Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У провадженні Ємільчинського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22.03.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано Заяву-договір №3980626-021 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов кредитування Позичальник просила надати споживчий кредит на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідач погодилася з тим, що забов`язалася повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною, сплачувати платежі з повернення заборгованості за кредитом, проценти та комісії за користування ним, оплата вартості усіх супровідних послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та у терміни, що передбачені графіком платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за Кредитом. Відповідач підтвердила, що дана Заява-Договір є невід`ємною частиною Договору. АТ «ТАСКОМБАНК» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму. Відповідач зі свого боку не виконала умови Кредитного договору. Як наслідок, станом на 01.05.2025 заборгованість [PERSON] за Заявою - договором №3980626-021 від 22.03.2024, становить 65846,51 грн, з яких: - 45383,36 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); - 0,38 копійка - заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена); - 20462,77 грн - заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій). Відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором. Тому, позивач звернувся до суду і просить суд стягнути вказану заборгованість з відповідача. Ухвалою суду від 27.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22.03.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано Заяву-договір про надання споживчого кредиту №3980626-021 (а.с. 6-10). Відповідно до Заяви-договору №3980626-021 від 22.03.2024 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» [PERSON] підтвердила, що приймає (акцептує) усі умови Публічної пропозиції (оферти) АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про надання кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум» (а.с.. Заяву - договір відповідач підписала власноруч та отримала грошові кошти у розмірі 58000 грн строком на 60 місяців, Проценти за користування кредитом\~0,001%, з Комісією за обслуговування кредиту\~2,90% на місяць від основної суми кредиту. Відповідно до умов договору [PERSON] доручила АТ «ТАСКОМБАНК» перерахувати зараховані кредитні кошти на власні потреби в сумі 47890,36 грн шляхом перерахування на рахунок відповідача в АТ «ТАСКОМБАНК». Погодилася з тим, що зобов`язана повертати кредит щомісячно згідно графіку платежів згідно Додатку №1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплатити проценти та комісії за користування ним, оплатити вартість усіх супутніх послуг та Інших фінансових зобов`язань у сумах та у терміни, що передбачені графіком платежів, з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Умовами договору також передбачена така відповідальність: при несплаті Клієнтом заборгованості за Кредитом, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а також сум комісій, у встановлений Договором термін, Банк нараховує, а Клієнт сплачує Банку штрафи: штраф 1 - у розмірі 300 гривень, нараховується на сьомий день наявності простроченої заборгованості за Кредитом. Штраф нараховується стільки разів, скільки разів Клієнт буде порушувати умови Заяви-договору. Підписанням та поданням Заяви-договору з додатком №1 до цього договору, [PERSON] підтвердила те, що вона попередньо ознайомлена та у письмовій формі у повному обсязі отримала від Банку інформацію, визначену\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»\~та цим договором з додатками. Відповідно до Детального розпису складових загальної вартості кредиту та графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості: становить 2,90 % від суми кредиту вказаної в п. 1.2.1, цієї Заяви - договору, та нараховується щомісячно, у перший банківський день розрахункового періоду. Порядок повернення заборгованості за кредитом: Платежі по погашенню кредитної заборгованості здійснюються у вигляді щомісячного ануїтетного (рівномірного) платежу згідно з умовами кредитного договору та в повному розмірі в кінці строку дії кредиту. Погашення заборгованості за кредитом та передбаченими платами здійснюються в національній валюті. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит наведені обчислення щомісячних сум задля погашення існуючої заборгованості відповідача за період часу з 10.04.2024 по 10.03.2029 включно, загальна сума, яка підлягала сплаті відповідачем складала 158394,61 гривень (а.с. 9-10). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] , за договором №3980626-021 від 22.03.2024 станом на 01.05.2025, у загальному розмірі склала: 65846,51 грн, з яких: 45383,36 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 0,38 грн- заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена); 20462,77 грн - заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) (а.с. 63-64). Як вбачається з виписки за договором, відповідачу було надано грошові кошти у межах кредитного договору №3980626-021 від 22.03.2024, [PERSON] здійснювала погашення існуючої заборгованості, останній раз\~14.04.2025 (а.с. 15-49). Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитування. Позивач надсилав відповідачу повідомлення-вимогу про сплату боргу (а.с.52-53). Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~634, ч. 2 ст.\~639, ст.\~207, ч. 2 ст.\~638, ч. 2 ст.\~642, ч.ч. 1,\~2\~ст.\~1069, ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2\~глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 3 частини 2\~статті 129 Конституції України\~закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Суд зауважує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Таскомбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2\~ст. 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що АТ «Таскомбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Частиною 1\~статті 612 Цивільного кодексу України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, згідно якої\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача суми заборгованості у загальному розмірі 65846,51 грн, з яких: 45383,36 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 0,38 грн - заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена); 20462,77 грн - заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.\~1\~та ч. 2 ст. 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08червня 2017року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1\~ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст.12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». В тексті кредитного договору сторонами лише зазначено оплату комісії за обслуговування кредиту 2,90% на місяць від основної суми кредиту (а.с. 6). Проте з матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням та комісії за обслуговування кредиту, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Отже, за таких обставин позов підлягає задоволенню частково. Стягненню підлягають 45383,36 грн\~заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) та 0, 38 гривні\~заборгованість за процентами (в т. ч. прострочена), а всього 45383,74 грн. Позовні вимоги про стягнення 20462,77 грн заборгованості по комісії задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. За приписами ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (69%) у розмірі 1671 грн 50 коп.

Outcome: partial