Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення. У позовній заяві зазначає, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 13.07.2023 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в дохід держави. Згідно постанови водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota RAV4» д/з [NUMBER] рухалася на перехресті нерівнозначних доріг вул. Вокзальна та вул. Інститутська в м. Буча, Київської області, рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу в русі автомобілю «ВАЗ 210990-20» д/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, а він зазнав тілесних ушкоджень: забій м`яких тканин правого плеча, помірне обмеження рухів у суглобі, у зв`язку з чим було призначено лікування. Автомобіль був знищений і ремонту не підлягав. У зв`язку з отриманою фізичною та психологічною травмою він змушений був звернутися до експерта психолого-соціальної експертизи, із висновків комплексної психолого-соціальної експертизи № 01-09-23 моральна шкода завдана йому відповідачем складає 58960грн. Відповідач самостійно відмовилася відшкодувати майнову та моральну (немайнову) шкоду. В результаті неправомірних та винних дій відповідача йому було заподіяно тілесні ушкодження, то витрати, пов`язані з лікуванням в даному випадку підлягають відшкодуванні в повному обсязі. Майнова шкода завдана йому відповідачем складає 8775грн, яка складається з витратами на лікування у сумі 2075грн., витрати на експертизу у сумі 6700грн. Також зазначає, що відповідачем не відшкодовано йому грошових коштів, витрачених ним на лікування, а до того ж відповідач навіть не вибачилася і не запропонувала будь якої допомоги. Окрім матеріальної шкоди неправомірними діями [PERSON] , йому також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями. В момент отримання тілесного ушкодження він переніс значний фізичний біль, пережив сильний емоційний стрес. Близько місяця він лікувався амбулаторно, був вимушений перебувати у фіксуючій пов`язці, яка обмежувала фізичні навантаження і проходити реабілітацію. По цей час він позбавлений можливості використовувати транспортний засіб, який був зруйнований, яким користувався для виконання робочих завдань. Наслідки події потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу. Обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та моральних ресурсів. Просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 8 775,00грн. та моральну (немайнову)шкоду відповідно до висновків експертизи у сумі 58960грн. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Гапоном С.В. подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги у зв`язку із наступним. Позивач зазначає, що внаслідок ДТП він зазнав тілесних пошкоджень: забій м`яких тканин правого плеча, помірне обмеження рухів у суглобі, у зв`язку з чим призначено лікування. При цьому в матеріалах адміністративної справи про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відсутні дані, що внаслідок ДТП [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень. Так, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована та відповідно до умов зазначеного полісу страхова сума на одного потерпілого: за шкоду завдану життю та здоров`ю - 320000,00грн.; за шкоду, заподіяну майну - 160000,00грн. Про наявність зазначеного полісу позивачу було достеменно відомо, оскільки, 21.08.2023 страховиком йому було виплачено суму 47073,73грн. за майнову шкоду. У разі заподіяння внаслідок ДТП шкоди здоров`ю позивач мав можливість звернутися до Страховика із заявою про страхове відшкодування, проте, позивач звернувся лише із заявою про страхове відшкодування шкоди майну. Стосовно стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно поданому висновку комплексної психологічно-соціальної експертизи № 01-09-23 від 06.09.2023 моральної шкоди потерпілому [PERSON] завдана моральна шкода через спричинення йому тілесних ушкоджень та фактичного знищення власного автомобіля в ДТП. Таким чином: згідно наданих доказів моральна шкода завдана позивачу полягає через спричинення йому тілесних ушкоджень та через фактичне знищення власного автомобіля в ДТП. Зазначає, що наданий позивачем висновок про спричинення моральної шкоди складено виключно за словами позивача. Так не підтверджено жодним належним доказом пояснення, що сума відновлювального ремонту автомобіля позивача покриває дійсну ринкову вартість, що вважається знищенням транспортного засобу, а страхове відшкодування не в повній мірі покриває відшкодування матеріальних збитків. Відсутні докази твердження позивача, що він близько місяця лікувався амбулаторно. Був вимушений проходити реабілітацію, курс лікування та відновлення. Разом з цим, відповідач не заперечує, що внаслідок ДТП позивач зазнав моральних страждань, проте вважає заявлену суму у розмірі 58960,00грн. значно завищеною та такою, що не доведена належними та допустимими доказами. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи обставини справи, вважає достатнім розміром моральної шкоди у сумі 1000,00грн. Просить позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, завлений позов підтримує та просить його задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити у відсутності відповідача та її представника, позовні вимоги визнає частково та вважає за можливе стягнення з неї спричиненої моральної шкоди в розмірі 1000грн. В решті позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що 21 червня 2023 року о 14год.00хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Toyota RAV4» д/з [NUMBER] рухалася на перехресті нерівнозначних доріг вул. Вокзальна та вул. Інститутська в м. Буча, Київської області, рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу в русі автомобілю «ВАЗ 210990-20» д/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався головною дорогою, внаслідок чого допустила з ним зіткнення, в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/4551/23 від 13 липня 2023 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП. Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС», що вбачається із полісу № ЕР-213113397 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зі змісту полісу страховик: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», страхувальник: [PERSON] , строк дії договору з 11.02.2023 року по 10.02.2024 року включно, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду завдану життю та здоров`ю - 320000,00грн.; за шкоду, заподіяну майну - 160000,00грн., забезпечений транспортний засіб: «Toyota RAV4», тип В3, номерний знак [NUMBER] . З довідки про страхові випадки та здійснені страхові виплати по договору ЕР № 213113397 страхувальник: [PERSON] термін дії договору з 11.02.2023 по 10.02.2024 від 13.06.2024: дата страхового випадку 21.06.2023, страховий ризик 53а-10.1 В за шкоду майну, застрахований об`єкт 0125774552- Отв [PERSON] , всього виплачено 47073,73грн., дата останньої здійсненої виплати 21.08.2023. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно з абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У ст. ст. 28, 29 зазначеного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст.13 ЦПК, розглядав вказану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Позивач звертаючись до суду з вимогою про стягнення матеріальної шкоди, зазначає, що, оскільки, внаслідок неправомірних та винних дій відповідача йому було заподіяно тілесні ушкодження, то витрати, пов`язані з його лікуванням підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, а саме з відповідача слід стягнути 2075грн. , крім того, слід стягнути витрати понесені на проведення експертизи, а саме: 6700грн. Згідно вимог ч. 1 та ч. 2 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Не погоджуючись з вимогою, щодо стягнення матеріальної шкоди з неї, сторона відповідача звертає увагу на те, що в матеріалах адміністративної справи про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відсутні дані, що внаслідок ДТП позивач отримав тілесних ушкоджень, в підтвердження даного факту додано копію протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 485005 від 21.06.2023 року. Також зазначає, що позивач при зверненні до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування шкоди майну, не звертався з заявою про страхове відшкодування шкоди здоров`ю, як потерпілому в наслідок ДТП, хоча таке відшкодування передбачалося згідно умов полісу, який мала [PERSON] на час ДТП. В підтвердження отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, позивачем подано суду: довідку № 4653 Травмпунк Ірпінської ЦМЛ, видана [PERSON] про те, що йому надана медична допомога 21.06.2023 16:45 год. В ДТП (водій) 21.06.2023 14:00 в зв`язку дисторсія шийного відділу хребта, тверезий також зі запису невролога 21.06.23 неврологічних патологій не виявлено, однак через нерозбірливий почерк лікаря в записі призначення не можливо прочитати, яке саме медикаментозне лікування призначено; згідно поданої копії протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 21.06.2023 року вбачається, що в п. 4 постанови: скарга на біль в руці правого плеча, головокружіння; копію консультації ортопеда-травматолога, вертебролога МЦ «ВЕСТ» від 28.06.2023 року, в якій зазначено, пацієнт [PERSON] , скарги: на біль в ділянці правого плечового суглоба біль у грудному відділі хребта, відсутні записи початку захворювання, стан пацієнта на момент огляду: задовільний; клінічний діагноз: наслідки ДТП. Забій м`яких тканин правого плеча, больовий синдром; план обстеження: рентген правого плечового суглоба в передньо-задній проекції; призначене лікування: Немісіл, мазь диприліф гель, обмеження навантаження на праву верхню кінцівку на 5 діб, контрольний огляд; з УЗД плевральної порожнини [PERSON] від 28.06.2023 МЦ «ВЕСТА» висновок: згідно протоколу УЗД, УЗ ознак легеневої консолідації не виявлено. Також подано копії фіскальних чеків від 26.08.2023 поганою якістю, однак є можливість визначити, що чеки на придбання ліків диприліф гель та інші на суму 425,70грн. та оплату медичних послуг узд плевральної порожнини ( на суму 550грн), консультація ортопеда-травматолога (на суму 600грн), ренген суглобу (на суму 500,00грн). Також суду надано квитанцію до платіжної інструкції від 04.09.2023 року на суму 6700,00грн. (назва послуги: соціально-психологічні дослідження, призначення платежу: оплата психологічного дослідження зг.розрахуну-фактури 01/09 від 01.09.2023р. Суд оцінюючи усі докази в сукупності, враховуючи, що постанова про адмінправопорушення не є доказом наявності чи відсутності тілесних ушкоджень чи лікування, надані позивачем медичні довідки, виписки, чеки за ліки та процедури, доводять факт заподіяння йому внаслідок тілесних ушкоджень та лікування, тому позовні вимоги, щодо стягнення завданої матеріальної шкоди в сумі 8775гнр, яка складається з витрат на лікування у сумі 2075грн та витрат на експертизу у сумі 6700грн. є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної (немайнової) шкоди . За ст. 23, ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав яке полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням майна. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які … зіткнулися з проблемами … можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. За п. 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Верховний суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При цьому остаточно визначає розмір моральної шкоди, яка була заподіяна потерпілому, винятково суд. Так, у постанові ВС від 03.10.2019 у справі №709/1173/17, постанові ВС від 23.03.2022 у справі № 127/35822/21, постанові ВС від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: - характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо); - стану здоров`я потерпілого; - тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; - ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Однак, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 58960грн. суд вважає надмірними та без достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, так як висновок комплексної психолого-соціальної експертизи № 01.09-23 моральної шкоди потерпілого від 01 вересня 2023 року лаболаторії діагностики моральної шкоди ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» висновок соціально-психологічного дослідження (або експертизи) в цивільній справі не є обов`язковим і має допоміжний характер, а суд оцінює його як один із доказів разом з іншими, враховуючи його обґрунтованість та відповідність матеріалам справи. Позивачем не доведено жодним належним доказом твердження, щодо тривалого (близько місяця) амбулаторного лікування, проходження болючої та тривалої реабілітації, появу значних обмежень в можливості ведення звичайної діяльності та отримання звичних життєвих благ після отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, також не надано, що [PERSON] зазнав обмежень при виконанні своїх трудових завдань, оскількі відсутні дані щодо використання знищеного в ДТП автомобіля у трудовій діяльності позивача. Суд погоджується з тим, що внаслідок пошкодження (знищення) транспортного засобу, позивач зазнав страждання та стрес. Крім того, втративши можливість вільно користуватися своїм транспортним засобом, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на себе. Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідача - у розмірі 1 000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908,00грн.

Outcome: partial