Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

у липні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором № 10295679 від 10.09.2024 року в розмірі 19 050,00 грн, сплачений судовий в сумі 2 422,40 грн і 9 000,00 грн понесених витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10.09.2024 року між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] укладено Договір № 10295679 за яким ТОВ «Еко Фін» зобов`язалося надати позичальникові кредит в сумі 5 000,00 грн, строком на 730 календарних днів із сплатою відсотків відповідно до умов Договору. ТОВ « Еко Фін» перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. 10.06.2025 між ТОВ «Еко Фін» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір № 10-06/25 відповідно до якого ТОВ «Еко Фін» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 10295679 від 10.09.2024 року. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за Договором № 10295679 від 10.09.2024 року. Відповідач умови вказаного Договору не виконала та в неї наявна заборгованість в сумі 19 050,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -13 700,00 грн, та заборгованість за нарахованими позивачем процентами з моменту відступлення права вимоги - 350,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 11.07.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 192-193). 26.07.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому відповідач просить визнати оспорюваний правочин нікчемним і у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на момент його укладення її було внесено до Єдиного реєстру осіб, які мають обмеження щодо участі в азартних іграх, що ведеться Комісією з регулювання азартних ігор та лотерей та позивач був зобов`язаний перевірити її правовий статус; кредитні відносини могли бути оформлені під впливом маніпуляцій, психологічного тиску, або автоматизованими діями на гральних платформах без належної перевірки її ідентифікації (а.с. 198-200). 04.08.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій [PERSON] вказує, що відсутні докази перебування відомостей про відповідача в Єдиному реєстрі осіб, які мають обмеження щодо участі в азартних іграх, що ведеться Комісією з регулювання азартних ігор та лотерей станом на момент укладення спірного кредитного договору; факт укладення кредитного договору та отримання коштів відповідач підтверджує (а.с. 201-204). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.09.2024 року між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 10295679, за яким, товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит в сумі 5 000,00 грн, строком на 730 календарних днів (до 09.09.2026 року) із сплатою відсотків відповідно до умов Договору. Денна процентна ставка 1 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового періоду). Пунктом 3.2.2.2. вказаного Договору визначено право товариства на дострокове повернення кредиту у випадку невиконання позичальником умов цього Договору. Вказаний Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MmE3N2Uw. Також судом з`ясовано, що кредитодавцем (ТОВ «Еко Фін») перераховано грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн, що підтверджується наданим позивачем скріншотом успішного виконання транзакції № 42599 16942 06914 від 10.09.2024 року на сайті cashtancredit.com.ua. Номер картки [NUMBER] . [PERSON] , кредитний договір № 10295679 від 10.09.2024 року. Як вбачається з інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 18.11.2025 року № 20.1.0.0.0/7-251113/51270_БТ, що надійшло до суду на виконання ухвали від 21.10.2025 року про витребування доказів, в банку на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 10.09.2024 року відбулося зарахування 5 000,00 грн, що також підтверджується випискою за договором № б/н за період з 10.09.2024 року по 14.09.2024 року. 10.06.2025 року між ТОВ «Еко Фін» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-06/25 відповідно до якого ТОВ «Еко Фін» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит/Кредитний договір № 10295679 від 10.09.2024 року, що укладено між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] , що підтверджується Реєстром боржників (Додаток № 3 до вказаного Договору), де відповідач зазначено під № 80. Загальна сума заборгованості 18 700,00 грн. Отже, судом встановлено, що ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит/Кредитний № 10295679 від 10.09.2024 року, що уклали між собою ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач умови Договору про споживчий кредит/Кредитний договір № 10295679 від 10.09.2024 року не виконала і має заборгованість в сумі 19 050,00 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13 700,00 грн, та заборгованість за нарахованими позивачем процентами з моменту відступлення права вимоги - 350,00 грн. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст. 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному виді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З договорів вбачається, що сторони уклали договори на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник всі умови договору цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, та у виборі контрагента та умов договору. Отже, оскільки вказаний кредитний договір, який підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ «Еко Фін» та [PERSON] , як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, тим самим спростовуються доводи відповідача щодо оформлення кредиту під впливом маніпуляцій, психологічного тиску, або автоматизованими діями на гральних платформах без належної перевірки її ідентифікації. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконала, у позивача виникло право вимагати дострокового стягнення заборгованості в примусовому порядку. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 10295679 від 10.09.2024 року в загальному розмірі 19 050,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується посилань відповідача на нікчемність спірного кредитного договору, то суд зазначає, що забороняється укладати договір про споживчий кредит з особами, включеними до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, якщо у зазначеному Реєстрі міститься інформація про використання такими особами кредитних коштів для внесення ставок. Кредитодавець зобов`язаний до укладення договору про споживчий кредит перевірити наявність такої інформації у Реєстрі осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, шляхом звернення до бюро кредитних історій. Бюро кредитних історій безоплатно надає кредитодавцям відомості про наявність у Реєстрі осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, інформації про використання споживачем кредитних коштів для внесення ставок (абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування). Поряд із цим, відповідачем не надано доказів того, що станом на 10.09.2024 року (момент укладення спірного кредитного договору) до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів внесено відомості про неї із визначеним строком обмежень. Крім того, з доданого представником позивача Звіту Українського бюро кредитних історій (інформації за 02.09.2024 року) [PERSON] не знайдена в списку лудоманів. Таким чином, доводи сторони відповідача щодо неможливості повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у зв`язку з ігровою залежністю (лудоманією), оскільки чинним законодавством забороняється укладати договір про споживчий кредит з особами, включеними до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, якщо у зазначеному Реєстрі міститься інформація про використання такими особами кредитних коштів для внесення ставок, судом відхиляються, як безпідставні та необґрунтовані. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, сплачений позивачем при подачі позову до суду. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги № 1093 від 11.06.2025 року, витяг з акта № 12 про надання юридичної допомоги від 24.06.2025 року на суму 9 000,00 грн, з яких 3000,00 грн - 2 години роботи (надання усної консультації) та 6 000,00 грн - 2 години роботи (складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду). Разом із тим, на думку суду, розмір витрат на правничу допомогу, визначений стороною позивача в загальному розмірі 9 000,00 грн, є не співмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумної, в зв`язку із чим, оцінюючи витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 4 000,00 грн за рахунок відповідача. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва в суді. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц. Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved