Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд позбавити батьківських прав батька [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що 27 жовтня 2006 року Відділом РАЦС Київського РУЮ м. Одеси, актовий запис 1086, зареєстровано шлюб між сторонами. В шлюбі народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 21 липня 2011 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 03 грудня 2015 року). 03 березня 2017 року рішенням Київського районного суду м. Одеси за цивільною справою № 520/13474/16-ц шлюб між сторонами розірваний, спільні діти після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачкою. З моменту розірвання шлюбу між позивачем, та відповідачем, [PERSON] , мешкає окремо від дітей, в порушення\~ст. 164 СК України, ухиляється від виконання батьківських зобов`язань, участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Не піклується про їх необхідне харчування, медичний догляд, лікування, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Матеріальної допомоги дітям не надає. Крім того 27 вересня 2019 року Овідіопольським районним судом Одеської області за цивільною справою № 509/2400/19 з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 травня 2019 року і до повноліття кожної дитини. Добровільно аліменти не сплачує, відкрито виконавче провадження № 60651989 за примусовим стягненням аліментів та згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Київським ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 28 лютого 2025 року наявна заборгованість у розмірі 223\~111, 67 гривень. Вказане привело до того, що з 2018 року діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] знаходяться на повному матеріальному забезпеченні матері.\~Таким чином самоусунення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, пов`язаних із утриманням та вихованням своїх малолітніх дітей є винною поведінкою відповідача тривалий час, що порушує інтереси малолітніх дітей. Позивач з 2018 року неодноразово намагалась вирішити питання належного виконання своїх батьківських обов`язків відповідачем [PERSON] , але це не призвело до жодних результатів. Наразі місце знаходження відповідача невідомо.\~ Саме через такі намагання позивача цей позов подано лише у 2025 році, не дивлячись на те, що свої обов`язки батька дітей [PERSON] припинив виконувати ще в 2018 році. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання. Ухвалою про відкриття провадження по справі зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області підготувати висновок щодо розв`язання спору за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. 26.06. 2025 року від представника позивача адвоката Рашкевич Світлани Олександрівни до суду надійшло клопотання про долучення доказів, до якого приєднано рішення Виконавчого комітету Таїровської селищної ради № 254 від 12 червня 2025 року та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 27 жовтня 2025 року від представника позивача адвоката Рашкевич Світлани Олександрівни до суду надійшло клопотання про долучення доказів, а саме висновку експерта Міністерства юстиції України Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (ОНДІСЕ) № 1324-34-25 за результатами проведення судової психологічної експертизи від 16.10. 2025 року, за яким проведено психологічне дослідження позивачки та неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 28 жовтня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] адвоката Юрченко Валентини Вікторівни, згідно яких відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відмовити. В своїх пояснення відповідач зазначає, що позовна заява безпідставна, необґрунтована з наступних підстав. Відповідач вказує, що постійно займався вихованням дітей та бажає займатись їх вихованням і надалі. В силу того, що відповідач та позивач розірвали шлюб, та у сторін з`явилось нове життя, то виховувати та утримувати дітей в тій мірі, як це було в період шлюбу немає можливості. Також відповідач зазначає, що іншої сім`ї в нього немає, та дітей від інших шлюбів немає, тому вважає, що позбавляти батьківських прав відповідача щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , лише через борг по аліментам, є безпідставним. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, призначено судовий розгляд на 25.11.2025 рік. Про час та місце слухання справи представник відповідача адвокат Юрченко В.В. повідомлена належним чином особисто під розпис в суді. До судового засідання 25.11.2025 року з`явились позивачка [PERSON] , неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , представник позивачки адвокат Рашкевич Світлана Олександрівна. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Юрченко Валентина Вікторівна до судового засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. 25.11.2025\~року під\~час судового\~засідання судом\~заслухана думка\~неповнолітніх дітей\~ [PERSON] [INFO] \~та [PERSON] [INFO] , відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України. Неповнолітня [PERSON] повідомила суду, що з 2018 року з батьком не спілкувалася та не бачилася, про його місцезнаходження їй наразі нічого не відомо. За період з 2018 по 2025 рік відповідач виходив на зв`язок лише один раз у день її народження. Також [PERSON] повідомила про епізод жорсткої поведінки з боку відповідача, а саме застосування батьком до неї фізичної сили. Під час надання пояснень щодо вказаних обставин дитині стало зле, що було зафіксовано судом та свідчить про емоційно травматичний характер спогадів, пов`язаних з батьком. Після розлучення батьків [PERSON] проживає разом з матір`ю, двома братами та чоловіком матері, з яким перебуває у стабільних сімейних відносинах та якого вона сприймає і називає батьком; сім`я проживає за кордоном, у Греції. Неповнолітній [PERSON] повідомив суду, що не пам`ятає відповідача як батька, оскільки востаннє бачив його у 2018 році. До 2025 року [PERSON] не знав, що відповідач є його біологічним батьком, оскільки останній не підтримував із ним жодних стосунків та участі у його вихованні не брав. Фактичне виховання [PERSON] здійснює мати та її чоловік, якого дитина сприймає як батька. 25 листопада 2025 року представником відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подано заяву про вступ у справу як другого представника відповідача [PERSON] , у якій також заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень та заперечень. Долученими письмовими поясненнями та запереченнями відповідач, діючи через свого представника [PERSON] , зазначив відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав та, посилаючись на висновок судово-психологічної експертизи і окремі обставини справи, стверджував, що позов про позбавлення батьківських прав заявлено, на його думку, виключно у зв`язку з наявністю проблем із оформленням документів, а не з мотивів невиконання ним батьківських обов`язків. 03.12.2025 року представником позивача адвокатом Рашкевич Світланою Олександрівною подано письмові заперечення, з яких вбачається, що доводи сторони відповідача є необґрунтованими, суперечать матеріалам справи та не підтверджені належними і допустимими доказами. З поданих представником позивача заперечень вбачається, що твердження відповідача про відсутність у нього іншої сім`ї та дітей не відповідають дійсності, оскільки рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.09.2019 у справі № 509/2400/19 встановлено факт народження у відповідача малолітньої дитини від іншої жінки, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає повторному доказуванню. Також представник позивача вказує, що посилання відповідача на звернення позивачки до суду з мотивів, не пов`язаних із захистом прав та інтересів дітей, не відповідають змісту позовної заяви та фактичним матеріалам справи, оскільки підставами позову є тривале та винне самоусунення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, відсутність його участі у вихованні дітей, а також нехтування їхніми законними інтересами. Крім того, з поданих письмових заперечень представника позивача адвоката Рашкевич С.О. вбачається, що твердження відповідача про нібито створення позивачкою перешкод у спілкуванні з дітьми є бездоказовими та спотвореними обставинами, оскільки відповідач не звертався до суду з позовом про усунення таких перешкод, не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на реалізацію свого права на спілкування з дітьми, та фактично самоусунувся від їх виховання. Про судове засідання у справі, призначене на 15.12.2025 року о 13.00 год. усі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Від представника позивача адвоката Рашкевич Світлани Олександрівни подано заяву, в якій вона просить розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Від відповідача та третьої особи до суду заяв чи клопотань не надходило. Про причини неявки відповідач [PERSON] та представники відповідача адвокат Юрченко В.В. та адвокат Шаповал О.Ю. суд не повідомили. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст.247ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом РАЦС Київського РУЮ м. Одеси, актовий запис 1086. В шлюбі народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 21 липня 2011 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 03 грудня 2015 року). 03 березня 2017 року рішенням Київського районного суду м. Одеси за цивільною справою № 520/13474/16-ц шлюб між сторонами розірваний, спільні діти після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю. 27 вересня 2019 року Овідіопольським районним судом Одеської області за цивільною справою № 509/2400/19 з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 травня 2019 року і до повноліття кожної дитини. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 28.02.2025 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 223\~111, 67 гривень. Позивач [PERSON] \~виховує дітей самостійно, забезпечує дітям повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відповідач [PERSON] , в свою чергу, подальшою долею дітей не цікавиться, участі в вихованні не приймає, матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надає. Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , від Одеського ліцею № 89 ОМР № 25 від 23 січня 2025 року, зазначається: «Рідний батько [PERSON] жодного разу не відвідав батьківські збори, не звертався до класного керівника та не цікавився успіхами дитини у навчанні. Востаннє він приходив до ліцею в 2019 року, коли [PERSON] навчалась у 3 класі. Тоді він спілкувався з донькою, однак з того часу не підтримував контакт із навчальним закладом». Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , від тренера КПНЗ СДЮСШОР «Чорноморець» вбачається: «Щодо участі рідного батька у спортивному житті [PERSON] можу зазначити наступне: з 2018 по 2022 роки я жодного разу не бачила його на тренуваннях, змаганнях чи інших заходах, пов`язаних із спортивною діяльністю [PERSON] . Він також не звертався до мене як до тренера для обговорення питань, пов`язаних із її підготовкою чи прогресом у спорті, не отримувала від нього жодних звернень чи пропозиції фінансової чи організаційної допомоги у забезпеченні спортивної кар`єри [PERSON] . У 2020 році я зіткнулася з ситуацією, коли через затримку з наданням дозволу на виїзд, який мав оформити рідний батько, [PERSON] не змогла взяти участь у навчально-тренувальних зборах у Болгарії. Це була серйозна втрата для [PERSON] , оскільки такі збори забезпечують унікальну можливість для вдосконалення навичок і підготовки до майбутніх змагань». Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , від Одеської початкової школи № 275 ОМР № 01-26/28 від 27.01.2025 р., зазначено: «На всіх етапах навчання [PERSON] в дитячому садку та у школі рідний батько, [PERSON] , не брав участі у вихованні сина, не цікавився його успіхами, не відвідував батьківських зборів і не підтримував зв`язку з педагогами. Востаннє [PERSON] з`являвся в дитячому садку у 2020 році з наміром побачити дитину, але через хворобу [PERSON] , який на той час був відсутній, спілкування не відбулося. Відтоді батько не підтримує зв`язку з навчальним закладом, не цікавиться успішністю чи умовами навчання сина». Згідно відповіді № 105 від 27.02.2025 року КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» Одеської міської ради, зазначено: «За медичною допомогою з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у КНП «ДМП № 6» ОМР зверталася тільки мати [PERSON] , яка займалась в подальшому їх лікуванням. 04 травня 2022 року позивачка з дітьми [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] отримала притулок у Грецькій Республіці згідно Рішення Міністра іміграції та притулку «Застосування тимчасового захисту президентського рішення 80/2006 через масовий приплив переміщених осіб з України» № 131035/04.03.2022 (№ інтернет публікації: РП1146М???-?14). Згідно довідки Посольства України в Грецькій Республіці № 621/19-569-8 до складу сім`ї позивачки окрім неї входять «чоловік [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане компетентним органом України 11 жовтня 2018 року); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане компетентним органом України 21 липня 2011 року); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане компетентним органом України 03 грудня 2015 року); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження 91/11/2023 від 19.04.2023, видане органом [PERSON] ). Відповідно рішенню виконкому Таі?ровськоі? селищноі? ради Одеського району Одеської області № 254 від 12 червня 2025 року зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітніх дітеи? [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , приблизно з 2018 року батько дітей майже припинив своє спілкування з дітьми за власною ініціативою. Крім того, мінливі зустрічі з дітьми мали негативний вплив на їхній емоційний стан, оскільки під час таких зустрічей батько не цікавився особистим життям доньки й сина, а критикував поведінку та дії матері дітей та погрожував дітям. У 2018 році після однієї з таких зустрічей з відповідачем донька розповіла матері, що батько застосував до неї фізичну силу, вдаривши проводом від праски, внаслідок чого на її спині залишились синці. На початку 2019 року під час іншого побачення гр. [PERSON] , почав кричати на доньку у присутності брата. Дитина дуже злякалась й щоб зафіксувати його поведінку та уникнути ситуації, в якій батько міг би звинуватити її у вигадках, увімкнула диктофон. Після цих випадків діти були настільки налякані, що категорично відмовилися не лише зустрічатися з батьком наодинці, а навіть розмовляти з ним за телефоном. Через сильний стрес, спричинений поведінкою гр. [PERSON] , мати дітей гр. [PERSON] , намагалась підтримувати емоційний стан дітей та створювати для них стабільне й безпечне середовище. З часом вони продовжували відчувати страх і тривожність при згадуванні батька, категорично відмовлялись відповідати на його дзвінки та вступати в контакт, побоюючись повторення агресії. У подальшому, єдина та остання зустріч дітей з батьком відбувалася влітку 2021 року. Діти, все ще відчуваючи страх, відмовлялись спілкуватись. Службою у справах дітей Таїровської селищної ради був зроблений запит на Службу справах дітей Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одесько області щодо здійснення перевірки умов проживання батька [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (телефон [NUMBER] ) та з?ясувати його особисту думку щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на що 31.03.2025 року N? 01-09/12 (вх.. N? 21 від 01.04.2025) отримали відповідь про те, що згідно реєстру територіальної громади гр. [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за вищезазначеною адресою але з 2019 року на території сільської ради не проживає. Спеціалісти Служби у справах дітей Кароліно- Бугазької сільської ради зв?язались (WhatsApp) з гр. [PERSON] , який повідомив, що зараз не приймає участі у вихованні дітей, тому що знаходиться в іншій країні, та проти того, щоб його позбавляли батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно висновку експерта N? 1234-34-25 за результатами проведення судової психологічної експертизи, складений 16.20.2025 року судовим експертом Вікторією Рудаковою Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (ОНДІСЕ) Міністерства юстиції України на 26-ти аркушах, встановлена тривала жорстока поведінка відповідача батька [PERSON] з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : - абзаци 1,5,6 аркуш 26 Висновку: «За результатами зазначеної вище методики вбачається, що у [PERSON] є недостатньо знань щодо вподобань батька, що ій подобається робити з ним, вона не може дати відповіді на ці запитання, що відображає актуальну відсутність контакту з ним та близького спілкування. У дитині наявна негативна оцінка особистості та поведінки батька: відповіді [PERSON] характеризують батька, як агресивного, злого, неконтрольованого, що часто кричав, проявляв агресію. На основі цієї методики, можна зробити висновки, що подія з можливими проявами агресії щодо [PERSON] (відповідно до сприйняття дитини) є одним з центральних спогадів взаємодії з батьком для дівчинки.». ??абзац 3 аркуш 28 Висновку: «Вбачається, що багато листів позитивного змісту були спрямовані пані [PERSON] , братам, що свідчить про наявність у дитини стійких емоційних прив?язаностей та відчуття безпеки цих стосунках. Батькові були відправлені окремі листи негативного змісту (в одному з них [PERSON] говорить про свій власний страх перед ним, що вказує на те, що наразі для дитини образ батька є загрозливим, що стає перешкодою для побудови гармонійних стосунків з ним). Варто зазначити, що більшість листів негативного змісту дитина не відмовляла нікому, що свідчить про те, що, в цілому, [PERSON] відчуває себе благополучно в сімейній системі та впевнена у тому, що матір завжди підтримає її та надасть допомогу у складних ситуаціях.». ??абзац 2 аркуш 42 Висновку: « У висловлюваних [PERSON] відносно батька простежується амбівалентність - поєднання страху, образи відчуження з одночасним залишковим співчуттям. Дівчинка не виражає гніву відкрито, а радше раціоналізує своє небажання спілкуватися з батьком («нам не про що говорити», «він все одно не писав би»), що свідчить про приглушення почуттів та сформований механізм емоційного уникнення. У її висловлюваннях наявне чітке почуття образи та недовіри: вона не вірить у можливість змін з боку батька.» ??абзац 4 аркуш 42 Висновку: «Тобто, описана ситуація свідчить про ускладненість безпосереднього контакту між дитиною та батьком, через що підтримка емоційної прив?язаності ускладнена». ??абзац 3 аркуш 43 Висновку: « [PERSON] також згадувала епізоди про поведінку батька, яка містить ознаки психологічного та фізичного насильства (відповідно до снів дівчини: «... [PERSON] и сказал: «Я твой папа, а он тебе никто», отвел меня в другую комнату, мы тогда у него дома были, и он взял провод от утюга и ударил меня по спине, на спине след красный был потом», «Еще я не помню за что, но он по спине меня рукой, ладонью ударил по спине. Потом след красный был от ладони тоже», «Но он мог подзатыльник дать, рукой мог ударить по руке, а больше не помню, «Кричал, за то, что я называла отчима папой, а его нет. То, что мама настраивает нас против него. И он из-за этого очень много кричал на меня из-за того, что я не хочу к нему идти, а остаюсь с мамой». - абзаци 5, 6 аркуш 43 Висновку: «До проявів психологічного насильства у вказаному листі відносяться: ігнорування почуттів особи; образа переконань, що мають цінність для особи, її віросповідання, національної, расової приналежності або походження; соціального статусу; переслідування, залякування; погрози вбити чи скалічити (у тому числі дітей); підбурювання до самогубства; примус до протизаконних дій; погрози відібрати дітей; приниження особистості; постійна критика та насмішки; безпідставні звинувачення та формування почуття провини; обмеження самореалізації, навчанні, роботі; обмеження у контактах із близькими та друзями, у виборі кола спілкування; примушування спостерігати за насильством над тваринами та іншими людьми.». 2. Сприятливий батьківський потенціал у позивачки [PERSON] : - абзаци 1, 6 аркуш 18 Висновку: «За результатами керованого діагностичного інтерв?ю та психологічного дослідження [PERSON] вбачається зацікавленість матері в спілкуванні з дітьми, їхньому вихованні. Її ставлення до батьківських обов?язків демонструє високий рівень відповідальності та прагнення до створення гармонійного середовища». Втрати сімейного зв?язку дочки [PERSON] з відповідачем її батьком [PERSON] : - абзац 2 аркуш 27 Висновку: «Далі експерт запропонувала [PERSON] вибрати членів своєї родини серед кольорових фігур у формі чоловічків. Дитина першим вибрала фігурку наймолодшого брата [PERSON] , потім середнього брата [PERSON] , далі матір - пані [PERSON] , тата [PERSON] , далі бабусю та дідуся (по маминій лінії). [PERSON] першими обрала своїх братів, що свідчить про близькі взаємини з ними, можливо відчуття відповідальності за братів, також може відображати потребу дитини відчувати себе опікуном або підтримкою для братів у сімейному контексті. Далі обрала матір та батька (пана [PERSON] ), що свідчить про відтворення батьківської сім?ї, сприйняття та включення пана [PERSON] в своє сімейне коло. На уточнення експерта чи спілкується з бабусею та дідусем по татовій лінії - [PERSON] відповіла ні, не хоче спілкуватись.». Втрата сімейного зв?язку сина [PERSON] з відповідачем батьком [PERSON] : ??абзац 25 останнє речення, аркуш 32 Висновку: «Відсутність у виборі [PERSON] біологічного батька [PERSON] може бути індикатором відсутності його у внутрішній сімейній картині дитини.». ??абзац 7 аркуша 33 Висновку: «До пана [PERSON] : «Иногда думаю, что был бы счастливей, если бы этого человека не было в семье» (коментує: « [INFO] , потому что уже не помню, как он выглядит, и я бы его испугался»). - абзац 15 аркуш 35 Висновку: «За методикою [PERSON] вбачається, що [PERSON] частіше розміщував себе поряд з пані [PERSON] , та паном [PERSON] (якого називав батьком під час діагностичної бесіди з експертом). В ситуації, де на малюнках були зображені поруч і батько, і матір та присутні інші люди чи повністю пустий стіл. [PERSON] розміщував себе посередині між батьком та матір?ю. Якщо ж за столом сидить вся родина, то дитина розміщувала себе поблизу брата. На зображеннях, де не передбачено вибору між дорослими, а необхідно було самостійно включити різних членів родини в свою сімейну систему, [PERSON] зображував: маму, тата, сестру, брата, бабусю [PERSON] , бабусю [PERSON] , дідуся. [PERSON] хлопчик не включав в своє сімейне коло.» - абзац 7 аркуш 44 Висновку: « [PERSON] ідентифікує себе з матір?ю та вітчимом (паном [PERSON] ), який виконує для нього функції батька. У розповідях дитини відображається позитивне емоційне тло сімейних взаємин, відчуття стабільності та безпеки. Мама описується, як турботлива, весела, активна; сімейне життя - як насичене спільними заняттями, прогулянками, відпочинком. Це свідчить про сформовану у дитині емоційну прихильність до матері та її найближчого оточення. Його сприйняття «родини» не включає пана [PERSON] як значну фігуру. [PERSON] батька [PERSON] називає «дядя», або « [PERSON] ».». Таким чином, відповідно розділу III Висновків пункту 1 вбачається: « [PERSON] , [INFO] , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, спроможна надавати оцінку ставленню значимих дорослих до неї, виявляти прихильність до них. На час проведення дослідження [PERSON] виявляє прихильність до матері [PERSON] , вітчима (папа Юрія).». Таким чином, відповідно розділу ІІІ Висновків пункту 2 вбачається: « [PERSON] , [INFO] , з урахуванням особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, спроможний надавати оцінку ставлення значимих дорослих до нього, виявляти прихильність до них. На час проведення дослідження [PERSON] виявляє прихильність до матері - [PERSON] , вітчима (папа [PERSON] ), якого хлопчик сприймає та ототожнює з фігурою батька. Таким чином, відповідно розділу ІІІ Висновків пункту 9 вбачається: «У ході дослідження встановлено, що [PERSON] повідомляє про поведінку [PERSON] , яка, відповідно до слів дитини, містить ознаки психологічного та фізичного насильства, що може мати негативний вплив на дівчинку.». Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначеним доказом встановлюється втрата сімейного зв?язку неповнолітніх дітей із їх біологічним батьком - відповідачем [PERSON] через його агресивну поведінку з дітьми, відсутністю виконання батьківських обов?язків щодо дітей тривалий час з його боку. Під час\~судового засідання\~судом була\~заслухана думка\~неповнолітніх дітей\~ [PERSON] [INFO] \~та [PERSON] [INFO] , відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України. Неповнолітня [PERSON] повідомила суду, що з 2018 року з батьком не спілкувалася та не бачилася, про його місцезнаходження їй наразі нічого не відомо. За весь зазначений період відповідач виходив на зв`язок лише один раз у день її народження. Також [PERSON] повідомила про епізод жорсткої поведінки з боку відповідача, а саме застосування до неї фізичної сили. Під час надання пояснень щодо вказаних обставин дитині стало зле, що було зафіксовано судом та свідчить про емоційно травматичний характер спогадів, пов`язаних з батьком. На даний час [PERSON] проживає разом з матір`ю, двома братами та чоловіком матері, з яким перебуває у стабільних сімейних відносинах та якого вона сприймає і називає батьком; сім`я проживає за кордоном, у Греції. Неповнолітній [PERSON] повідомив суду, що не пам`ятає відповідача як батька, оскльки востаннє бачив його у 2018 році. До 2025 року [PERSON] не знав, що відповідач є його біологічним батьком, оскільки останній не підтримував із ним жодних стосунків та участі у його вихованні не брав. Фактичне виховання [PERSON] здійснює мати та її чоловік, якого дитина сприймає як батька. Суд критично ставиться до доводів відповідача та його представника, викладених у письмових поясненнях, з огляду на таке. Так, твердження сторони відповідача про відсутність у нього іншої сім`ї та дітей від інших стосунків спростовується матеріалами справи, а саме рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 вересня 2019 року у справі № 509/2400/19, яким встановлено факт народження у відповідача малолітнього сина [PERSON] [INFO] від співмешканки [PERSON] . Вказані обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню та є преюдиційними, у зв`язку з чим наведені відповідачем заперечення суд визнає такими, що спрямовані на введення суду в оману . Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позов подано виключно у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, оскільки з позовної заяви та доданих до неї доказів убачається, що підставою звернення до суду є тривале винне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та участі у житті дітей, починаючи з 2018 року, що порушує їхні права та законні інтереси . Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище як причину несплати аліментів суд також оцінює критично, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження свого фінансового стану, працевлаштування або вжиття заходів для отримання відстрочки чи зменшення розміру аліментних зобов`язань. Натомість з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на лютий 2025 року сума заборгованості зі сплати аліментів становила 223 111,67 грн, а одноразова сплата 3 000 грн після подання позову не свідчить про належне виконання відповідачем батьківських обов`язків . Також суд визнає безпідставними та такими, що не підтверджені жодними доказами, твердження відповідача про створення позивачкою перешкод у спілкуванні з дітьми та наміри їх усиновлення з корисливою метою. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до суду з позовами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми або визначення способу участі у їх вихованні, що свідчить про відсутність реального наміру відповідача підтримувати стосунки з дітьми та брати участь у їхньому житті . З огляду на викладене, суд доходить висновку, що доводи відповідача та його представника є необґрунтованими, суперечать встановленим у справі фактичним обставинам та не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим не приймаються судом до уваги. Відповідно до ст.51 Конституції України\~обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150,151,153-156 СК України. За частиною третьоюстатті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 15 ЦК Українивизначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зістаттею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмоїстатті 7 СК Українирегулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертоюстатті 155 СК Українибатьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першоїстатті 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Устатті 7 СК Українивизначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків стосовно дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьоюстатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначеностаттею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 679/1606/19 (провадження № 61-1816св22). Верховним Судом у спорах щодо позбавлення батьківських прав неодноразово зауважено, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі №203/3505/19 від 26.01.2022 року зазначив, що висновок апеляційного суду про позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає інтересам малолітньої дитини, так як відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною поведінкою показують поганий приклад і створюють небезпеку для її життя і здоров`я, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою по справі №520/8264/19 від 26.04.2022 року дійшов висновку, що суди вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й дійшли обґрунтованого висновку про те, що батько не виконував повноцінно свої батьківські обов`язки, періодичне спілкування за допомогою телекомунікаційних систем також не є таким виконанням обов`язків, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків, що в даному випадку і відбулось - малолітні діти фактично залишились без батьківського піклування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Outcome: approved