Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Селфі Україна» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість у розмірі 113492,57 гривень, з яких: 28 125,99 гривень заборгованість за тілом кредиту, 71 016,58 гривень - заборгованість по процентах (%), 14 350,00 гривень штрафні санкції, а також судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами18.09.2024 укладено Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за №1775303, додатки та додаткові угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх Сторонами. Відповідно до умов Кредитного договору, Позивач надав Відповідачу, шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної карти № [NUMBER] , який Відповідач вказав під час укладення Кредитного договору, кредитні кошти, а Відповідач прийняв у власне користування грошові (кредитні) кошти, далі за текстом «Кредит», який Відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені у Кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені Кредитним договором, а також згідно з п. 6.4. Кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф. У порушення умов Кредитного договору, Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед Позивачем виникла заборгованість у 113 492,57 гривень, у тому числі: 28 125,99 гривень заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за Кредитним договором; 71 016,58 гривень - заборгованість по процентах (%), які були нараховані за користування Кредитними коштами; 14 350,00 гривень заборгованість за штрафними санкціями. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просить розгляд даної справи проводити за його відсутності. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. 18.09.2024 між ТОВ «Селфі Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за №1775303, відповідно до умов якого п. 1.1. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 1.2. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 28 700,00 гривень. Тип кредиту кредит. 1.3. Строк кредиту - 360 дні (в)(день). 1.4. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього Договору. 1.5. Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. 1.6. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 1.7. Денна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1 % в день. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною. 6.4. У випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: 6.4.1. у розмірі 4 305,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2. у розмірі 315,70 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Вищевказаний кредитний договір, додаток №1 до кредитного договору, в якому міститься Графік платежів, а також паспорт споживчого кредиту, в якому містяться основні умови кредитування, підписаний відповідачем. Листом ТОВ «Пайтек» Вих. № 20250708-74 Від 08.07.2025 підтверджується переказ 28700 грн. Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] розрахунку заборгованості за кредитним договором №1775303 від 18.09.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 11.08.2025 видно, що заборгованість відповідача по кредитному договору становить - 113 492,57 гривень, у тому числі: 28 125,99 гривень заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за Кредитним договором; 71 016,58 гривень - заборгованість по процентах (%), які були нараховані за користування Кредитними коштами; 14 350,00 гривень заборгованість за штрафними санкціями.. Відповідачем проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 22069, 01 грн. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (пункти 1 та 3 частини 1 статті 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з положень ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, враховуючи, що відповідач доказів щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представив, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з огляду на факт невиконання відповідачем умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення за вирахуванням штрафних санкцій. Щодо стягнення заборгованості за штрафними санкціями Позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій в сумі 14350 грн. відповідно до п. 6.4 договору, у випадку на виконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та / або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані доповнення були введені в дію 17 березня 2022 року. Так, згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час. Кредитний договір між сторонами був укладений 18.09.2024, тобто вже після введення в Україні воєнного стану та набрання чинності пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, нарахування штрафних санкцій, згідно з Розрахунком заборгованості, здійснено за період з 24.10.2024 по 25.11.2024. З урахуванням обмежень, встановлених п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд доходить висновку, що нарахування пені позивачем здійснено неправомірно, оскільки, починаючи з 24 лютого 2022 року позичальник звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язання. Тож, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Селфі Кредит» в частині стягнення штрафних санкцій слід відмовити. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вони понесли і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що між ТОВ «Селфі Кредит» (далі Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «СВК Партнерс» (далі Адвокат) був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 52 від 10 березня 2025 року. Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 52 від 10 березня 2025 року сторони домовились, що ТОВ «Селфі Кредит» доручило Адвокатському об`єднанню «СВК Партнерс» надати юридичну допомогу по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним із [PERSON] . Так, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 19523, 89 грн., на підтвердження яких долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 52 від 10 березня 2025 року, копію акту б/н наданих послуг правової (правничої) допомоги від 14 серпня 2025 року, за яким загальна вартість\~правової (правничої)\~допомоги,\~наданої за\~Договором по\~Боржнику,\~яким є\~ [PERSON] ,\~складає 2500 грн. При цьому в позовній заяві вказано, що сума у 17 023,89 грн. це витрати Позивача, які він очікує понести відповідно до ч.3 Додатку №2 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №52 від 10.03.2025. (гонорар АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ у розмірі 15 % (п`ятнадцять відсотків) від суми боргу, яка підлягає стягненню із Відповідача за цим позовом. Суд вважає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, необхідно враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною 4 статті 137 ЦПК України. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у 7000 грн., що, на думку суду, відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, а відтак цю вимогу позивача слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422, 40 грн. (коефіцієнт 0.8), що підтверджено платіжною інструкцією, наявною в матеріалах справи. У зв`язку з вищевикладеним з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та витрати за надану правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі.

Outcome: partial