Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір №4758300 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту до 18.06.2025 року. Відповідно до умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки № [NUMBER] ), яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. 27.02.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №27/02/2025, згідно умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило за плату ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги за кредитними договорами до боржників, у тому числі і за кредитним договором №4758300 від 23.06.2024. Представник позивача зазначає, що відповідач порушив умови кредитного договору та має прострочену заборгованість в розмірі 96000,00 грн., яка складається із суми заборгованості за основним боргом 15000 грн.; суми заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором 56250,00 грн.; суми заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 110 календарних днів 24750,00 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судові витрати, які складаються з 2422,40 грн. судового збору та 10000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою судді від 17.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до суду не з`явився, до початку розгляду справи надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки до суду відповідача не заперечував. Відповідач в судові засідання 14.11.2025 та 16.12.2025 не з`явився був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір №4758300 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 15000 грн. Згідно із п.1.3. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. 27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №27/02/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. До ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного Договору факторингу від 27.02.2024 року №27/02/2025 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №4758300 від 23.06.2024 року, загальна сума заборгованості склала 71250,00 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 15000 грн., заборгованості за процентами 56250,00 грн.. Окрім того, відповідно до умов строк дії п.1.3 Договору № 4758300 строк кредиту 360 днів: з 23.06.2024 року по 18.06.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 27.02.2025 року № 27/02/2025, строк дії Договору № 4758300 від 23.06.2024 року не закінчився. В межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 28.02.2025 року по 17.06.2025 року (110 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 24750,00 грн. Таким чином проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п.1.3. Договору №4758300 від 23.06.2024 року, а тому заборгованість відповідача з нарахованих процентів за користування грошовими коштами складає 24750,00 грн. Отже відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 96000,00 грн., яка складається із суми заборгованості за основним боргом 15000 грн.; суми заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором 56250,00 грн.; суми заборгованості за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 110 календарних днів 24750,00 грн., Як зазначено у ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання відповідачем коштів за кредитним договором №4758300 від 23.06.2024 року та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині вимог про стягнення заборгованості у повному обсязі. Щодо вирішення питання в порядку частин 10-11 ст.265 ЦПК України про зобов`язання органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно ч.11 ст.265 ЦПК України, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконаннярішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, і це питання повинно вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 16.01.2023, тобто вже під час дії в Україні воєнного стану, що діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. При зверненні з позовом у позовній заяві ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Щодо правничої допомоги, то суд зазначає наступне. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10 000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, заявка №4758300 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 р., рахунок на оплату №4758300-2025 від 18.09.2025 р., актом №4758300 від 18.09.2025 р. прийому передачі виконаних робіт згідно Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 р. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору, а також витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial