04.2023 року. У вказаній заяві також вказано, що [PERSON] нотаріусом було зміст ст. ст. 1221, 1223, 1232, 1268, 1269, 1270 ЦК України, відповідно до яких ця заява може бути відкликана протягом 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця. При цьому заяви про відкликання раніше поданої заяви звернувся лише 20.07.2023 року. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини суд виходить з того, що позивачем не наведено жодних об`єктивних непереборних перешкод для подачі заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк. При цьому посилання позивача, як на підставу пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, на його захворювання Вірусом імунодефіциту людини, не заслуговують на увагу, оскільки таке захворювання не обмежувало позивача у вільному пересуванні та реалізації спадкових прав, зокрема захворювання не перешкоджало позивачеві 17.11.2022 року особисто звернутись до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини, померлої [INFO] . Крім того позивачем не наведено доказів, того що після 17.11.2022 року стан його здоров`я суттєво погіршився, що перешкодило йому у визначений законом строк відкликати заяву про відмову від спадщини/подати заяву про прийняття спадщини після смерті дружини. Разом з тим, суд зазначає, що посилання позивача на те, що дізнавшись про своє інфікування на захворювання на ВІЛ знаходився у край пригніченому психологічному стані та після смерті дружини під впливом зазначеної тяжкої обставини (хвороби) на вкрай невигідних для нього умовах 17.11.2022 року подав приватному нотаріусу Валігурському М.М. заяву про відмову від прийняття спадщини не є підставою для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. В той же час позивачем не заявлено вимоги про недійсною відмови від прийняття з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення; правочин вчинено під впливом обману; правочин вчинено під впливом насильства; правочин вчинено під впливом тяжкої обставини). Щодо вимог [PERSON] про визнати недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2023 року на автомобіль ВАЗ-21081 реєстраційний номер [NUMBER] , суд зазначає наступне. Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки ВАЗ, модель 21081, тип загальний легковий- загальний хетчбек-В, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , було зареєстровано за [PERSON] 16.11.2018 року, тобто у період перебування у шлюбі з позивачем [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.60\~Сімейного\~кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсяст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Відповідно до ст.\~71\~Закону України\~«Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених ЦК України. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності. Видача свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) унормовано главою 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5. Так, відповідно до п. 2.1. глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, при видачі свідоцтва нотаріус витребує документ, який посвідчує шлюбні відносини та/або розірвання шлюбу, в порядку, встановленому чинним законодавством, або отримує ці відомості шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2.2. глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя (колишнього подружжя) на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку. Відповідно до п. 2.3. глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~року за\~№296/5 при видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. У матеріалах спадкової справи, яка надана приватним нотаріусом, міститься копія свідоцтва про шлюб позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , а тому нотаріус повинен був визначити яке майно набуто у період шлюбу та є спільним майном подружжя. Розділом 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України, 29.01.2009 року передбачена видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (надалі Рекомендації). Так, у відповідності до п. 1 Розділу 4 Рекомендацій у разі смерті одного з подружжя нотаріус видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Для видачі такого свідоцтва необхідні дві умови: перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі та придбання майна під час шлюбу на ім`я того з подружжя, який помер. Згідно з п. п. 2, 3 Розділу 4 Рекомендацій Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який пережив, і який має право на одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Нотаріус роз`яснює такій особі її право на подання заяви про видачу свідоцтва та порядок його видачі. Одержання частки у спільному майні є правом того із подружжя, хто є живим. Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Така заява подається нотаріусу у письмовій формі як особисто, так і через представника, якщо останньому надано такі повноваження. Не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна. За змістом ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Під час розгляду цієї справи судом було встановлено, що дійсно 17.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся із заявою, в якій він вільно заявив про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті дружини [PERSON] однак, навіть за умови вчинення таких дій, належна позивачу частка у праві спільної сумісної власності на автомобіль не увійшла до складу спадкового майна, оскільки до його складу входить лише те майно, що належало спадкодавцю. Згідно з підп. 4.21 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~року за\~№296/5 (далі - Порядок № 296/5), при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Відповідно до ст.\~1301\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Так, в ст. 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 14.11. 2018 року у справі за №2-1316/2227/11. Враховуючи наведене вище, а також беручи до уваги, що частка позивача у спільному майні подружжя не входить до складу спадкової маси спадкодавця [PERSON] , при цьому суду не було надано доказів, що транспортний засіб ВАЗ-21081 реєстраційний номер [NUMBER] перебував в особистій власності спадкодавця та відповідачем зазначені обставини не було спростовано, суд приходить до висновку, що нотаріусом помилково було визначено спадкову масу майна, яка залишилась після смерті спадкодавця, включивши до неї частку, що належала позивачеві, як спільне майно подружжя. У зв`язку з цим, видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль підлягає скасуванню на підставі ст. 1301 ЦК України. Частинами 1,2ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Частинами 1, 2\~ст. 71 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом\~ст. 357 ЦК України\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. На підставі викладеного суд вважає за можливе визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ-2108 реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , становила - 1/2 частку. Відтак до складу спадщини після смерті [PERSON] входить 1/2 частина автомобіля. Враховуючи викладене, виходячи з того, суд дійшов висновку про безпідставність вимог [PERSON] в частині надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, похідні вимоги в частині внесення змін до свідоцтв про право на спадщину та визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). На підставі викладеного та

Outcome: partial