Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 18.06.2025 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] 14.12.2021 за №300014079 та 17.08.2022 за №300024478 укладені кредитні договори, відповідно до умов яких [PERSON] відкрито рахунок та надано кредит, а вона, в свою чергу, зобов`язалася повернути кредитні кошті та сплачувати плату за користування ними відповідно до умов цих договорів. Проте, заборгованість за кредитними договорами у встановлений строк не була погашена. Надалі, 25.07.2024 між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до [PERSON] за кредитним договором №300014079 від 14.12.2021 та за кредитним договором №300024478 від 17.08.2022. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість [PERSON] за кредитним договором №300014079 від 14.12.2021 становить 36 666 грн 07 коп, з яких: 20 666 грн 57 коп заборгованість за тілом кредиту, 15 999 грн 50 коп заборгованість за відсотками; а за кредитним договором №300024478 від 17.08.2022 становить 61 221 грн 10 коп, з яких: 40 351 грн 33 коп заборгованість за тілом кредиту, 20 869 грн 77 коп заборгованість за відсотками. Оскільки [PERSON] продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за вказаними кредитними договорамив загальній сумі 97 887 грн 17 коп, а також судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала повністю. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За правилом ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] 14.12.2021 укладено кредитний договір №300014079, відповідно до умов якого на ім`я [PERSON] відкрито поточний рахунок, випущено платіжну картку та встановлено ліміт, в межах якого позичальниця має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банку кредиту. [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом згідно з умовами цього договору. Також [PERSON] 14.12.2021 підписала паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, сума кредиту 50 158 грн 35 коп (до 100 000 грн), строк кредитування 11 місяців, спосіб надання кредиту безготівковим шляхом, процентна ставка за кредитом 48% річних. Крім того, між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] 17.08.2022 укладено кредитний договір №300024478 (Реструктуризація), відповідно до умов якого на ім`я [PERSON] відкрито поточний рахунок та надано кредит в сумі 42 526 грн 14 коп на строк 1462 дні з 17.08.2022 до 17.08.2026 шляхом зарахування суми кредиту на банківський рахунок, ставка по кредиту 35% річних. [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Банк свої зобов`язання за вказаними кредитними договорами виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитних договорів, що підтверджується виписками за кредитними договорами. [PERSON] , в свою чергу, користувалася кредитними коштами, здійснювала повернення та сплату відсотків за користування кредитом. Надалі, між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 25.07.2024 укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню осіб, які являлися боржниками АТ«Банк Форвард», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №300014079 від 14.12.2021 та за кредитним договором №300024478 від 17.08.2022. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість [PERSON] перед позивачем за вказаним кредитними договорами становить: - за кредитним договором №300014079 в сумі 36 666 грн 07 коп, з яких: 20 666 грн 57 коп заборгованість за тілом кредиту, 15 999 грн 50 коп заборгованість за відсотками; - за кредитним договором №300024478 в сумі61 221 грн 10 коп, з яких: 40 351 грн 33 коп заборгованість за тілом кредиту, 20 869 грн 77 коп заборгованість за відсотками, що підтверджується витягами з реєстру договорів від 25.07.2024 та розрахунками заборгованості станом на 25.07.2024. Про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомило [PERSON] шляхом направлення поштовою кореспонденцією досудової вимоги, однак всупереч вимог закону, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконала свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитними договорами. Отже, як слідує з матеріалів справи, підписуючи кредитні договори, в яких зазначені порядок надання кредитів, їх розмір, строки повернення, а також вказані відсотки за користування кредитами, [PERSON] погодилася з вказаними умовами договорів та розмірами відсоткових ставок за користування кредитними коштами, тому зобов`язана виконувати договори в повному обсязі. Взяті на себе зобов`язання за договорами позивач виконав повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договорів відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просив стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 14 000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи додані належні докази. Відповідачкою, в свою чергу, клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не подавалося. Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши подані позивачем докази та матеріали справи, враховуючи, що відповідачкою не подано суду клопотання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тому суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 14 000 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні з наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат за надання правової допомоги в сумі 14 000 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні цього позову.

Outcome: approved