Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Представник Кредитної спілки\~«Українська кредитна\~спілка» - Горбачов Д.С., через систему «Електронний суд» звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що між КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 947дм від 08.07.2021 р. На виконання умов кредитного договору № 947дм від 08.07.2021 р. КРЕДИТНА СПІЛКА «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» надала, а [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у загальному розмірі 14000,00 (Чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.) гривень строком на 12 місяців від дати отримання кредиту з 08.07.2021 р. по 08.07.2022 р. включно зі сплатою процентів у розмірі 39 % річних від основної (первісної) суми кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно із п. 3.4 кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється в національній валюті за фактичну кількість днів в періоді. Нарахування процентів за договорами кредиту відбувається за кожний фактичний строк користування кредитом і починається з наступного дня після отримання кредиту (дати списання з розрахунку кредитодавця), а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Для цілей розрахунку процентів за кредитом використовується календарний рік. Відповідно до п. 3.6 кредитного договору прострочення сплати кредиту та/ або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 947дм від 08.07.2021 р. належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував. На виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначаємо, що ціна даного позову становить 32 499,20 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 12 752,00 грн. та нарахованих, але не сплачених, процентів в розмірі 19 747,20 за кредитним договором №947дм від 08.07.2021 р. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 року, цивільну справу №208/3901/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно до відповіді №1251574 від 01.04.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 03.04.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 06.05.2025 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій просить надати можливість для ознайомлення з матерілами справи. 18.06.2025 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій просить відкласти розгляд справи на іншу дату для збирання додаткових документів. 22.08.2025 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання, у якому просить відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що 21.08.2025 року уклав договір про надання правової допомоги і адвокато необхідно час ознайомитись з матеріалами справи. 29.09.2025 року адвокат Карабань К.Б., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , подала до суду відзив на позовну заяву. Зазаначила, що Відповідач визнає наявність заборгованості за Договором про споживчий кредит №947дм від 08.07.2021 р. в сумі 12 752,00 грн. Стосовно нарахування відсотків за користування споживчим кредитом варто зазначити, що згідно абз.2 ч.2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Враховуючи викладене вище, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, варто врахувати співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню Відповідача та врахувати інтереси обох сторін. Зазначила, що на утриманні Відповідача перебувають двоє неповнолітніх дітей, а розмір його заробітної плати незначний, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей та довідкою про доходи. Вважає зазначені обставини вагомою підставою для зменшення розміру відсотків до розміру, що складатиме 50% від суми заборгованості за тілом кредиту (основною сумою боргу), а саме в розмірі 7 000,00грн. (14 000,00 грн. чиста сума кредиту/ 50% = 7 000,00грн.). Вважає такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. На даний час у Відповідача склалися обставини, що ускладнюють здійснення розрахунку із Позивачем, а саме несприятлива фінансова ситуація, що пов`язана з низьким рівнем доходу та утриманням двох дітей, крім того фінансове становище суттєво обтяжено кредитними зобов`язаннями, у зв`язку з цим Відповідач не має можливості погасити усю суму заборгованості одразу. Але, Відповідач має дійсні наміри повністю виконати зобов`язання перед Відповідачем шляхом розстрочення виконання рішення суду у даній справі рівними частинами, щомісячно, періодом з дня постановлення відповідної ухвали судом по 29.09.2026 року. 09.10.2025 року від представника відповідача Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» - Горбачова Д.С. надійшла відповідь на відзив. Зазначив, що Відповідач визнає наявність заборгованості за Договором про споживчий кредит № 947дм від 08.07.2021 у сумі 12 752,00 грн, але пропонує зменшити розмір процентів до 50% від суми основного боргу (7 000,00 грн), посилаючись на ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та принципи справедливості й розумності. Ця позиція є помилковою, оскільки: відповідно до п. 3.4 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитними коштами і припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Таким чином, сторони чітко домовилися про нарахування процентів до повного погашення, що відповідає ч. 1 ст. 1048 ЦК України (проценти виплачуються до дня повернення позики, якщо інше не встановлено договором). Посилання відповідача на ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (обмеження сукупної суми неустойки 50% від суми кредиту) є некоректним, оскільки позовні вимоги стосуються процентів за користування кредитом, а не неустойки (штрафу чи пені). Проценти за ст. 1048 ЦК України є платою за користування коштами, а не санкцією за порушення, тому обмеження ст. 21 Закону не застосовується. Практика Верховного Суду (постанова від 14.05.2019 у справі № 910/22858/17) підтверджує, що якщо договором передбачено нарахування процентів до повного погашення кредиту, суд не має права обмежувати їх розмір, якщо це не суперечить законодавству. Відповідач не оспорює підписання Договору чи його умов, тому вимога зменшення процентів є безпідставною. Відповідач зазначає, що має двох неповнолітніх дітей та низький рівень доходу, пропонуючи зменшення процентів та розстрочення виконання рішення. Ці обставини не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки: відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, незалежно від особистих обставин боржника, якщо інше не передбачено законом. Відповідач не надав доказів, що фінансовий стан унеможливлює виконання (наприклад, офіційного статусу малозабезпеченої особи чи судового рішення про банкрутство). Доводи відповідача про зменшення процентів до 7 000,00 грн та розстрочення виконання є необґрунтованими, оскільки суперечать умовам Договору № 947дм, нормам ЦК України (ст. 1048, 1054, 629), Закону України «Про споживче кредитування» та усталеній практиці ВС. Позивач має право на повне стягнення заборгованості, включаючи проценти за весь період до фактичного погашення, як це передбачено п. 3.4 Договору та підтверджено судовою практикою (постанова ВС № 910/22858/17). Обставини фінансового стану відповідача не є підставою для зменшення вимог, а питання розстрочення має розглядатися окремо за ст. 435 ЦПК. 09.12.2025 року у судовому засідання адвокат Карабань К.Б., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] вказала, що часткового визнає позовні вимоги у сумі 12752 грн. Підтверджує підписання відповідачем кредитного договору. Щодо нарахування процентів позовні вимоги не визнає. У відповідносто до кредитного договору, сторони погодили строк кредиту 12 місяців, тобто й строк нарахування процентів до 08.07.2022 року. Проценти просить зменшити з урахуванням позиції Верховного суду і по просить розстрочити сплату заборгованості. \~ \~ \~ \~09.12.2025 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 08.0.2021 року між КС «Українська кредитна спілка» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №947дм про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно до умов договору досягнуто згоди щодо наступних істотних умов: -Розмір кредиту 14000,00 грн., -Строк 12 місяців, -Процентна ставка 39% річних. Кредитний договір власноручно підписано відповідачем. Відповідно до платіжного доручення №1042 від 08 липня 2021 року, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 140000,00 грн., призначення платежу: перерахування грошових коштів по к/д 947дм від 08.07.2021 року , о/р [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості, [PERSON] має заборгованість у розмірі 32499,20 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 12 752,00 грн. та нарахованих, але не сплачених, процентів в розмірі 19 747,20 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 15 ЦК Українипередбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згіднозі\~ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~ст. 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2\~ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою\~споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначає\~ЗУ «Про споживче кредитування». Стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~станом на дату укладення кредитного договору (у редакції\~Закону № 1734-VIII) містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». За змістом\~ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»\~договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Таким чином\~ЗУ «Про споживче кредитування»\~не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із закономнадаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (ч. 1 ст. 20 Закону). Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі №201/10403/19. У Договорі про споживчий кредит №947дм про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту досягнуто згоди щодо наступних істотних умов: розмір кредиту 14000,00 грн., строк 12 місяців, процентна ставка 39% річних. Відповідач погодився з даними умовами, про що свідчить його власноручний підпис. Платіжним дорученням №1042 від 08 липня 2021 року підтверджено, що позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 14000,00 грн. Отже, оскільки грошові кошти відповідачем позивачеві добровільно повною мірою не повернуті, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення зі [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в сумі 12752,00 грн. Разом із тим проценти за користування кредитом в розмірі 19747,20 грн нараховані за період з 09.07.2021 по 14.03.2025. Суд констатує, що нарахування позивачем заборгованості за процентами за період часу після закінчення строку дії кредитного договору з 09.07.2022 є необґрунтованим. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зазначила, що проценти відповідно до ст.1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч.2\~ст.1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~ст.1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~ст.1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абз.2 ч.1\~ст.1048 ЦК України\~про сплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно зі ч.2\~ст.1050 ЦК України. У такому випадку в наявних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, враховуючи, що позивачем нараховані відповідачеві проценти за користуванням кредитом за межами строку, обумовленого договором, вимогу про стягнення заборгованості за нарахованими процентами слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими процентами за період з 09.07.2021 по 08.07.2022 включно в сумі 5086,40 грн. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, суд, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, доходить висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит №947дм від 08.07.2021 в розмірі 12752,00 грн суми заборгованості за тілом кредиту та 5086,40 грн. суми заборгованості за відсотками, а всього 17838,40 грн. Проте, суд зазначає, що посилання відповідача щодо того, що у відповідача склалися обставини, що ускладнюють здійснення розрахунку із Позивачем, а саме несприятлива фінансова ситуація, що пов`язана з низьким рівнем доходу та утриманням двох дітей, суд зазначає, що це не є підставою для зменшення суми заборгованості, адже відповідачем порушено умови кредитного договору. Щодо розстрочення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ч. ч. 1, 3, 4\~ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон\~пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. В той же час, згідно з ч. 5\~ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі № 916/190/18. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідач стверджує, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час немає, просить суд врахувати скрутне матеріальне становище відповідача. Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи бажання боржника повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення в межах строку встановленого\~ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов Кредитної спілки «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» задоволено частково, а тому з відповідача на користь Кредитної спілки «УКРАЇНСЬКА КРЕДИТНА СПІЛКА» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1329,62 грн.

Outcome: partial