Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Діджи фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач зазначив, що 11.08.2023 між [PERSON] та ТОВ «Слон Кредит» було укладено кредитний договір № 1134515. На виконання умов вказаного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 20000,00 грн. Вказав, що 23.07.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи фінанс» було укладено договір факторингу 2307-24. За умовами вказаного договору ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 1134515 від 11.08.2023, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Слон Кредит». Зазначив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 37988,23 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 60). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.11.2025 витребувано від ТОВ «Діджи Фінанс» оригінал письмового доказу - витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 2307-24 від 23.07.2024, або належним чином завірену копію реєстру боржників, за яким відступлено право вимоги саме до відповідача за вказаним договором факторингу, виготовлену, зокрема, з вилученням або знеособленням відомостей про інших боржників. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи здійснити за відсутності представника позивача, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надала. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 17.12.2025 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідачки, позивач посилався на договір факторингу № 2307-24, укладений 23 липня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи фінанс». Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до положень ст. 1077- 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до платіжної інструкції ТОВ «Діджи фінанс» було сплачено грошові кошти ТОВ «Слон Кредит» за договором факторингу № 2307-24 від 23.07.2024 (а.с. 50). Відповідно до Рестру прав вимог за договором факторингу № 2307-24 від 23.07.2024 ТОВ «Діджи фінанс» набуло права вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 1134515, фінансування за цим реєстром боржників становить 259407,02 грн (а.с. 80-83). Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 2307-24 від 23.07.2024 та докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Дослідивши наданий до позовної заяви кредитний договір № 1134515 від 11.08.2023, укладений між відповідачем та ТОВ «Слон Кредит», суд встановив. Пунктом 1.3 Договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000 грн. Пунктом 1.4 визначено, що строк Кредиту 731 день, з кінцевим терміном повернення 11.08.2025 (включно). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього Договору. Відповідно до п.1.5 Договору тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: -за перший день користування кредитом (включно) 25 % в день (9125 % річних); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня ( включно) й до кінця строку надання кредиту 85,00 % річних. Умовою зміни розміру процентної ставки є період її встановлення, що визначений вище. Пунктом 2.1. Договору, визначено, що кредитні кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: - у розмірі 20000,00 грн на поточний рахунок споживача № [NUMBER] ; - у розмірі 5000,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 Договору. (Вказаний платіж Споживач доручає здійснити Товариству з метю виконання зобов`язань Споживача перед Товариством. Відповідно до п. 2.4 Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту, яка підлягає перерахуванню. Сума кредиту, яка направляється в оплату Процентів за перший день користування вважається наданою з моменту її утримання Товариством на свою користь. Пунктом 3.1 Договору визначено, що проценти що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахуваня процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кедиту, визнченому у п. 1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором. Відповідно до пункту 9.2, договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами в порядку визначеному п. 9.3 Договору і діє до дати, вказаної у п. 1.4 цього Договору (а.с. 30-33). Додатком № 1 до договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для сподивача та реальної річної процентної ставки за договором пр споживчий кредит, згідно з якою визначено до сплати: сума кредиту, проценти за користування кредитом (а.с. 33 зворот-34). Зі змісту заяви анкети та паспорта споживчого кредиту вбачається, що [PERSON] повідомила ТОВ «Слон Кредит» необхідну інформацію для укладення кредитного договору, зокрема, ідентифікаційні дані, відомості про місце проживання, а також бажану суму кредиту (а.с. 35-36). Відповідачка підписанням кредитного договору підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами Павил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Слон Кредит», що розміщенні на Веб-сайті http://sloncredit.ua/, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватисяю Отже, між сторонами договору було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариства виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачці, а у відповідачки виникло зобов`язання оплачувати послуги кредитора, що виникають в результаті використання кредитних коштів, проценти та повернути кредит. Як вбачається з копії платіжного доручення № 22078 від 11.08.2023 ТОВ «Слон Кредит» перерахувало на рахунок [PERSON] , відкритий у банку АТ «Інвестицій та заощаджень» [NUMBER] згідно з договором № 1134515 грошові кошти в сумі 20 000 грн. (а.с. 47). Таким чином, на підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у вигляді зарахування кредитних коштів на свій рахунок. На підтвердження розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором позивачем надано: розрахунок заборгованості за кредитом за період з 11.08.2023 по 20.06.2025, згідно з яким станом на 20.06.2025 заборгованість по тілу кредиту 20000,00 грн; борг по відсотках 17988,23 грн (а.с. 25). Відомості, що містяться у розрахунку заборгованості свідчать про правильність розрахунку її розміру, здійсненого позивачем. При цьому відповідачка не надала належних доказів, які спростовують доводи позовної заяви щодо укладення між сторонами кредитного договору, отримання нею кредитних коштів та розміру заборгованості. За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 37988,23 грн є обґрунтованою. Отже, позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з квитанцією № 1134515 від 01.08.2025, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою. Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 2422,40 грн. Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничну допомогу у розмірі 6000,00 грн. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» під час судового розгляду справи здійснювала адвокат Лівак Іванна Миколаївна на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 (а.с. 21, 26-29 ). Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.05.2025 на виконання доручення договору № 42649746 від 01.01.2025 та додаткової угоди № 1134515 від 30.05.2025 адвокатом Лівак І.М. надано юридичні послуги ТОВ «Діджи Фінанс», а саме: надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести у зв`язку із розглядом спрви, позивач, формування додатків до позовної заяви та подання позовної заяви та копії позовної заяви (письмові докази) (а.с. 21). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved