Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

ТзОВ «ФК «Гелексі» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики № 154496 від 20.03.2020 року в розмірі 24\~959,50 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що 20.03.2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] за допомогою\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи кредитодавця\~було укладено\~договір позики №\~154496,\~що підписаний\~в порядку,\~визначеному ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну комерцію», тобто було\~укладено\~договір позики у\~вигляді електронного\~документа згідно\~вимог ст.\~639\~ЦК України,\~а для\~його підписання\~надано одноразовий ідентифікатор. Відповідно до\~умов договору позики,\~ТзОВ «Фінансова компанія «Гелексі» взяло\~на себе зобов`язання\~надати відповідачці\~кредит в\~сумі 5 000,00\~грн.\~на умовах строковості, поворотності та оплатності, зі\~стандартною фіксованою процентною ставкою\~0,01 % в день, розміром комісії 1,9 %, підвищена комісійна винагорода у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0 %. Кредитодавець виконав\~взяті на\~себе зобов`язання\~в повному\~обсязі,\~надавши відповідачці кредитні кошти відповідно\~до умов\~укладеного договору\~шляхом перерахування цих коштів\~на картковий рахунок [PERSON] . Однак, відповідачка кредитні кошти не повернула у повному обсязі та не виконала інші грошові зобов`язання, тому станом на день подання позовної заяви у неї наявна заборгованість за договором позики № 154496 від 20.03.2020 року в розмірі 24\~959,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами та комісією за користування позикою 19\~959,50 грн. Вказані дії відповідачки свідчать про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Представником відповідачки згідно ордеру на надання правничої допомоги серії ВІ № 1335921 від 23.10.2025 року (а.с. 57) адвокатом Калініним С.К. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву (а.с. 41-54), в якому він просив в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на надання їй професійної правничої допомоги в розмірі 6\~000,00 грн. Відзив мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді, оскільки позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували здійснення відповідачкою входу до особистого кабінету на сайті товариства за допомогою логіна та паролю, подання заявки на отримання кредиту та ознайомлення останньої з усіма істотними умовами договору. Також ТзОВ «ФК «Гелексі» не надано доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, а долучена до позову відповідь ТОВ «ФК «Елаенс» № 154496 від 01.09.2025 року, згідно з якою 20.03.2020 року було здійснено грошовий переказ у розмірі 5\~000,00 грн. на рахунок № [NUMBER] , не містить даних щодо кредитного договору та власника картки. Дана відповідь не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які свідчать, що електронний підпис (ідентифікатор) належить саме відповідачці. Що стосується розміру нарахованих відсотків та комісії, які становлять 19 959,50 грн., то вони нараховані поза межами строку кредиту (строк повернення позики 18.04.2020 року), що є незаконним. Відтак, розмір заборгованості відповідачки по відсотках та комісії повинен складати 1\~965,00 грн.: 0,50 грн. + 65,00 грн. (сума коштів, що нараховується щоденно протягом строку дії договору) х 30 днів (строк дії зобов`язання, визначений у п. 1.1.5 договору). Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн., то вона також не підлягає до задоволення, оскільки дана справа є малозначною, не високої складності та не вимагає великих навичок, вмінь, часу адвоката, а сам позов є шаблонним і не складним в написанні. Представником позивача за довіреністю від 09.07.2025 року (а.с. 24) адвокатом Рудзеєм Ю.В. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив (а.с. 72-78), в якій він вказав, що з відповідачкою було укладено електронний договір позики із застосуванням електронного підпису. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті кредитора прийняла адресовану їй пропозицію укласти електронний договір, заповнивши відповідну заяву. При цьому, без ознайомлення з Умовами надання коштів у позику подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим, зокрема, обов`язковим є проставлення клієнтом чекбоксу «з умовами договору позики згоден». Завершальним етапом укладення договору позики є його підписання сторонами. Використання для підписання договору позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Отже, для укладення кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій, направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, а нездійснення чи незавершення дії унеможливлює укладення договору. Таким чином, кредитні договори підписані відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Що стосується перерахування відповідачці кредитних коштів, то кредитодавець не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на їх ім`я банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів здійснюється посередниками на підставі відповідних договорів за допомогою платіжних систем посередників. На підтвердження перерахування кредитних коштів позичальникам та зарахування платежів за кредитними договорами посередники надають кредитодавцю довідки з платіжних систем. Довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» містить ключові реквізити (дані платника, отримувача за іменем, дату, суму, номер транзакції) і у сукупності з договором і розрахунком є належним доказом отримання коштів. Представник відповідачки до відзиву на позов не долучив жодного документу, який би доводив, що номер банківської карти належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Крім того, відповідно до п. 2.1 договору, строк його дії до повного виконання позичальником зобов`язань за договором, яким також встановлено проценти за користування позикою, комісійну винагороду та підвищену комісійну винагороду. У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0 % в день від суми позики за кожний день прострочення. Із умов договору вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування більших відсотків за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватися позикою. З розрахунку заборгованості вбачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за правилами, визначеними п. 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом. В судове засідання представник позивача Рудзей Ю.В. не з`явився, в доданих до позовної заяви документах міститься його заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій вказано, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду даної справи (а.с. 28). Відповідачка та її представник адвокат Калінін С.К. в судове засідання також не з`явилися, у відзиві на позов останній просив розгляд справи проводити за їх відсутності. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що 20.03.2020 року що між ТзОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого товариство надало відповідачці кредит в розмірі 5 000,00 грн. шляхом перерахунку коштів на вказаний нею банківський рахунок, що підтверджується договором позики № 154496 від 20.03.2020 року, графіком платежів, паспортом позики, підписаними [PERSON] одноразовими ідентифікаторами 46484х6v, 84zx12fx (а.с. 6-13). Пунктом 1.1.2 договору позики передбачено, що плата за користування позикою у вигляді: процентів (процентна ставка) складає 0,01 % в день від поточного залишку позики; комісії (комісійна винагорода) становить 1,3 % в день від початкового розміру позики. Довідка № 154496 від 01.09.2025 року, видана ТзОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» (а.с. 18), підтверджує, що ТзОВ «Фінансова компанія «Гелексі» 20.03.2020 року перерахувало [PERSON] кредитні кошти на суму 5 000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 20.03.2020 року відповідачка підписала електронний договір позики № 154496 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 46484х6v та отримала від ТзОВ «Фінансова компанія «Гелексі» кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн. на свій банківський рахунок. ТзОВ «Фінансова компанія «Гелексі» надало відповідачці можливість користуватися кредитними коштами, однак остання не дотрималася своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки та сплати процентів за користування коштами і на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за договором позики № 154496 від 20.03.2020 року (а.с. 14-17) вбачається, що борг [PERSON] по даному договору станом на 15.08.2020 року становить 24\~959,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 5 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами та комісією за користування позикою 19\~959,50 грн. Цей розрахунок підтверджує, що відповідачка жодних коштів на погашення позики не вносила, внаслідок чого за нею правомірно числиться заборгованість в розмірі 5\~000,00 грн.\~за основною сумою боргу (тілом кредиту), з якою суд погоджується. При цьому суд критично оцінює доводи представника відповідачки у відзиві на позов про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо укладення спірного кредитного договору, здійснення відповідачкою входу до особистого кабінету на сайті товариства за допомогою логіна та паролю, подання заявки на отримання кредиту та ознайомлення останньої з усіма істотними умовами договору, оскільки договір позики № 154496 від 20.03.2020 року містить відмітку «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором 46484х6v. Одноразовий ідентифікатор, яким підписано договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а тому належними і допустимими доказами підтверджено факт укладення договору позики між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «Гелексі». Твердження представника позивачки у відзиві на позов про те, що ТзОВ «ФК «Гелексі» не надано доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, суд також не приймає до уваги з тих підстав, що дослідженими доказами, долученими до позовної заяви, зокрема, згаданим вище листом № 154496 від 01.09.2025 року підтверджується, що 20.03.2020 року позивачем на банківську картку відповідачки № [NUMBER] було перераховано грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. Крім того, з наданого ТзОВ «ФК «Гелексі» розрахунку заборгованості вбачається сума наданих у кредит коштів, розмір нарахованих процентів за користування кредитом та комісії, із зазначенням періодів, за які ця заборгованість виникла. Що стосується стягнення з відповідачки 19\~959,50 грн. нарахованої позивачем заборгованості за відсотками та комісією, то суд вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно умов договору позики № 154496\~від 20.03.2020\~року (п. 1.1.5), строк повернення позики 18.04.2020 року. Таким чином, строк кредитування сплив 18 квітня 2020 року, що додатково підтверджується п. 4.3 вказаного договору, де зазначено, що обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеного в п. 1.1.5. Договору включно. Позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для пролонгації строку договору позики, а отже, у позикодавця виникло право нарахування процентів та комісійної винагороди за цим договором тільки у межах строку його дії до 18 квітня 2020 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. За таких обставин, відсутні підстави для нарахування відповідачці відсотків за користування позикою та комісійної винагороди за період з 19.04.2020 року по 15.08.2020 року. Таким чином, сума процентів та комісійної винагороди, що підлягає стягненню з відповідачки має розраховуватись в межах строку дії договору позики № 154496 від 20.03.2020 року, тобто за 30 днів: з 20.03.2020 року по 18.04.2020 року включно, і розмір процентів та комісійної винагороди за вказаний період складає 1\~965,00 грн. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка [PERSON] істотно порушила умови укладеного договору позики, своєчасно позику не погашала та не повернула позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість у сумі 6\~965,00 грн. (5\~000,00 грн. за основною сумою боргу + 1\~965,00 грн. за відсотками та комісійною винагородою). Вказані суми доведені належними і допустимими доказами та нічим не спростовані. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача у відповіді на відзив на те, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки про це не зазначено в самому договорі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, в ч. 1 якої зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 27,90 % сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог,\~що був сплачений згідно платіжної інструкції № 1557 від 10.10.2025 року в розмірі 2\~423,00 грн. (а.с. 5), який становитиме 676,30 грн. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір про надання правової допомоги від 09.07.2025 року, укладений між ТзОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзеєм Ю.В., акт № 687 наданих послуг правничої допомоги до вказаного договору від 01.09.2025 року, з якого вбачається, що вартість наданої адвокатом послуги в даній справі становить 5 000,00 грн. (а.с. 20-21). Виходячи з викладеного, оскільки суд задоволив позовні вимоги позивача на 27,90 %, то на його користь пропорційно слід стягнути з відповідачки відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1\~395,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд також враховує те, що дана справа є малозначною, не високої складності, не потребує значного обсягу часу, оскільки сам позов є шаблонним і не складним в написанні, а участі в судових засіданнях адвокат не приймав. Окрім того, як вбачається з договору № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15.10.2025 року, додатку № 1 до вказаного договору та акту виконаних робіт (наданих послуг) від 23.10.2025 року (а.с. 58-60,65), [PERSON] зверталася за отриманням правничої допомоги в адвокатське бюро «Калінін і Партнери», сторонами погоджено, що розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги складає 6 000,00 грн. За таких обставин з позивача на користь відповідачки слід пропорційно стягнути відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, тобто в розмірі 72,10 %, що становить 4\~326,00 грн. від загальної суми понесених витрат в розмірі 6 000,00 грн. На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 207,526,530,536,610,611,626,638,1048-1050,1054,1055,1056-1 ЦК України,

Outcome: approved