Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

23.04.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] в розмірі 1598,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Короткий виклад доводів позивача Позовна заява [PERSON] обґрунтована тим, що17 листопада 2007 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від спільного шлюбу у них народились діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . 14.04.2025 рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/1330/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач із 2022 року сам опікується своєю донькою [PERSON] . Мати участі у вихованні не бере. Відповідачка самоусунулась від виховання дочки. Жодного разу не приходила до закладу освіти, де навчається її донька, не цікавилась та не цікавиться її навчанням, станом успішності та поведінки, не утримує дочку матеріально, не проявляє до неї турботи, не цікавиться та не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться станом її здоров`я та не підтримує з нею жодних стосунків. Завдяки зусиллям батька, його турботі, приділений увазі та відданій батьківській роботі, донька росте у злагоді та любові, забезпечена всім необхідним для гармонійного розвитку як в фізичному так і в духовному плані. В цьому позивачеві допомагають рідні та близькі люди, зокрема його сестра. [PERSON] за місцем навчання характеризується як старанна, дисциплінована, уважна учениця. Володіє навчальним матеріалом на середньому рівні навчальних досягнень. Вихованням дочки завжди займався батько. [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації з 31.01.2025 у військовій частині [NUMBER] . Враховуючи вище зазначену обставину, а також те, що мати відмовляється приймати участь у вихованні дитини, її матеріально забезпечувати, приділяти дитині увагу, позивач був вимушений просити допомоги у своєї сестри для догляду за його донькою. [PERSON] на цей час проживає разом з тіткою [PERSON] та двоюрідними сестрою та братом у м. Бердичеві, де в житлі матеріально-побутові умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Дочка перебуває на обліку лікаря-педіатра амбулаторії № 6 [PERSON] з 26.10.2023 року. За цей період з дитиною на прийом звертався тільки батько та тітка. За період укладення декларації на прийом до лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги мати дитини - [PERSON] не зверталась, на телефонні дзвінки не відповідала. Навіть після того, як позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України, доглядом, турботою, піклуванням та розвитком займаються близькі родичі позивача. За весь період з 2015 року і до подачі цього позову відповідачка жодного разу не цікавилась розвитком та подальшою долею доньки, не надавала жодної фінансової підтримки на її утримання, не цікавилась фізичним та духовним розвитком дитини, не піклувалась про стан здоров`я дитини, та не приділяла їй жодної уваги. У зв`язку із пасивною поведінкою матері дитини та проходженням позивачем військової служби порушені законні права та інтереси батька, не дозволяючи йому в повній мірі здійснювати всі належні батьківські обов`язки, оскільки він змушений звертатись за допомогою до своєї сестри. За наведених підстав, через ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов?язків щодо дочки, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо [PERSON] та стягнути із неї аліменти в розмірі 1598,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відзив на позовну заяву відповідачка не подавала, у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 15.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження, до участі в справі залучено орган опіки та піклування - виконавчий комітет Бердичівської міської ради для надання висновку щодо розв?язання спору. Ухвалою суду від 28.08.2025 суд закрив підготовче провадження. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Ковальчук А.О. підтримали позов, із наведених у позовній заяві підстав. Позивач пояснив, що син проживає із відповідачкою, а дочка із ним залишилася. Він синові також допомагає. Підтвердив, що до 2022 року відповідачка вихованням дочки займалася. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала і пояснила, що відмовляється від виховання дитини, щоб позивача забрати із армії. Її про це просила сестра чоловіка. Вказала, що вона не проживає із чоловіком та донькою із червня 2022 року. За цей час вона один раз купувала дитині цукерки. Дочку утримує позивач, а вона утримує сина. Вона не відвідувала школи із 2022 року, до лікаря ходила минулого місяця, щоб дитину записати до окуліста, оскільки у декларації вказано її номер. Про це її просила сестра позивача. Телефонувати та бачитися із дочкою позивач забороняв, щоб вона не переманила дитину до себе. Вони домовилися, що [PERSON] із нею житиме, а [PERSON] із батьком. Вона зателефонувала до дочки та запитувала, як її здоров`я. Дитина казала, що батько забороняє розмовляти. Вона не хоче забрати дочку до себе. Вона не має умов, щоб дочка із нею проживала. У [PERSON] вона повернулася минулого року. Їй сестра чоловіка не забороняє бачитися із дитиною. Проте до дитини вона не приходила. Вона була влітку цього року на день народженні дитини, подарувала троянду. До неї телефонувала сестра чоловіка тільки коли щось потрібно було. Вона не знала, що чоловіка забрали на війну. Від чоловіка пішла в червні 2022 року. Чоловік щодо неї вчиняв насильство, він її бив. Вона працює неофіційно на будівництві. У неї є чоловік, з нею проживає син. Умови її проживання комісія не обстежувала. На засіданні комісії вона погодилася на позбавлення її батьківських прав. На стадії додаткових пояснень, на запитання суду вказала, що аліменти буде сплачувати, дитину вона любить, якщо матиме можливість, буде бачитися з дочкою. Представник органу опіки та піклування [PERSON] підтримала висновок органу опіки та піклування. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 15 ). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 07.11.2017. Їх шлюб розірваний рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 14.04.2025 (а.с. 13-14). Відповідно до характеристики від 10.02.2025, виданої Маркушівським старостинським округом Райгородоцької сільсьскої ради Бердичівського району, Житомирської області - [PERSON] з 2015 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . За час проживання [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони. За характером спокійний, врівноважений. В хороших відносинах з сусідами. 3 2022 року сам опікується своєю донькою [PERSON] . Мама участі у вихованні не брала. Компрометуючі матеріалів на [PERSON] в Маркушівському старостинському окрузі відсутні (а.с. 16). Відповідно до довідки від 06.02.2025 та характеристики директора Маркушівського ліцею - [PERSON] є ученицею 6 класу та навчається у Маркушівському ліцеї із першого класу. За час навчання зарекомендувала себе як старанна дисциплінована, уважна учениця. Володіє навчальним матеріалом на середньому рівні навчальних досягнень. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, бере активну участь у вели суспільних справах, незважаючи на власний час. Добре в у призначений термін виконує будь-яку доручену їй справу. 3 увагою вислуховує справедливу критику, наполеглива у виправленні своїх недоліків. Реально оцінює свої власні можливості, вибираючи завдання й справи під силу. [PERSON] товариська, щира, доброзичлива, працелюбна, емоційна. Бере активну участь у житті класу та ліцею. Дотримується правил поведінки для учнів. Бере активну участь у шкільних та районних спортивних та туристичних змаганнях. Уважна до старших, користується повагою в учительському колективі, та авторитетом серед товариша. Має багато друзів, підтримує добрі стосунки багатьма учнями. Вихованням доньки займався завжди батько. Мати зовсім не приділяла уваги дитині. Не цікавилася її навчанням та вихованням (а.с. 16, 17). Згідно із довідкою командира військової частини [NUMBER] від 03.03.2025 [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації з 31.01.2025 (а.с .19). Відповідно до акта обстеження умов проживання від 04.02.2025 року, проведеного завідувачем сектором опіки, піклування, усиновлення МССД та головним спеціалістом МССД, за адресою: [ADDRESS] умови проживання у задовільні, кімнати обладнані необхідним. Для виховання та розвитку дітей створені наступні умови: відведено окреме місце для сну і відпочинку, робочий стіл для підготовки уроків, матеріально-побутові умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам. За цією адресою проживають: [PERSON] , мати, [PERSON] , 2012 р.н. - дочка, [PERSON] , 2014 р.н. - син , [PERSON] , 2012 р.н. - племінниця (а.с. 20). Відповідно до відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бердичівської міської ради» № 172 від 26.03.2025 року, [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку лікаря-педіатра амбулаторії № 6 [PERSON] з 26.10.2023 року. За цей період з дитиною на прийом звертався тільки батько та тітка. Вони виконували всі рекомендації та призначення лікаря. За період укладення декларації та по перішній час на прийом до лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бердичівської міської ради» мати дитини [PERSON] не зверталась, на телефонні дзвінки не відповідала (а.с. 22). Згідно із висновком органу опіки та піклування від 30.08.2025 - виконком Бердичівської міської ради дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У висновку орган опіки та піклування вказав, що питання позбавлення батьківських прав розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 23.07.2025. Членами комісії одноголосно прийнято рішення про доцільність батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . З обставин справи органом опіки та піклування було встановлено, що мати не проживає з дитиною, погоджується на позбавлення батьківських прав. [PERSON] не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав (а.с. 54, 55). Свідок [PERSON] пояснила, що вона рідна сестра позивача. Із часу як брата мобілзували у січні 2025 року, [PERSON] проживає із нею. Мати дитини не виконує своїх батьківських обов`язків. До того як дитина стала проживати із нею, вихованням [PERSON] займався батько. Із 2022 року відповідачка не проживає з сім`єю. За цей час, як дитина проживає із нею, мати не виконувала батьківських обов`язків. До відповідачки неможливо дотелефонуватись, щоб змінити номер телефону у декларації лікаря. З днем народження відповідачка дочку не вітала. Син сторін проживає із матір`ю. У відповідачки є новий чоловік та живуть вони в однокімнатній квартирі, мабуть вона вживає алкоголь. Перешкод бачитись із дитиною ніхто не чинив матері. Свідок [PERSON] пояснила що вона родичка відповідача. Влітку 2022 року відповідачка залишила сім`ю. [PERSON] залишилась проживати з батьком. Вони всією родиною допомагали позивачеві. Вона їх в селі провідувала і бачила, що батько належно виховав дочку. Зі слів сусідів знає, що мати не приїздила до дитини. Був випадок, що були в місті і мати не відреагувала на дитину. [PERSON] була вражена. Вони допомагали організувати дні народження, з тим щоб в дитини був настрій. Вона не чула, щоб мати вітала дитину. Не було такого, що матері забороняли бачитись з дитиною. З літа 2022р. мати не виконувала батьківських обов`язків щодо дочки, яка проживала з батьком в селі. Після того як позивача мобілізували у 2025 році, вони вирішували куди забирати [PERSON] . Дитина проживати з тіткою на [ADDRESS] . Коли ставало питання завести дитину до лікаря до матері не могли дотелефонуватись, оскільки та постійно змінювала номери телефонів. Спосіб життя відповідачки невпорядкований. Свіок [PERSON] пояснив, що позивач його дядько. Йому відомо, що дядько виховує [PERSON] сам, а дитина наразі проживає з його матір`ю по [ADDRESS] . З того часу як дядька мобілізували йому відомо, що мати не хоче бачитись з дитиною. Три роки як відповідачка не живе з чоловіком та лише він виховував дочку. Про це все йому відомо зі слів, оскільки він із 2021 року проходить військову службу. Рахує, що спосіб життя відповідачки недобрий. Дитина [PERSON] пояснили що 19 червня 2022 року мати пішла від них і з того часу вона з батьком живе, а мати не приходить. Був випадок, що до матері телефонували, бо потрібно було йти до лікаря. Був випадок, що коли випадково зустрілися, мати купувала їй сік та цукерки. Вважає, що матір потрібно позбавити батьківських прав щодо неї. Застосовані норми права, релевантна судова практика Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій та другій статті 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України). Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5\~СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). У пункті 16 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~березня 2007\~року №\~3\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про усиновлення\~і про\~позбавлення та\~поновлення батьківських\~прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України свідчить про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19». Схожі за змістом правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21), від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24), від 11 грудня 2024 року у справі № 344/17548/21 (провадження № 61-10408св24), від 22 січня 2025 року у справі № 333/8983/23 (провадження № 61-14059св24). У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що «зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 лютого 2016 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).». У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24) вказано, що «Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. За вісім років відсутності спілкування з батьком дитина дійсно встановила міцні родинні зв`язки зі своєю матір`ю, вітчимом. Для дитини це є її сім`я, і вона не пам`ятає батька. Однак у цих відносинах не було нічого, що могло б виправдати позбавлення її можливості відновити зв`язок зі своїм біологічним батьком. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що дитині краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому.». Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Аналіз доводів сторін, висновки суду Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, із таких підстав. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Щодо позбавлення батьківських прав Відповідачка у судовому зсіданні вказала, що визнає позов про позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що заява відповідачки, у якій вона відмовилася від батьківських прав на дітей та визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина третя статті 155 СК України) та не відповідає інтересам дитини. Крім того, у судовому засіданні відповідачка пояснила дійсну причину визнання нею позову, із тим, щоб відповідача було звільнено зі служби. Тобто, фактично цим позовом у більшій мірі відстоюються власні інтереси позивача, а не інтереси дитини. [PERSON] вказав у позові, що відповідачка не бере участі у вихованні дочки та не виконує батьківські обов`язки із 2015 року Проте у судовому засіданні встановлено, що відповідачка із червня 2022 року не проживає із сім?єю. Син сторін став проїжджати із відповідачкою, а дочка залишилася із батьком. На підтвердження факту невиконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дочки, позивач надав докази, що відповідачка не цікавиться навчанням дочки із 2022 року та із того часу позивач самостійно опікувався дитиною. Слід констатувати, що позивач на обґрунтування позову не надав жодних доказів про відповідачку, її місце проживання, спосіб життя, характеризуючі дані, рід занять тощо. Суд також акцентує враховує, що відповідачка погодилася на сплату аліментів, любить дочку та має бажання спілкуватися із нею, буде це робити за можливості. На запитання суду, на відміну від батька, відповідачка називала прізвище педіатра, вказувала, що до того як залишила сім?ю займалася належно вихованням дитини, цікавилася навчанням. Цього факту позивач не заперечив. Відповідачка вказувала, що залишила з певних причин, зазначала, що чоловік застосував до неї насильство. Суд не встановив обставин, які б давали підстави обґрунтовано припускати, що відповідачка не спроможна здійснювати виховання дитини, або що вона заподіювала, чи могла заподіяти шкоду дитині, чи становила загрозу для здоров`я та розвитку дитини. Крім того, відповідачка та свідки пояснювали, що не має умов для проживання із нею дочки, із нею проживає спільний із позивачем син, квартира однокімнатна. Відповідачка зазначала, що вона не знала, що позивач був мобілізований, у липні цього що привітала дочку з днем народження, яке святкували на річці, купувала при зустрічі дитині цукерки. Вона працює неофіційно на будівництві та виїздить за місто. Щодо висновку органу опіки та піклування Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, через ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків. Свій висновок орган опіки та піклування обґрунтовував зокрема тим, що мати погодилася на позбавлення її батьківських прав. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21). Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність у судовому порядку позбавлення відповідачки батьківських прав, вважаючи такий висновок необґрунтованим. У наданому суду висновку містяться лише посилання на ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, без зазначення конкретних даних, які б об`єктивно характеризували відповідачку, як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Підставою для висновку про доцільність розірвання кровної спорідненості між матір`ю та дитини зазначено лише те, що дитина із 2022 року проживає разом з батьком, який опікувався дитиною та мати погодилася на позбавлення батьківських прав. Правових підстав для висновку про доцільність розірвання кровної спорідненості між матір`ю та дитиною, як і застосованих органом опіки та піклування заходів щодо налагодження чи покращення їх взаємовідносин, спонукання до виконання батьківських не зазначено. Обставин, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу впливу щодо матері дітей, наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та розвитку, у висновку також не наведено. Крім того, орган опіки та піклування не обстежив умов проживання матері. Щодо думки\~дитини, яка вважала,\~що матір\~слід позбавити\~батьківських прав, то суд зазначає, що думка дитини не абсолютною і не позбавляє суд можливості ухвалити рішення всупереч такій думці. Суд враховує, що дитина не висловила будь-які міркування чи твердження, які б давали підстави вважати, що мати негативно впливає на неї, а збереження зв`язку із матір`ю може завдати шкоди її здоров`ю та розвитку. Крім того, думка дитини не може бути підставою для позбавлення матері батьківських прав, без наявності виключних підстав для позбавлення матері батьківських прав. Також суд вважає, що дитина в силу свого віку не може достатньо усвідомлювати наслідки позбавлення матері батьківських прав щодо неї. Тому, за встановлених обставин в їх сукупності, суд вважає, що докази долучені до позову не є достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого, винного ухилення відповідачки від виконання обов`язків з виховання дочки. Суд не встановив необхідності застосування до відповідачки крайнього заходу впливу, - позбавлення батьківських прав відносно дочки, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання. Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист їх інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Суд вважає, що втручання у права матері не є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідачці слід надати можливість змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дитиною, брати участь у її вихованні, розвитку та піклуванні з урахуванням того, що вона має бажання спілкуватися з дитиною, матеріально її забезпечувати. Таким чином, у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав слід відмовити. У пункті 18 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~березня 2007\~року №\~3\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про усиновлення\~і про\~позбавлення та\~поновлення батьківських\~прав» вказано, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З урахуванням досліджених доказів, які свідчать про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків, наявні правові підстави для попередження відповідачки про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і покладення на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Щодо стягнення аліментів За положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд встановив, що дочка сторін залишилася на проживання і батьком та відповідачка не надає коштів на утримання дитини. Крім того, відповідачка погодилася із тим, що буде сплачувати аліменти на дочку. Тому слід дійти висновку, що наявні підстави для стягнення аліментів за судовим рішенням. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просив стягнути з відповідачки аліменти твердій грошовій сумі у розмірі 1 598 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи, що визначений позивачем розмір аліментів є мінімальним, що визначений законом, суд задовольняє повністю позовні вимоги в частині стягнення аліментів. Аліменти відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України належить стягувати із дати пред`явлення позову до суду, тобто із 23.04.2025. Згідно з пунктом першим частини першої статті 430 ЦПК України слід допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Відповідно до статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав суд відмовив, витрати позивача по сплаті судового збору за цією вимогою суд залишає за ним. Судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, в розмірі 1211,20 грн, суд стягує із відповідачки на користь держави.

Outcome: partial