Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

22.01.2025 представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» Памірський М.А. подав до суду заяву, в якій просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 505305-КС-0001 від 21.07.2024 у сумі 98483,24 та судові витрати по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.07.2024 між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 505305-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 98 483,24 грн., що складається з 39577,29 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 58905,95 грн. - сума прострочених платежів по процентах. Відтак, просить стягнути з відповідача вказану суму, а також витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.04.2025 року було задоволено позов ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» суму заборгованості за договором про надання кредиту №505305-КС-0001 від 21.07.2025 у розмірі 98\~483,24 грн. та суму судового збору у розмірі 2422,40 грн. 29.04.2025 [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 08.04.2025 по цивільній справі №446/145/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заяви посилається на те, що суд розглядав справу за відсутності відповідача, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості подати свої пояснення та заперечення проти позову, з винесеним заочним рішенням не погоджується. Також [PERSON] заперечує проти позовних вимог та доказів на яких вони гуртуються. Вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу, що укладання договору відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Звертає увагу суду на те, що не був обізнаний з істотними умовами договору, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами. Просить скасувати заочне рішення від 08 квітня 2025 року. 23.05.2025 від ТзОВ «Бізнес Позика» надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, проте не зазначив жодних обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду (з посиланням на відповідні докази), не зазначив причин неподання відзиву, а також належних та обґрунтованих заперечень щодо позовних вимог позивача. Ухвалою суду від 23.05.2025 заочне рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.04.2025 по цивільній справі №446/145/25 скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не прибула, однак в поданій заяві просила суд розглядати справу без його участі, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, проти заочного розгляду не заперечив. Представник відповідача у судовому засіданні щодо позову заперечила повністю, вказала, що дійсно між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] був укладений вищевказаний договір позики, проте умови такого договору не були виконані стороною позивача та не перераховано відповідачу кредитних коштів, що свідчить про його неукладеність. Одночасно зазначила, що [PERSON] не був обізнаний із істотними умовами договору, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитом, а нарахована позивачем сума заборгованості за відсотками є несправедливою по відношенню до відповідача, та порушує його права. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 21.07.2024 між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 505305-КС-0001 про надання кредиту шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», і Правилами про надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (а.с.40-49) Відповідно до п. 2.1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 50000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика». Строк, на який надається кредит 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,50000000 фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом в день 1,14957034, фіксована. Комісія за надання кредиту становить 7500,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 50 000,00 грн. Термін дії Договору: до 05.01.2025. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 148193,39 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 19662,06 грн. процентів; денна процентна ставка 1,16 процентів.(а.с.40) Сторони в п. 3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. До вказаного договору додані правила надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика», візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта. З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується долученими довідками про підтвердження проведення платежів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 14.01.2025 в [PERSON] наявна заборгованість за Договором № 505305-КС-0001 про надання кредиту від 21.07.2024, яка складає 98 483,24 грн., що складається з 39577,29 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 58905,95 грн. - сума прострочених платежів по процентах. Позивач звертаючись до суду вказує, що ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу [PERSON] грошові кошти на умовах передбачених договором, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 14.01.2025 утворилася заборгованість, яка становить 98483,24 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В ході розгляду судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до ТзОВ «Бізнес Позика» з метою отримання кредитних коштів, за результатами його звернення, 21.07.2024 було підписано договір про надання кредиту, після підписання якого у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у визначеному розмірі, який був обумовлений між сторонами умовами договору. На підставі укладеного договору про надання кредиту відповідачу надано грошові кошти, що підтверджується наданими позивачем довідками про виплату коштів, відтак ТзОВ «Бізнес Позика» прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав своєчасно і повністю, надавши кредитні кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором на загальну суму 98483,24 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач надав суду копію договору кредиту від 21.07.2024, який укладено між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Будь-яких доказів того, що відповідач не укладав договір про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», матеріали справи не містять, тобто відповідач не довів перед судом обставини на які він покликається, як на підстави своїх заперечень, а тому доводи у цій частині суд відхиляє. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №505305-КС-0001, відповідач на виконання умов договору здійснював часткове повернення кредитним коштів на загальну суму 52513,76 грн., що додатково вказує на існування кредитних правовідносин між сторонами, які визнавалися відповідачем. Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано договір\~№505305-КС-0001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями,\~пропозиція укладення споживчого кредиту, прийняття пропозиції, паспорт споживчого кредиту, анкета клієнта, візуальна форма послідовності дій клієнта та правила надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика». Усі документи підписані відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-0992. Відтак, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами. А тому посилання представника відповідача щодо неукладеності договору, суд відхиляє як неспроможні та такі, що спростовані дослідженими в ході розгляду справи письмовими доказами. Разом з тим, суд також відхиляє заперечення сторони відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачу коштів за договором кредиту, що свідчить про невиконання його умов стороною позивача. Однак, як видно з розразунку заборгованості за Договором №505305-КС-0001, що кошти згідно умов договору були отримані [PERSON] , який зокрема здійснював платежі за кредитним договором, зробивши часткову оплату з метою виконання його умов, таким чином вчинив дії щодо визнання договору. Також, вказана вище обставина підтверджується інформаційною довідкою від 16.01.2025 про перерахунок коштів [PERSON] згідно договору №505305-КС-0001 (а.с.73). Суд також відхиляє заперечення сторони відповідача про те, що розмір нарахованих відсотків є несправедливими у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і суперечать засадам справедливості, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, в якій визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд встановлює такий розмір заборгованості виходячи з розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Враховуючи наведені обставини, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, виконавши кредитні зобов`язання не в повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 483,24 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved