Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] до держави Російська Федерація про стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100 000 грн 00 коп, що на день звернення до суду є еквівалентом 2035,21 Євро та на користь [PERSON] 200 000 грн 00 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди, що на день звернення до суду є еквівалентом 4070,42 Євро. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що разом з сином зареєстровані та проживають в м. Чернігові. Вся територія Чернігівської міської територіальної громади віднесена до території можливих бойових дій з 11.11.2022. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації він із сином у 2022 році змушені були покинути рідний дім, місце роботи та навчання, бути вимушеними переселенцями. В цей час та по сьогоднішній день позивач разом з дитиною зазнають моральних страждань, які включають постійний страх, тривогу та безсоння, які викликані регулярними повітряними тривогами та необхідністю ховатися в укриттях. Ці фактори разом із бомбардуванням об`єктів інфраструктури та необхідністю постійно адаптуватися до нових умов життя, забезпечувати безпеку та захист порушених прав через воєнні дії в Україні, спричинили хронічний стрес. Це погіршило їх фізичний і психічний стан. Крім того, рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 17.08.2023 № 533 [PERSON] встановлено статус дитини, яка постраждала внаслідок бойових дій та збройних конфліктів, оскільки зазнав психологічного насильства. Також у 2023 році [PERSON] звертався за консультацією до лікаря невролога, та йому був встановлений діагноз «прості моторні тики», які проявлялись у постійному покашлюванні, рухах мімічною мускулатурою. Враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, а також почуття безпорадності та розчарування, які позивач з сином відчувають щоденно через неможливість мирно проживати на рідній землі та користуватися належним їм житлом, спілкуватися з близькими, вважають достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду у сумі 300 000 грн, що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного Банку України є еквівалентом 6 105,63 Євро. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 17.11.2025 прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивачі не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлені. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] про розгляд справи без його участі. Свої позовні вимоги підтримує. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через вебпортал судової влади України, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Суд, відповідно до положень ст.223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.6-8) та витягом з реєстру територіальної громади від 13.11.2025 (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] на родився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.08.2023 № 533 [PERSON] встановлено статус дитини, яка постраждала внаслідок бойових дій та збройних конфліктів, оскільки зазнав психологічного насильства (а.с.11). Згідно довідки переселенця 3219-5001456758 фактичне місце проживання /перебування [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно консультативного висновку лікаря-невролога дитячого від 29.11.2023 [PERSON] встановлено діагноз: Вогнищевої симптоматики не виявлено. Прості моторні тики (а.с.15). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін [PERSON] та такими, що у відповідності до ч.3 ст.82 ЦПК України не потребують доказування, є обставини, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення збройними силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення, так званих «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців [NUMBER] окремої мотострілецької бригади, [NUMBER] та [NUMBER] дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних збройних сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)». Четверта фаза збройної агресії розпочалася 24 лютого 2022 року повномасштабним вторгненням агресора на суверенну територію України. 02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX). Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН. Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14366/21 (провадження № 61-3713св22). Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Відповідно до статті 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Отже, РФ, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Так, загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку Російська Федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягає доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Чинним ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України) Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії Російської Федерації, прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі України, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями. В обґрунтування позову до Російської Федерації позивач посилається на спричинення їй моральної шкоди, що пов`язано з його стражданнями та стражданнями його неповнолітнього сина внаслідок стресу через постійні повітряні тривоги та необхідність перебувати тривалий час в укритті, бомбардування об`єктів критичної інфраструктури, а також докладати додаткових зусиль для організації свого життя, забезпечення безпеки та захисту порушених прав, не конкретизуючи при цьому в чому проявляються такі зусилля. Позивач проживає у м. Чернігові, яке не входить до переліку територій, на яких наразі ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року. Суд ураховує, що активні бойові дії на території Чернігова та Чернігівської області тривали у період з 24.02.2022 до 03.04.2022. Позивач не надав доказів пошкодження його майна внаслідок обстрілів чи залишення ним місця постійного проживання через бойові дії. Суд вважає, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України [PERSON] , та [PERSON] зазнали душевних страждань і приниження, перенесли стрес і побоювання за свою безпеку, були порушені їх нормальні життєві зв`язки. Сам розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Частиною 3 статті 23 ЦК України визначено, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в іншій спосіб. При цьому слід враховувати, що положеннями статті 192 ЦК України грошовими коштами, як законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, визначається грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися лише у випадках та в порядку, встановленим законом. Ураховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача та його неповнолітнього сина, характер вимушених змін у їх житті, глибину душевних страждань внаслідок ракетних обстрілів, дронових атак на місто та область, ведення інших бойових дій з ураженням цивільних об`єктів, що призводить до руйнування/пошкодження об`єктів інфраструктури, енергозабезпечення тощо внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя, а також місце проживання позивача і його неповнолітнього сина на території України у м. Чернігові, суд, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, вважає, що необхідною й достатньою сатисфакцією для позивача є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок держави Російської Федерації, у сумі 150 000 грн (50 000 грн на користь [PERSON] та 100 000 грн на користь [PERSON] ) З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд доходить висновку, що з держави РФ на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 500,00 грн, виходячи із розрахунку 150 000/300 000 х 3 000. На підставі наведеного,

Outcome: partial