Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , дядько [PERSON] по лінії матері. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав. [PERSON] , дружина [PERSON] , від прийняття спадщини відмовилась, про що подала нотаріусу заяву від 17.03.2021. Позивачка на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, і відповідно до положень частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. 29.12.2021 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2021 № 333/02-31, прийнятою приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесюком П.В., відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, а відмову мотивовано відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок по [ADDRESS] . У зв`язку із цим, зараз позивач не має можливості у позасудовому порядку оформити спадкові права, що й стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.11.2025 підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Бойко Р.Б. та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про визнання позову в повному обсязі. Представник відповідача сільський голова Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області Маліборський М. подав суду заяву, у відповідності до якої просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає повністю та просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , дядько [PERSON] по лінії матері. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав. [PERSON] , дружина [PERSON] , від прийняття спадщини відмовилась, про що подала нотаріусу заяву від 17.03.2021. Позивачка на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою від 16.09.2021 № 449, і відповідно до положень частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. 29 грудня 2021 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2021 № 333/02-31, прийнятою приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесюком П.В., відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, а відмову мотивовано відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить індивідуальний (садибний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] . Належність спадкодавцю цього нерухомого майна підтверджується випискою з погосподарської книги № 8 за 2021-2025 роки, виданою 27.08.2025 за № 100 виконавчим комітетом Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, з якої вбачається, що за [PERSON] , який помер [INFO] , значиться індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою по [ADDRESS] , збудований у 1990 році. Аналогічна за змістом інформація щодо належності спадкодавцю майна міститься у довідці від 29.08.2025 № 101. Із технічного паспорта вбачається, що спірне нерухоме майно збудовано у 1990 році, і не є самочинним будівництвом. Відповідно до статті 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Таким чином, будинки, які були збудовані до 1992 року, не потребували введення до експлуатації, при набутті права власності на такі об`єкти. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18, провадження № 61-12451св19; від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17, провадження № 61-1978св20. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 р. у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Будь яких інших спадкоємців на вищевказане спадкове майно немає. Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З огляду на те, що спірний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами знаходяться на території Верхнянської ТГ, належним відповідачем по даній справі є Верхнянська сільська рада об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але не час відкриття спадщини не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, позивачка у справі в установленому порядку та строки прийняла спадщину після смерті дядька, проте не може отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння спадкодавця. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, єдиним способом реалізації спадкових прав позивачки після смерті [PERSON] є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Суд зазначає, що фактично єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Мін`юсту від 21.02.2005 №19-32/319). За таких обставин спадкове право на набуття права власності на нерухоме майно може бути реалізовано лише в судовому порядку. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, який зазначив, що право власності на зведену до 03.08.2004 нерухомість набувається в порядку, який існував на час її будівництва, а не виникає у зв`язку з державною реєстрацією. За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, (втратив чинність) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації. Таким чином враховуючи, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , був збудований до 1990 року (відповідно до технічного паспорту рік спорудження будинку 1990 рік), то після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами . Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одним із способів набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 та 1268 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України необхідно враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Судом встановлено, що відповідно до встановлених обставин справи, інших спадкоємців за законом на спадкове майно, немає, будь які інші особи не претендують на спадкове майно, оскільки не зверталися з заявою про прийняття спадщини за законом на спадкове майно до нотаріуса. Оцінивши в сукупності зібрані докази суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, а зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для їх задоволення. На компенсації понесених судових витрат позивачка та її представник не наполягають, тому суд їх не розподіляє за результатами розгляду справи.

Outcome: approved