Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Байковецької сільської ради про визнання права власності на 1/7 частку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач зазначила, що спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору, членами якого були: вона, [PERSON] голова двору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер її батько [PERSON] . Вона є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину. Постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/7 частку спірного будинковолодіння, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вказаного нерухомого майна спадкодавцю. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті батька. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача подав заяву про розгляд справи їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник Байковецької сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі, щодо вирішення позовних вимог покладаються на думку суду. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. Попередньо не повідомила суд про причини своїх неявки. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 січня 1976 року. Рішенням Тернопільської районної ради народних депутатів Тернопільської ради за №107 від 15 квітня 1989 року вирішено встановити факт належності і визнати право власності на житлові будинки, за колгоспними дворами в с. Лозова згідно додатку №1, у тому числі по [ADDRESS] за [PERSON] . Згідно довідки (виписки з погосподарської книги) за №2-02 від 25.03. 2024 року, виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] двір колгоспника, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] голова двору, син [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , внучки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації за №21 від 09.01.2018 року встановлено, що по обліку бюро спірне будинковолодіння рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №1071 від 13 листопада 2023 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації слідує, що станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок видане Тернопільською районною радою 28 квітня 1989 року. Згідно наказу Байковецької сільської ради за № 61 від 09 квітня 2024 року вирішено упорядкувати нумерацію об`єкту нерухомого майна та присвоїти будинку садибного типу з погосподарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] ) адресу: [ADDRESS] . Таким чином, наданими у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння по [ADDRESS] належало до суспільної групи «колгоспний двір», членом якого станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/7 частці житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 жовтня 2024 року, актовий запис №118. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на належну йому 1/7 частку житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] . 10 квітня 2025 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу заведено спадкову справу за №36/2025 року після смерті [PERSON] за заявами [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за заповітом та про прийняття спадщини за законом. Згідно відомостей про осіб місце проживання яких було зареєстроване по [ADDRESS] слідує, що на час смерті [PERSON] 12 жовтня 2024 року був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] , разом з ним проживали та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Інші спадкоємці спадщини не приймали. 21 травня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу 21.05.2025, зареєстрований в реєстрі за № 680. Згідно умов договору про поділ спадкового майна, [PERSON] у порядку поділу спадкового майна переходить 4 земельні ділянки, [PERSON] земельна ділянка та грошові вклади. Все інше майно, якщо так буде виявлено, переходить [PERSON] . Крім того, [PERSON] та [PERSON] частково оформили спадкові права отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та грошові вклади. Постановою приватного нотаріуса Тернопільської районного нотаріального округу Нечай Л.С. від 09 червня 2025 року за №172/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинковолодіння за [ADDRESS] після смерті батька, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. Таким чином, з матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину є доньки [PERSON] та [PERSON] . Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що будинковолодіння по [ADDRESS] значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: [PERSON] голова двору, син [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , внучки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, кожному члену колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/7 частці спірного будинковолодіння. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу вимог ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, у тому числі на належну йому 1/7 частку будинковолодіння по [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли доньки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Інші спадкоємці спадщини не приймали. [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна, згідно умов якого 1/7 частка спірного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті батька переходить позивачу. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем право власності на 1/7 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved