Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач Товариство з акціонерною відповідальністю «Фінансова компанія «Віва капітал» (далі ТОВ «ФК «Віва капітал») звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1423851791230 від 25.08.2024 року у розмірі 12564 грн, судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10600 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 25.08.2024 між\~\~ [PERSON] та ТОВ «ФК «Віва капітал» укладено кредитний договір №1423851791230, згідно якого відповідач отримав кошти у сумі 3000 грн. Позичальник, отримавши кредитні кошти, порушив договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку не погашається. Заборгованість складається: 3000 грн заборгованості за кредитом, 3564,00 грн - заборгованості за відсотками, 6000 - штрафу, що змусило позивача звернутися до суду із вказаним позовом, яким він просив суд стягнути із відповідача\~заборгованість за кредитним договором в сумі 12564,00 грн, витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10600 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Полтави Гольник Л.В. від 14.10.2025 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність, а також про те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи судом за зареєстрованим місцем реєстрації, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.\~ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого. Судом встановлено, що 25.08.2024 ТОВ «ФК «Віва капітал» та\~\~ [PERSON] уклали договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» №1423851791230. Згідно умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредиту, у розмірі кредитного ліміту на суму 3000 грн, строк кредитної лінії склав 120 календарних дні. Позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Орієнтовна дата повернення кредиту 23.12.2024 або достроково. Дисконтна процента ставка складає 0,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом. Базова процентна ставка становить 0,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Загальні витрати за кредитом складають 3596,82 грн. Денна процентна ставка 0,99912%. Договір між сторонами підписано за допомогою електронного підпису створеного за допомогою одноразового ідентифікатора. У зв`язку з невиконанням обов`язку з повернення коштів та сплати процентів утворилася заборгованість у сумі 12564 грн., яка складається з 3000 грн заборгованості за тілом кредиту, 3564 грн - заборгованості за відсотками, 6000 штраф. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями\~ст. 611 ЦК України\~визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за договором, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «ФК «Віва капітал» та відповідачем. При цьому, ТОВ «ФК «Віва капітал» належним чином виконало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, однак належним чином не виконував свої обов`язки за договором. Як вбачається із матеріалів справи, подаючи позов ТОВ «ФК «Віва капітал» просило стягнути з відповідача штраф в розмірі 6000 грн. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України і діє по цей час. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2 статті 4 ЦК України). Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також, Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від 12.02.2025 № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046,1049,1050,1054 ЦК України, колегія суддів доходить до висновку про те, що на договір про споживчий кредит, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак позичальник [PERSON] звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року, а нарахована позикодавцем неустойка, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] неустойки в розмірі 6000 грн, нарахованої внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості за кредитним договором №1423851791230 від 25.08.2024 року у розмірі 6564 грн, з яких: 3000 грн\~ заборгованість за кредитом, 3564 грн \~проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 49,86%, то суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1207,80 грн. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст.137,\~141 ЦПК України\~суд зважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а також часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1500 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Outcome: partial