Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який спадкодавець у 2017 році заповів [PERSON] . У встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивачка не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на її думку з поважних причин. Так, у зв`язку із початком повномасштабного військового вторгнення на територію України іноземної держави [PERSON] переймалась збереженням безпеки для себе та родини, з червня по серпень 2024 року перебувала за кордоном, а потім деякий час проживала в Західній України і тільки нещодавно повернулася в с. Новов`язівське. Оскільки [PERSON] своєчасно не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, постановою приватного нотаріуса від 05 червня 2025 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного позивачка просить суд вважати причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] поважними та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. 28.08.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду від приватного нотаріуса витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . 25.11.2025 залучено до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] (доньку та онуку померлого), які прийняли спадщину після смерті [PERSON] 09.12.2025 підготовче провадження закрито, вирішено питання про виклик свідків, справу призначено до судового розгляду. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. [PERSON] пояснила, що в 2017 році за простою усною домовленістю фактично купила у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Через відсутність на той момент деяких документів на підтвердження права власності на будинок позивачка та померлий не змогли укласти договір купівлі-продажу, тому останній заповів нерухомість [PERSON] , про що вона була достеменно обізнана. Під час складання заповіту та до самої смерті [PERSON] проживав в іншому населеному пункті селі Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області. Про смерть спадкодавця позивачка дізналась тільки в 2025 році від родичів померлого. Представник відповідача Юріївської селищної ради Дніпропетровської області, відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, в якій просили провести розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, заслухавши позивачку та її представника, допитавши свідків, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] в селищі Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 16.05.2025. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належних померлому об`єктів нерухомості житлового будинку та земельних ділянок. Згідно зі ст.ст. 1217, 1218, 1233, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З матеріалів спадкової справи № 16/2022, заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що останній за життя склав декілька заповітів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування, серед яких був і заповіт, посвідчений 15.11.2017 секретарем виконкому Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Скотаренко Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 669, за яким належний йому житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , померлий заповів [PERSON] . Тобто, позивачка у справі є спадкоємцем за заповітом, оскільки відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1269 ЦК України обов`язковою умовою реалізації спадкових прав спадкоємцем, який не проживав постійно разом зі спадкодавцем, є подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Наслідком невчинення таких дій є пропущення строку для прийняття спадщини. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом лише 05 червня 2025 року, тобто після спливу строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, в зв`язку з чим приватним нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачка стверджує, що своєчасно не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що за характером роботи та через воєнний стан кожні три місяці перебувала то за кордоном, то на території України, але не за місцем свого зареєстрованого місця проживання в с. Новов`язівське Павлоградського району Дніпропетровської області. Дізналась про смерть спадкодавця випадково, оскільки не є його родичем, за життя останнього вони постійно не спілкувались та проживали в різних населених пунктах. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] фактично ще до початку військової агресії проти України проживала в с. Новов`язівське періодично, а після початку війни взагалі не проживала. Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховним Судом було сформульовано низку правових позицій щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини у разі пропуску шестимісячного строку з поважних причин. Так, у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата ВС сформувала основні підходи щодо визначення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, звернувши увагу, що головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанова ВП ВС від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23). Незнання про смерть спадкодавця та перебування спадкоємця за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (постанова КЦС ВС від 09 жовтня 2024 року у справі № 619/2906/23). Разом з тим, якщо значна частина встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини припала на період повномасштабної військової агресії, а спадкоємець проживає на території, де велися активні бойові дії, такі обставини є поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку частини третьої статті 1272 ЦК України (постанова КЦС ВС від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23). Отже, якщо у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви не було, але він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, перебування за кордоном або в іншому (порівняно з місцем смерті спадкодавця) населеному пункті, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Необхідно відмітити, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] вже виповнилось 86 років, тому [PERSON] , достеменно знаючи про наявність складеного на її користь заповіту, з розумною обачливістю, з огляду на похилий вік заповідача повинна була цікавитись перебігом життя спадкодавця і мала для цього можливості, адже повідомила під час судового розгляду, що була обізнана про місце проживання останнього та мала в своєму розпорядженні контакти його родичів. Щодо її перебування за кордоном протягом строку для прийняття спадщини, то на підтвердження такого позивачкою не представлено жодного документа, до того ж в наданих в судовому засіданні поясненнях [PERSON] повідомила, що за характером роботи періодично, кожні три місяці перебувала на території України, відтак на думку суду могла докласти зусиль для отримання інформації про [PERSON] . Окремо суд звертає увагу, що хоч і значна частина встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини припала на період повномасштабної військової агресії ( [PERSON] помер за 1,5 місяці до початку війни), однак [PERSON] не проживала на території, де велися активні бойові дії, що б стало поважною причиною пропуску такого строку. Виходячи з наведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи відсутність інших причин пропуску строку для подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed