Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Заявник [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Куций О.С., звернувся до Надвірнянського районного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування поданої заяви заявник послався на те,\~\~що [INFO] помер [PERSON] , якого заявник у січні 2018 року забрав жити до свого домоволодіння у зв`язку зі станом його здоров`я (захворювання пов`язане з психічними розладами). Під час спільного проживання заявник дбав про [PERSON] , вони вели спільне господарство, дбав про його стан здоров`я, у разі потреби супроводжував його до лікарні, оплачував його лікування. Також в управлінні соціального захисту населення Надвірнянської РДА заявник [PERSON] оформив державну допомогу по догляду за [PERSON] , яку здійснював з 01.05.2023 по 31.10.2023 року та з 01.05.2024 по день його смерті [INFO] . Оскільки інших родичів у [PERSON] на час його смерті не було, а сам [PERSON] на час смерті проживав у заявника не менше п`яти років, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса для написання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, нотаріус повідомила, що відкрити спадкову справу не може, у зв`язку із тим, що він не підтвердив факт прийняття спадщини. На даний час заявник не може оформити спадкові права без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи наведене, заявник просить встановити юридичний факт в тому, що [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , постійно проживав разом із ним в [ADDRESS] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку окремого провадження. У судовому засіданні представник заявника - адвокат Куций О.С. підтримав заявлені вимоги, просить суд задовольнити заяву. Додатково зазначив, що в 2023 році у [PERSON] було виявлено онкозахворювання, тоді [PERSON] звернувся з заявою до управління соцзахисту щоб встановити опіку та отримувати допомогу. Раніше не звертався, щоб односельці не говорили, що скористався станом хворого. Представник заінтересованої особи Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення заяви в межах норм чинного законодавства. Вислухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, письмові докази,\~ суд приходить до таких висновків. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник звернувся до суду з метою встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як 5 років до часу відкриття спадщини. Встановлення факту проживання однією сім`єю має для заявника юридичне значення та необхідне йому для подальшого оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Відповідно до статей 1216,1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 ст.\~1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~1264\~ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Змістом положень ст.\~1268\~ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно частиною першою статті 1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Зі змісту акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства № 126 від 01.07.2024 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: в [ADDRESS] , але більше шести років проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із опікуном [PERSON] (а.с.17). Висновком лікарської комісії КНП «Надвірнянська ЦРЛ» № 128 від 03.11.2024 року щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу підтверджено, що [PERSON] ,1959 року народження, є інвалідом 2 групи внаслідок психічного захворювання, та проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , так як має обмеження самообслуговування та обмеження здатності контролювати свою поведінку. Хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду (а.с.11). В Управлінні соціального захисту населення Надвірнянської РДА заявник [PERSON] оформив державну допомогу по догляду за [PERSON] , яку здійснював з 01.05.2023р. по 31.10.2023р. та з 01.05.2024 р. по день його смерті [INFO] , що підтверджується довідками про отримання допомоги, виданої Управлінням соціального захисту населення Надвірнянської РДА за №2961 від 10.10.2023 р. та №1997 від 13.05.2024 р. (а.с.9-10) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.18). Під час спільного проживання заявник [PERSON] дбав про [PERSON] , вони вели спільне господарство, дбав про його стан здоров`я, у разі потреби супроводжував його до лікарні, оплачував його лікування, що підтверджується результатом лабораторних досліджень за замовленням №564142067 від 07.03.2024 р.; результатом лабораторних досліджень за замовленням №564142048 від 07.03.2024р.; заявкою № OOD302-24 від 19.03.2024 р.; висновком мультидисциплінарної комісії від 27.03.2024р.; довідкою КНП «Делятинськнй центр первинної медико-санітарної допомоги» від 14.05.2024 р. (а.с.12-16). В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є дружиною заявника пояснила, що проживає з [PERSON] по сусідству з 1995 року. У 2018 році вона з чоловіком забрали його жити до себе, тому що останній сім`ї та дітей не мав, батьки його та брат померли раніше. [PERSON] хворів на психічну хворобу, та після того, як він одного разу ледве не спалив свою хату, вони з чоловіком постійно доглядали за ним, купували ліки, речі, годували, він жив у їхній родині як член сім`ї. У 2023 році [PERSON] дістав онкозахворювання, чоловік їздив з ним до лікарні на обстеження та лікування. Коли у травні 2024 року [PERSON] помер, вона разом з чоловіком займалися організацією поховання, потім поставили на могилі пам`ятник. В судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сватом заявника пояснив, що родину заявника знає 8-9 років, а [PERSON] з дитинства, разом ходили до школи. З часом у [PERSON] посилилися прояви психічної хвороби, він став дуже агресивним, односельці не хотіли з ним спілкуватися, тому що від нього можна було очікувати різні неприємні ситуації. Із заявником [PERSON] знайшов спільну мову, слухався заявника та попросився до них жити, на що заявник погодився і забрав до себе проживати. [PERSON] жив із заявником як член їх родини 6-7 років до самої смерті, робив посильну домашню роботу, спільно харчувався. Заявник піклувався про [PERSON] , лікував його, купляв речі та одяг. Показання обох свідків є узгодженими між собою, логічними, послідовними, відповідають письмовим доказам, наявним у справі, та підтверджують встановлені судом обставини щодо проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю протягом тривалого часу до дня його смерті. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2007 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 Сімейного кодексу України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (пункт 21постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі, але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року по справі N 644/5818/18 (провадження N 61-8569св19), при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої статті 3\~СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264\~ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Вказані висновки узгоджуються також з позицією Верховного суду, викладеною в постанові 19 квітня 2023 року по справі N 308/10705/20 (провадження N 61-3317св22). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц(провадження N 14-283цс18) також вказано, що про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт постійного проживання заявника [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини підтверджується сукупністю письмових доказів, досліджених у судовому засіданні, а також узгодженими та послідовними показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 211 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністра Юстиції України N 20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від10 січня 2019 року у справі N 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом. За таких обставин, суд вважає доведеним факт постійного проживання заявника [PERSON] разом із з [PERSON] , який помер [INFO] , по день смерті останнього не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою:\~ [ADDRESS] , оскільки цей факт підтверджено наданими письмовими доказами, показами свідків, та у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved