Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача - державний реєстратор виконавчого комітету Корецької міської ради Рівненської області Власюк Руслан Віталійович, третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення та запису державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна. В обґрунтування позову вказав, що склад балонів зі спорудою розташований на території колишнього ЗА Т «Рівненський завод продтоварів», яке у 2000 році було створене на базі майна ВАТ «Рівненський завод продтоварів» та за участі гр-на [PERSON] , що із цього ж часу був директором ЗАТ до ліквідації ЗАТ у 2007 році. Склад балонів був проданий [PERSON] . [PERSON] (сином [PERSON] та [PERSON] ) на підставі купівлі-продажу, укладеного ними 17.10.2013 А позаяк цей договір не був нотаріально посвідчений, то [PERSON] звернувся до [PERSON] із позовом про визнання його права власності на цей склад судом і рішенням Рівненського міського суду від 03.12.2013 у справі №569/17994/13-ц таке його право було визнане із здійсненням державної реєстрації права власності [PERSON] 08.01.2014. У подальшому право власності на склад балонів перейшло до [PERSON] (матері [PERSON] , а від останньої на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2022 - до позивача. Спірне майно вже було предметом спорів у двох інших цивільних справах, розгляд яких відбувся раніше та вже завершений: 1) у справі № 569/13244/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на будівлю складу балонів зі спорудою(літ. «2А-1») р.н. [NUMBER] ; 2) у справі № 569/1231/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування із незаконного володіння цього ж майна(будівлю складу балонів зі спорудою) У справі №569/13244/21 Верховний Суд постановою від 16.08.2023 скасував рішення судів першої інстанцій, якими позов [PERSON] було задоволено, зазначивши, що (1 Ефективним способом захисту права позивачки у цій справі є витребування належного їй майна із чужого незаконного володіння, однак, (2)за умови порушення права власності позивачки на це майно, оскільки відсутність порушення права особи, за захистом якого вона звернулась до суду, є першочерговою підставою для відмови у задоволенні позову. У зв`язку із цим, позивачка повторно звернулась до Рівненського міського суду у справі №569/1231/23 вже із позовом про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння та вже до позивача (як нового на той час власника спірного майна ), і рішенням цього суду позов було задоволено (рішення Рівненського міського суду залишене в силі постановою Рівненського апеляційного суду від 01.02.2024, а ухвалою Верховного Суду від 18.04.2024 у прийнятті його касаційної скарги до розгляду було відмовлено). Рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 569/1231/23 вмотивоване правовою оцінкою суду, що рішення Рівненського міського суду від 03.12.2013 у справі №569/17994/13-ц про визнання права власності [PERSON] на спірне майно не існує, що договір його купівлі-продажу від 17.10.2013 є недійсним, і що право власності у [PERSON] та, наслідково, і у позивача на спірне майно не виникло і не перейшло від [PERSON] . На підставі рішення суду у справі №569/1231/23 та рішення державного реєстратора виконкому Корецької міської ради Рівненської області Власюка Р.В., індексний помер 72670445 від 18.04.2024 була здійснена державна реєстрація права власності [PERSON] на спірне майно. При цьому, в обох справах судами так і не був встановлений факт порушення права власності [PERSON] на спірне майно, за захистом якого вона звернулась до суду, і відсутність якого є першочерговою та безумовною підставою для відмови у такому захисті, а державна реєстрація права власності [PERSON] на спірне майно була здійснена вперше та лише 18.04.2024 і без належної на те правової підстави. У зв`язку із цим він був позбавлений права власності на спірне майно на користь [PERSON] за відсутності факту набуття нею такого права у свою власність будь-коли та за відсутності порушення такого її права і будь-коли, і будь-ким. Висновок судів у справі №569/1231/23 про те, що спірне майно належить на праві власності саме [PERSON] , і що таке її право порушене і підлягає судовому захисту, не відповідає фактичним обставинам цієї справи, а тому такий висновок не є встановленою рішенням у цій справі обставиною, а є правовою оцінкою, наданою судом певному факту при розгляді іншої справи, що не є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Крім того, судом у справі №569/1231/23 не були взяті до уваги та залишені без розгляду та оцінки клопотання про надання [PERSON] пояснень щодо набуття нею права власності на спірне майно, про надання оригіналів договорів позики документів вжиті заходи із врахуванням невідповідності наданих позивачкою документів, що підтверджують право власності на спірне майно у ЗАТ та Протоколу зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів», як правовстановлюючого документу, що посвідчує факт належності спірного майна ЗАТ та переходу такого права до [PERSON] 18 листопада 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання. 18 листопада 2024 року ухвалою суду залучено до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 9 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] . Просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що рішенням судів першої та апеляційної інстанції у справі №569/1231/23 був задоволений її позов про витребування майна із чужого незаконного володіння до [PERSON] . Дані рішення вступили в законну силу. На підставі цих рішень та у відповідності зі ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вона звернулась до державного реєстратора про реєстрацією за нею нерухомого майна, зокрема будівлі складу балонів із спорудою (літ.2А-1,загальною площею 5,2 кв.м (складова частина споруди 2А-1,загальною площею 67,2 кв.м). Державним реєстратором Власюком Р.В. було здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] 18 квітня 2024 року за індексним номером 63127029. 11 грудня 2024 року ухвалою суду задоволено заяву про відвід Судді Левчука О.В. та справу передано для повторного авто розподілу. 17 грудня 2024 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання. 31 січня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення від державного реєстратора Власюка Р.В. Позов [PERSON] не визнає із наступних підстав. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» статтею 27 визначені підстави для державної реєстрації нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 частини першої етап і 27 державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі зокрема - судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Рішенням судів першої та апеляційної інстанції у справі №569/1231/23 був задоволений позов [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння до [PERSON] . Дані рішення вступили в законну силу. На підставі цього державним реєстратором формується відповідна заява у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до заяви додається примірник судового рішення, що набрало законної сили. Крім того, державний реєстратор отримує наявний текст такого рішення на підставі дій отриманих в результаті взаємодії Державного реєстру речових прав та Єдиного державного реєстру судових рішень та долучає його до поданої заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав (п.4 ч.З ст. 10 Закону) та проводить подальші необхідні реєстраційні дії. Державним реєстратором Власюком Р.В. було здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] 18 квітня 2024 року за індексним номером 63127029 на підставі наданих необхідних документів для такої реєстрації. Тому, рішення державного реєстратора було прийнято в межах норм чинного законодавства, а твердження позивача щодо незаконності даного рішення та необхідності його скасування є безпідставними. Крім того, згідно правової позиції Верховного суду у справі № 826/1186/17 від 19 березня 2019 року, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації на підставі перевірки вичерпного переліку документів лише засвідчує факт, тобто виконує функцію легалізації події. Виконання цієї функції не передбачає і не наділяє його повноваженнями перевірки (контролю) за тим, чи документи містять відомості, передбачені законом, відповідність за яких законодавством покладається на осіб, які подали заяву щодо проведення такої реєстрації. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11 -377апп 18) зроблено висновок, що "спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40). від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року' у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51 /16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)». Отже, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. 26 лютого 2025 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача державного реєстратора виконавчого комітету Корецької міської ради Рівненської області Власюка Руслана Віталійовича. 8 квітня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено для розгляду по суті. 5 червня 2025 року відповідачем державним реєстратором Власюком Р.В. надано додаткові пояснення щодо позову. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи [PERSON] адвокат Твердий М.К. підтримав позовні вимоги. Додатково вказав, що рішення судів не мають преюдиційного значення для розгляду даної справі і суд має встановити на підставі належних та допустимих доказів наявність права власності у [PERSON] на спірний об`єкт нерухомого майна. Просив позов задовольнити. Представник відповідача Самсонюк Т.М. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що право власності за [PERSON] було зареєстровано на підставі рішення суду, що набрало законної сили і вона є ждиним законним власником спірного майна. Співвідповідач державний реєстратор Власюк Р.В. в судове засідання не з`явився. Заслухавши представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області справа № 569/22062/24 від 1 листопада 2023 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] , приватні нотаріуси Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук Світлана Йосипівна, [PERSON] , про витребування із незаконного володіння нерухомого майна позовні вимоги задоволено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 1 лютого 2024 року рішення залишено без змін. За змістом частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Тобто факти, встановлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14 Верховний Суд наголосив на преюдиційних підставах звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин. Тож преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17). Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів. Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. Зважаючи, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві та докази, які він подав для дослідження у даному процесі, що стосуються підстав набуття права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, були предметом судового розгляду та судовими рішеннями встановлено підстави набуття права власності на спірне нерухоме майно. Рішення були ухвалені щодо спору між тими ж сторонами, тому суд визнає обставини встановлені у рішенні у справі № 569/1231/23 преюдиційними та такими, що не підлягають встановленню та дослідженню повторно. Так зокрема судом було встановлено, «як слідує з копії матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по [ADDRESS] , 31 березня 1994 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області видано свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу Рівненського заводу безалкогольних напоїв, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого в першій Рівненській державній нотаріальній конторі 27 грудня 1993 року за №1-8008, зареєстрованого наказом директора Фонду державно-комунального майна Рівненської міської ради народних депутатів від 07 лютого 1994 року за реєстраційним номером №38, а також акту передачі майна від 31 березня 1994 року. 16 жовтня 1997 року між Фондом Державного майна України по Рівненській області та Відкритим акціонерним товариством «Рівненський завод безалкогольних напоїв» в особі Голови Правління Самсонюка А.С. складено Додаткову угоду по індивідуалізації об`єктів нерухомого майна, переданих у власність, відповідно якої згідно п.1 пп.1.1 Договору купівлі-продажу державного майна, посвідченого 25 грудня 1993 року Першою Рівненською державною нотаріальною конторою по реєстру № 1-8008 та зареєстрованого в Фонді державно-комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів в р. за № 38, Фонд державного майна України по Рівненській області продав, а ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» купило державне майно цілісного майнового комплексу, яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Тувинських добровольців, 17. В Договорі купівлі-продажу Державного майна не було вказано, які об`єкти нерухомого майна входять до складу майнового комплексу, що не дає можливості зареєструвати об`єкт нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації, тому цією угодою слід рахувати, що у власність ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» згідно з відомістю розрахунку відновної вартості будівель і споруд станом на 01 грудня 1993 року (додаток № 3 до договору купівлі-продажу державного майна від 26 грудня 1993 року), перейшли перераховані в відомості об`єкти нерухомого майна. Згідно Статуту Закритого акціонерного товариства «Рівненський завод продовольчих товарів», який затверджено установчими зборами Закритого акціонерного товариства «Рівненський завод продовольчих товарів» від 20 квітня 2000 року, та зареєстровано розпорядженням міського голови м. Рівне №909р від 26 квітня 2000 року, ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» до статутного фонду ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» передало ряд майна, зокрема резервуар пожежний (пп. 31 п. 5.2). Згідно Акта прийомки-передачі від 10 травня 2000 року ВАТ «РЗБН» передав, а ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» прийняв у відповідності до установчого договору від 20 квітня 2000 року до статутного фонду ряд майна, зокрема резервуар пожежний (п. 31). Розпорядженням міського голови міста Рівне від 12 жовтня 2000 року №2250-р «Про оформлення права власності на будівлі по [ADDRESS] та будівлю гаража по [ADDRESS] » оформлено право колективної власності на будівлі (в кількості одинадцять) по [ADDRESS] та будівлю гаража по [ADDRESS] за Закритим акціонерним товариством «Рівненський завод продовольчих товарів». 13 жовтня 2000 року Рівненським міським бюро технічної інвентаризації видано Свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам, згідно якого будівлі, які розташовані за адресою: [ADDRESS] належать Закритому акціонерному товариству «Рівненський завод продовольчих товарів» на праві колективної власності. В матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по [ADDRESS] міститься також Схематичний план М 1:1500, де зображено резервуар пожежний разом з складом. З виписки з протоколу загальних зборів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року вбачається, що прийнято рішення про дозвіл погасити заборгованість кредитору ПП [PERSON] в сумі 15 640 грн. майном, що належить ЗАТ «РЗПТ», за її згодою по договірних цінах. Перелік майна, що передається у власність згідно угоди від 22 березня 2001 року затверджено. 22 березня 2001 року укладено угоду між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та позичкодавцем [PERSON] про погашення заборгованості по угоді позики №5 від 19 березня 2001 року на суму 1 500 грн. 00 коп., відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року, згідно якої сторони дійшли згоди, що за умов неможливості повернення позики по вині ЗАТ «Рівненській завод продтоварів»: велика кредиторська заборгованість та платіжна неспроможність, позичкодавець [PERSON] за її згодою, отримує в рахунок погашення заборгованості у приватну власність, погоджений перелік майна: будівлю пожежного резервуару, договірна ціна 1 500 грн. 00 коп. ЗАТ «Рівненській завод продтоварів» зобов`язується до 23 березня 2001 року оформити та передати [PERSON] всі необхідні юридичні та фінансові документи, що підтверджують правомірність даної угоди. Як слідує з акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року даним актом ЗАТ «Рівненській завод продтоварів» відповідно до зобов`язань по угоді № 5 від 19 березня 2001 року передає, а [PERSON] приймає у приватну власність об`єкт нерухомого майна: пожежний резервуар, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (об`єкт нерухомості відповідно до п. 31 акта прийому-передачі майна від ВАТ «РЗБН» до ЗАТ «РЗПТ» датованим 10 травня 2000 року в м. Рівне, вул. Тувинських Добровольців, 17). На плані дислокації від 1991 року ВАТ «РЗБН», як схематичних план виданий Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, пожежний резервуар позначений «бет.пож.резервуар». Пожежний резервуар знаходиться в непридатному для експлуатації стані і потребує капітального ремонту. До вказаного акта долучено додаток №1 у вигляді схематичного плану, де зображений резервуар пожежний. 22 березня 2001 року укладено угоду між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та позичкодавцем [PERSON] про погашення заборгованості по угоді позики №6 від 20 березня 2001 року на суму 840 грн. 00 коп., відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року, згідно якої сторони дійшли згоди, що за умов неможливості повернення позики по вині ЗАТ «Рівненській завод продтоварів»: велика кредиторська заборгованість та платіжна неспроможність, позичкодавець [PERSON] за її згодою, отримує в рахунок погашення заборгованості у приватну власність, погоджений перелік майна: будівлю механічного складу, договірна ціна 840 грн. 00 коп. ЗАТ «Рівненській завод продтоварів» зобов`язується до 23 березня 2001 року оформити та передати [PERSON] всі необхідні юридичні та фінансові документи, що підтверджують правомірність даної угоди. Як слідує з акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року даним актом ЗАТ «Рівненській завод продтоварів» відповідно до зобов`язань по угоді № 6 від 20 березня 2001 року передає, а [PERSON] приймає у приватну власність господарську будівлю: механічний склад, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На плані М 1:500 [ADDRESS] показано як «механічний склад» - додаток 2. Стан будівлі - задовільний, потребує ремонту. До вказаного акта долучено додаток №2 у вигляді схематичного плану, де зображений механічний склад. 08 січня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Бенедищук І.В. прийнято рішення провести державну реєстрацію права приватної власності на будівлю, склад балонів, літ. «2А-1», що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] та відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна. 31 травня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Ящук І.В. прийнято рішення внести зміни до запису про право власності за номер 4175676 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 261923156101. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №319413214 від 02 січня 2023 року слідує, що 30 грудня 2013 року за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на будівлю, склад балонів, зі зміною 31 травня 2018 року на склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), загальною площею 5,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] зі складовою частиною об`єкта нерухомого майна, спорудою, 2а1, загальною площею 67,2 кв.м. Підставою для державної реєстрації вказано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року в справі №569/17994/13-ц та технічний паспорт, виданий ПП «Техноком» від 10 травня 2018 року. До матеріалів справи також додано технічний паспорт на склад балонів з спорудою по [ADDRESS] , виготовлений ПП «Техноком» станом на 10 травня 2018 року. Як вбачається з відповіді Рівненського міського суду Рівненської області №5/99/20-вих від 18 травня 2020 року на запит від 29 квітня 2020 року повідомлено, що за даними автоматизованої системи документообігу суду за єдиним унікальним номером 569/17994/13-ц зареєстровано судову справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення частки із квартири, що є спільній частковій власності. Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Куцоконя Ю.П. від 31 жовтня 2013 року позовну заяву повернуто позивачу [PERSON] . Позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності до Рівненського міського суду Рівненської області не надходила, а відтак і відповідне рішення судом не ухвалювалося. У червні 2021 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , Державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просила скасувати рішення Державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. № 9743396 від 08 січня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасувати запис № 4175676 від 30 грудня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року в справі №569/13244/21 позов [PERSON] задоволено частково, скасовано рішення державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9743396 від 08 січня 2014 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на Склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), загальною площею 5,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , з одночасним припиненням усіх речових прав [PERSON] щодо Складу балонів з спорудою (літ. «2А-1»), загальною площею 5,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про скасування запису про реєстрацію права власності відмовлено, в задоволенні позову [PERSON] до Державного реєстратора Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням представник [PERSON] [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку. В цей же час, 11 січня 2022 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованою, укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., зареєстрований в реєстрі за №67, згідно якого [PERSON] передав безоплатно у власність своїй матері [PERSON] нерухоме майно, а саме будівлю, склад балонів з спорудою, літ. «2А-І», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У договорі також вказано, що зазначена будівля належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2013 року, справа № 569/17994/13-ц, і дарувальник гарантує, що вказану будівлю, склад балонів з спорудою, яка дарується, до цього часу нікому іншому не продано, не подаровано, у спорі та під забороною вона не перебуває, на неї відсутні права у третіх осіб. 11 січня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. прийнято рішення провести державну реєстрацію права приватної власності на будівлю з реєстраційним номером 261923156101, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] 11 січня 2022 року право власності [PERSON] на склад балонів з спорудою, літ. «2А-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №319413214 від 02 січня 2023 року. В подальшому, 28 січня 2022 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу будівлі, склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А., зареєстрований в реєстрі за №99, згідно якого продавець продала та передала у власність, а покупець придбав та прийняв у власність будівлі, склад балонів з спорудою (літ. «2А-1»), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , і зобов`язався оплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі. Купівлю-продаж зазначеного майна здійснено за 110 225 грн., які продавець отримав від покупця до підписання даного договору. Також, у договорі вказано, що продавець свідчить, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення, зокрема до укладення цього договору нерухомість у спорі не перебуває, правами третіх осіб як в Україні, так і за її межами не обтяжена, щодо нерухомості відсутні судові спори, внаслідок продажу нерухомості не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. 28 січня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А. прийнято рішення провести державну реєстрацію права приватної власності на будівлю з реєстраційним номером 261923156101, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] 28 січня 2022 року право власності [PERSON] на склад балонів з спорудою, літ. «2А-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №319413214 від 02 січня 2023 року. 25 листопада 2022 року Рівненським апеляційним судом прийнято постанову в справі №569/13244/21, згідно якої рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 16 серпня 2023 року в справі №569/13244/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113035736) рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора та постанову Рівненського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року скасовано й ухвалено нове рішення, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора. В постанові вказано, що позовна вимога [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем [PERSON] не є належним (ефективним) способом захисту її прав у цих спірних правовідносинах. Належним (ефективним) способом захисту є речово-правовий, а саме, витребування майна (відповідного) з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту своїх прав також є самостійною підставою для відмови у позові. Судом також встановлено, що ВАТ «Рівненський завод безалкогольних напоїв» до статутного фонду ЗАТ «Рівненський завод продовольчих товарів» передав ряд майна, зокрема резервуар пожежний, який знаходиться по [ADDRESS] , в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по [ADDRESS] міститься також Схематичний план М 1:1500, де зображено резервуар пожежний разом з складом. Згідно угоди, укладеної між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та [PERSON] 22 березня 2001 року, остання отримує у приватну власність будівлю механічного складу і як слідує з акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року [PERSON] передано у приватну власність господарську будівлю: механічний склад, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а згідно угоди, укладеної між ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» та [PERSON] 22 березня 2001 року, остання отримує у приватну власність будівлю пожежного резервуару і як слідує з акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року [PERSON] передано у приватну власність пожежний резервуар, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З Схематичного плану М 1:1500, який приєднаний до матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться по [ADDRESS] , додатку №2 до акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року (план М 1:1500 [ADDRESS] ), додатку №1 до акта прийому-передачі майна від 22 березня 2001 року, технічного паспорта на склад балонів з спорудою по [ADDRESS] , виготовленого ПП «Техноком» станом на 10 травня 2018 року, судом встановлено, що механічний склад і будівля пожежного резервуару, за адресою: [ADDRESS] , які передані [PERSON] , згідно місця розташування і загальної характеристики сукупності властивостей, є складом балонів з спорудою по [ADDRESS] , право власності на які були зареєстровані за [PERSON] , потім - [PERSON] , а на час розгляду справи за [PERSON] . З огляду на вищевказані норми та обставини справи висновується, що позивач набула у визначений законом спосіб та порядок право власності на механічний склад і будівлю пожежного резервуару, за адресою: [ADDRESS] , які були в подальшому зареєстровані за [PERSON] , потім - [PERSON] , а на час розгляду справи за [PERSON] як склад балонів з спорудою по [ADDRESS] . Таким чином, рішенням суду у даній справі було встановлено, що [PERSON] набула у визначений законом спосіб та порядок ораво власності на спірне майно. Представник позивача [PERSON] надав суду у даній справі для встановлення обставин і їх дослідження: Договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2013 року, за яким ПП [PERSON] продав, а [PERSON] купив склад балонів площею 6 метрів кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Акт передачі та приймання складу балонів по [ADDRESS] від 17 жовтня 2013 року, за яким ПП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 17 жовтня 2013 року склад балонів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в приватне володіння; Видаткову накладну №120 від 17 жовтня 2013 року на склад балонів в сумі 1 000 грн.; Квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 17 жовтня 2013 року про сплату [PERSON] . ПП [PERSON] за склад балонів згідно договору 1 000 грн. 00 коп., рішення Рівненського міського суду від 3.12.2013 у справі № 569/17994/13-ц, технічний паспорт на виробничий будинок Склад балонів (літ.2А-1) в [ADDRESS] . Однак, дані докази були предметом розгляду попередньо судом та вказаним обставинам вже була надана оцінка судовими рішеннями. Нотаріально посвідчена заява [PERSON] , якою він стверджує, що підпис у графі «від засновників [PERSON] в копії виписки із протоколу загальних зборів ЗАТ «Рівненський завод продтоварів» від 22 березня 2001 року, виконаний не ним не є недопустимим, адже справжність підпису на документах може бути підтверджена висновком експерта. Крім того, [PERSON] не був допитаний в якості свідка у даній справі для підтвердження його слів. Нових доказів та обставин, які спростовували висновки, викладені у вказаних судових рішеннях, позивачем не надано, доказів на спростування обставин законності набуття права власності [PERSON] не надано, а тому суд колегія не вбачає підстав для відступу від висновків наведених у судових рішеннях. Також представник позивача вказав, що судом не було встановлено, яким чином порушуються права [PERSON] , не заслуговують на увагу, адже суд вказав, що із позовної заяви [PERSON] слідує, що спір, який виник між нею та [PERSON] , стосується права власності на склад балонів з спорудою по [ADDRESS] . Позивач вказує, що є власником цього майна, однак на підставі рішення державного реєстратора, вчиненого згідно неіснуючого судового рішення, договорів дарування та купівлі-продажу право власності на спірне майно безпідставно зареєстроване за відповідачем. Разом із цим, позивач та відповідач не перебувають у договірних відносинах, за яких відповідач міг набути у власність спірне майно. Позивач вказує, що спірне нерухоме майно вибуло з її власності та набуте у власність відповідачем поза її волею та без належних правових підстав. Також судом встановлено, що спірне майно - склад балонів з спорудою по [ADDRESS] вибуло з володіння власника [PERSON] поза її волею, на підставі рішення суду про визнання права власності, яке судом не ухвалювалося, а укладення наступних правочинів щодо розпорядження майна, надають підстави для застосування статті 388 ЦК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Стаття 182 ЦК України встановлює державну реєстрацію прав на нерухомість, в якій зазначається про те, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 10 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. На підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Пунктом 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до пункту 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Так, на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 1 листопада 2023 року по справі № 569/1231/23 державним реєстратором виконавчого комітету Корецької міської ради Власюком Р.В. 15 квітня 2024 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72670445 від 18.04.2024, зареєстровано право власності за [PERSON] на будівлю складу балонів з спорудою (літ. «2А-1») в [ADDRESS] . На підставі викладено суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора було прийнято в межах норм чинного законодавства, тому позовні вимоги до задоволення не підлягають. Крім того, в силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. В порядку ч.ч.1-3 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Положеннями п.4 ч.3. ст.376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. У Постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 Верховний Суд роз`яснив, що найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом і у інших постановах, зокрема, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)). Позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). З наведених обставин справи вбачається, що позивачем заявлені вимоги до державного реєстратора Власюка Р.В. також з даних підстав до задоволення не підлягають. У зв`язку із ідмовою в задоволенні позову розподіл судових витрат судом не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed