Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Жолонка О.В., звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , призначити позивача її опікуном та стягнути аліменти на утримання дитини. В обґрунтування позову представник позивачки зазначив, що після народження, [PERSON] , [INFO] , позивачка, як старша сестра постійно опікувалась нею. Навіть після одруження та переїзду із с. Куми в м. Карлівку позивачка не залишила сестру на відповідачку, у зв`язку із тим, що остання веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями, не виконує батьківських обов`язків, забрала її проживати в м. Карлівка. \~ \~ \~ \~Після неодноразових розмов позивача з відповідачем, щодо належного виховання сестри позивача, відповідачку вистачало на декілька днів і знову повторювалось ситуація, розпиття алкогольних напоїв з декількома особами чоловічої статті, відсутність їжі, яку може споживати сестра позивача, ночівля на одному ліжку відповідачки, її знайомого та сестри. \~ \~ \~ \~На даний час сестра позивача відвідує Карлівський ліцей ім. Н. Герасименко (3-А клас), гімнастичний гурток у школі танців, має задовільний стан здоров`я, лікар педіатр знаходиться в Карлівській ЦПМСД, а не за місцем проживання відповідачки. \~ \~ \~ \~Вважає, що за останні роки інтерес у відповідачки до своєї молодшої доньки зник, вона не цікавиться її успішністю, станом здоров`я, не відвідує батьківські збори, не надає матеріальної, моральної підтримки. \~ \~ \~ \~Постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 03.06.2022 по справі № 531/660/22 відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП. За таких обставин позивачка вважає, що у неї виникає право звернутись до суду із заяво про позбавлення батьківських прав матір дитини та сплати аліментів, оскільки подальше проживання на території України, відповідно до чинного законодавства, вимагатиме від позивача додаткових зусиль для забезпечення якнайкращого для дитини. Ухвалою судді від 21.05.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Вказаним правом відповідачка не скористалася та не подала відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 11 липня 2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Жолонко Олександр Валерійович, до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та призначити справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від представника позивача в матеріалах справи міститься заява, в якій він позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та слухати справу без участі сторони позивача. Відповідачка\~\~в судове засідання не з`явилася. Причини неявки відповідачки, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, суду не відомі. Від начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності їх представника. При розгляді справи покладаються на розсуд суду. Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей\~128,\~130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. В зв`язку з тим, що сторони не\~\~з`явилися в судове засідання, згідно зі ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, за таких обставин, ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. [PERSON] , народилася [INFO] , матір`ю якої є відповідачка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.06.2016 р. (а.с. 7). [PERSON] є рідною сестрою позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцвами про народження серії [NUMBER] від 22.06.2016 р. та серії [NUMBER] від 06.05.1996 р.(а.с. 7, 15). З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 14). [PERSON] , [INFO] , здобуває освіту в 3-А класі Карлівського ліцею ім. Ніни Герасименко, що підтверджено довідкою, виданою директором ліцею. (а. с. 9). З довідки, виданої КНП «Карлівський ЦПМСД» від 28.04.2025 року, № 231 від 22.07.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на «Д» обліку не перебуває (а.с. 8). Постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 03.06.2022 по справі № 531/660/22 відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП. У висновку Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ланнівської сільської ради вказано, що відповідачку доцільно позбавляти батьківських прав (а.\~с. 36-37). У відповідності зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. З наданих суду доказів достовірно встановлено, що відповідачка вихованням своєї дитини не займається, матеріально не забезпечує, необхідних умов для розвитку дитини не надає, не цікавиться долею та здоров`ям сина, маючи при цьому об`єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов`язками. У відповідності до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідачка, маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки у відношенні дитини, ухиляється від їхнього виконання, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. У відповідності зі ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим вважає за необхідне, як крайню міру, позбавити відповідачку батьківських прав у відношенні її дочки, оскільки байдужість відповідачки до дитини свідчить про винну поведінку відповідачки та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів, що спростовують вказане відповідачкою суду не надано. Також, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що за приписами ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачка просить суд призначити її опікуном неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з приводу чого суд зауважує про таке. Відповідно до\~ст. 58 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно зі\~ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 2\~ст. 244 СК України\~при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 4\~ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ч. 3\~ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Порядок встановлення опіки визначається Правилами опіки та піклування, які затверджені Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року N 34/166/131/88. Пунктом 2.2 Правил встановлено, що опіка (піклування) над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки: померли; невідомі; визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими. Опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування (п. 2.4 Правил). Відповідно до п. 3.1. Правил для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. При цьому за умови досягнення нею відповідного віку (10 років) враховуються побажання самої дитини. У висновку Служби у справах дітей Виконавчого комітету Карлівської міської ради вказано, що позивачку доцільно призначити опікуном [PERSON] (а.\~с. 50-51). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, яка бажає бути піклувальником дитини є її рідною сестрою, в той же час в ході розгляду справи встановлено, що мати, внаслідок самоусунення від виконання батьківських обов`язків має бути позбавлена батьківських прав, а батька у свідоцтві про народження записано зі слів матері, що достовірно свідчить про позбавлення дитини батьківського піклування, таким чином, вимога про призначення позивачки опікуном неповнолітньої сестри підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає, що згідно з нормами ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи представника позивача про те, що [PERSON] , умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, суд роз`яснює право на поновлення батьківських прав, передбачене ст. 169 СК України, у разі стійкої зміни поведінки відповідача у відношенні до своєї дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог судовий збір необхідно стягнути з відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі\~1211,20 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав та 1211,20 грн. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved