Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

03.04.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова фінанс» (далі позивач, кредитодавець, ТОВ «Іннова фінанс») Шведка Даніела Ігорівна через систему «Електронний суд» звернулася до Корюківського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач, боржник, [PERSON] ) заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 5776951024 від 21.10.2024 у розмірі 20 480,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 21.10.2024 між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику № 5776951024 (надалі договір позики). Кредитодавець виконав свої зобов`язання та надав позичальнику кредит згідно умов договору. [PERSON] свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 20 480,00 грн. Згідно ухвали від 09.04.2025 Корюківський районний суд Чернігівської області ухвалив позовну заяву передати за підсудністю на розгляд до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. Згідно ухвали від 02.07.2025 Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області постановив передати вказану справу на розгляд до Борзнянського районного суду Чернігівської області за підсудністю. Згідно ухвали від 29.07.2025 Борзнянський районний суд Чернігівської області постановив прийняти до розгляду вказану позовну заяву та відкрити спрощене позовне провадження, здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно судом задоволено клопотання позивача та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про зарахування коштів позики на рахунок відповідача. Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У силу приписів ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У даній справі представник позивача на підтвердження права стягувати заборгованість за кредитом звернувся до суду з заявою про витребування документів, які підтверджують факт перерахування ТОВ «Іннова фінанс» за допомогою надавача послуг ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та отримання [PERSON] грошових коштів у позику відповідно до умов договору про надання грошових коштів у позику № 5776951024 від 21.10.2024 у розмірі 8 000,00 грн, а саме: виписки з карткових рахунків, які перебувають у АТ «КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] за 18.10.2024. Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих документів, 21.10.2024 ТОВ «ФК «Контрактовий дім» перерахувало на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , суму 8 000,00 грн згідно транзакції № 14965540617 (а.с. 7, 22/зворот, 38/зворот, 40). Суд задовольнив клопотання представника позивача та витребував запитувану інформацію. 16.09.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла відповідь, згідно якої надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період 18-10-2024 18-10-2024 з приміткою, що за іншими картковими рахунками рух коштів за вказаний період відсутній. 21.10.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла виписка по рахунку [NUMBER] за 21.10.2024, згідно якої сума 8 000,00 грн на вказаний рахунок не надходила. 05.11.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла відповідь, згідно якої убачається, що на ім`я [PERSON] в банку не емітовано картку № [NUMBER] , у зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом [PERSON] . У зв`язку з цим 19.11.2025 суд звернувся до ТОВ «Іннова фінанс» із листом, в якому описав зміст листування із АТ КБ «ПриватБанк» та відсутністю підтвердження даних про перерахування коштів [PERSON] . При цьому суд додатково роз`яснив позивачу положення ст.ст. 12, 13, 76, 81 ЦПК України. Станом на 15.12.2025 жодної додаткової інформації на підтвердження позовних вимог від ТОВ «Іннова фінанс» до суду не надходило, як не надійшло й жодних клопотань. Тобто, витребувані судом докази не містять підтвердження факту перерахування коштів [PERSON] в сумі 8 000,00 грн. згідно договору між відповідачем та ТОВ «Іннова фінанс» про надання грошових коштів у позику № 5776951024 від 21.10.2024. Таким чином, у цій справі позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт перерахування відповідачу коштів первинним кредитором, доказів перерахування коштів відповідачу первинним кредитором матеріали справи не містять. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). На підставі ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Загалом, суд вважає у цій справі звернути увагу на повну пасивність представника позивача. Так, суд неодноразово додатково витребовував інформацію для повноти та об`єктивності розгляду справи. Після надходження справи до суду представником позивача на адресу суду не було надіслано жодного клопотання чи заяви, не надходило жодних документів. Будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач, із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Про намір брати участь в судових засіданнях не заявляв. Суд зазначає, що учасники цивільного судочинства зобов`язані сумлінно користуватися належними їм процесуальними правами і виконувати добросовісно процесуальні обов`язки. У відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд сприяв позивачу в реалізації ним прав, передбачених цим Кодексом, але позивач своїм правом не скористався, процесуальна поведінка позивача є пасивною. Оцінюючи таку поведінку позивача, суд бере також до уваги й те, що справа має бути розглянута у розумні строки. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). При цьому, суд також ураховує й те, що саме по собі підписання відповідачем кредитного договору або договору позики не може свідчити про виконання його умов ТОВ «Іннова фінанс». Розрахунок кредитної заборгованості, наданий ТОВ «Іннова фінанс» не є доказом розміру боргу, оскільки позивачем не доведено перерахування коштів на визначених кредитним договором умовах на картку відповідача. Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти у зазначеному в позові розмірі, а також зробити висновок про те, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №\~75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок навів Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 виснував, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Зважаючи на викладене, суд приходить висновку, що надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка по картковому рахунку відповідача за 1період 18.10-21.10.2024 року відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом того, що на картку відповідача кредитні кошти не зараховувались. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, з огляду на ту обставину, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт перерахування коштів відповідачу згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, або, що [PERSON] дійсно отримала кредит від ТОВ «Іннова фінанс» в сумі 8 000,00 грн. згідно договору про надання грошових коштів у позику від 21.10.2024, у позові слід відмовити. Суд не надає оцінку іншим доводам позивача та відповідача відповідно, оскільки вони не мають правового значення для вирішення спору, зазначені вимоги є похідними від основної вимоги. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Беручи до уваги те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed