Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

18.08.2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.06.2014 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (кредитний договір). Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії становив до 75 000 грн., процентна ставка 24% річних, тип процентної ставки фіксований. Позивач зазначає, що АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК ФОРТ». 23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшли до позивача. Станом на 23.02.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості становила 32 616,17 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви. Заборгованість відповідачем в добровільному порядку не сплачена, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 616,17 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 9 200,00 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 11.09.2025 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.10.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач прохала відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в повному обсязі. 03.11.2025 року представник позивача направив відповідь на відзив в якому наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. 11.12.2025 року відповідач [PERSON] направила на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначила, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 24.10.2019 року у розмірі 650 грн., що підтверджується платіжним документом та виписками з банківського рахунку. Згідно з частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що останній платіж було здійснено 24.10.2019 року, перебіг позовної давності розпочався 25.10.2019 року та закінчився 24.10.2022 року. Позовна заява була подана до суду лише в серпні 2025 року, тобто зі спливом майже трьох років після закінчення строку позовної давності. Відповідач також зазначила, що положення Закону України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» не поширюються на зобов`язання, що виникли з кредитних договорів. Крім того, введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року не призупиняє перебігу позовної давності, оскільки електронна система подачі позовів до суду функціонувала в повному обсязі, що підтверджується практикою Верховного Суду України. У зв`язку з викладеним, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник позивача та відповідач у судове засідання не з`явилися, направивши до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1050 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 26.06.2014 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно з умовами договору банк надав відповідачу кредитні кошти з лімітом кредитної лінії до 75 000 грн., процентна ставка становила 24% річних (фіксована). Факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується матеріалами справи та сторонами не оспорюється. Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 22.02.2021 року між АТ «АЛЬФА БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором від 26.06.2014 року перейшли до ТОВ «ФК ФОРТ». Надалі, 23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (позивач) було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором від 26.06.2014 року перейшли до позивача. Таким чином, на момент звернення до суду з позовною заявою позивач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» є належним кредитором у зобов`язанні за кредитним договором від 26.06.2014 року. Судом також встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснила 24.10.2019 року у розмірі 650 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку, наданими до матеріалів справи, та сторонами не оспорюється. Після зазначеної дати відповідач жодних платежів за кредитним договором не здійснювала. Відповідачем [PERSON] заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини 3 статті 261 Цивільного кодексу України у зобов`язаннях з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Щодо зобов`язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред`явлення вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (частина 4 статті 261 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оцінюючи питання щодо початку перебігу позовної давності у даній справі, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У даному випадку кредитний договір передбачав щомісячне внесення обов`язкового мінімального платежу у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Останній платіж за кредитним договором було здійснено 24.10.2019 року. Після цієї дати відповідач не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості. Таким чином, право вимоги кредитора було порушене саме з 24.10.2019 року (дати останнього платежу), оскільки з цього моменту відповідач припинила виконувати свої зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності у даному випадку розпочався з 25.10.2019 року (наступного дня після останнього платежу). За загальним правилом статті 257 Цивільного кодексу України позовна давність становить три роки, отже, строк позовної давності спливав 24.10.2022 року. Позовна заява була подана до суду 18.08.2025 року, що підтверджується штампом канцелярії суду на позовній заяві, тобто зі спливом майже трьох років після закінчення строку позовної давності. Суд також досліджує аргументи позивача щодо зупинення перебігу позовної давності під час карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та під час воєнного стану. Відповідно до частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторію) на підставі закону; 3) якщо Кабінет Міністрів України прийняв рішення про відстрочення погашення кредиту, наданого на придбання житла; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших військових формуваннях, переведених на воєнний стан. Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» передбачав зупинення перебігу позовної давності на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Проте, згідно з частиною 2 статті 1 зазначеного Закону, дія цього Закону не поширюється на договори споживчого кредитування. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 4 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем споживачу на придбання (отримання) товарів (послуг) або на інші потреби, пов`язані з особистими, сімейними, домашніми або іншими потребами, не пов`язаними із підприємницькою діяльністю. Враховуючи, що кредитний договір від 26.06.2014 року було укладено для особистих потреб споживача (відповідача), він є договором споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, дія Закону України № 540-ІХ не поширюється на правовідносини сторін у даній справі, і перебіг позовної давності під час карантину не зупинявся. Щодо впливу воєнного стану на перебіг позовної давності, суд зазначає наступне. Воєнний стан в Україні було введено з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжувався. Для застосування положень пункту 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України (непереборна сила) необхідно встановити, що саме пред`явленню конкретного позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна подія. Проте, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, ведення воєнного стану саме по собі не є підставою для зупинення перебігу позовної давності. У даному випадку позивач не надав жодних доказів того, що воєнний стан перешкоджав поданню позовної заяви до суду. Більше того, судова практика та фактичні обставини однозначно свідчать про те, що електронна система подання позовів функціонувала протягом усього періоду воєнного стану. Відповідно до Порядку подання документів в електронній формі до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами), учасники судового процесу мають змогу подавати процесуальні документи в електронній формі незалежно від свого місцезнаходження. Як вбачається з практики роботи судів України, у період воєнного стану суди продовжували приймати та розглядати позовні заяви, зокрема, у справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позивачем не доведено, що саме йому було неможливо звернутися до суду з позовною заявою у встановлений законом строк позовної давності. Таким чином, суд вважає, що воєнний стан не призупинив перебіг позовної давності у даній справі. Також суд звертає увагу на те, що станом на дату закінчення строку позовної давності за загальним правилом (24.10.2022 року) воєнний стан тривав вже понад 8 місяців, проте позивач не скористався правом звернення до суду протягом цього періоду, хоча мав таку можливість. Відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 2 статті 264 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що після 24.10.2019 року відповідач не вчиняла жодних дій, які б свідчили про визнання нею боргу. Відповідач не здійснювала платежів за кредитним договором, не зверталася до банку чи до позивача з проханням про реструктуризацію боргу, відстрочення платежів тощо. Таким чином, підстав для переривання перебігу позовної давності не було. За змістом пункту 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 вересня 2017 року № 11 «Про застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо відповідачем у спорі про стягнення заборгованості за кредитним договором до ухвалення судового рішення було заявлено про сплив позовної давності, суд вправі відмовити в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності і без дослідження інших фактичних обставин справи (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Таким чином, оскільки відповідачем у даній справі було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, а судом встановлено, що строк позовної давності дійсно є спливлим, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed