Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

5 червня 2025 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 23/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у зв`язку з розбіжностями у правовстановлюючому документі на спадкове майно та даними технічної інвентаризації, вона не має змоги оформити спадщину в нотаріальному порядку, судові витрати просить покласти на неї. Позивач в судове засідання не з`явилася, при подачі позовної заяви клопотала про розгляд справи у її відсутність. Відповідач надала суду письмову заяву про визнання позову, просила справу розглянути за її відсутності (а.с.43). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , позивач у справі, є дружиною та спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м.Путивль Конотопського району Сумської області (а.с.4-9). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21 березня 2025 року відбулась реєстрація спадкової справи №56/2024 після смерті [PERSON] (а.с.10). Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 листопада 1977 року [PERSON] придбав 23/100 частин житлового будинку загальною площею 65,7 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.12-13). Постановою державного нотаріуса №126/02-31 від 21 березня 2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON] на 23/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, у зв`язку з розбіжностями у правовстановлюючому документі на спадкове майно та даними технічної інвентаризації (а.с.16). Як убачається з технічного паспорту, виданого ПП «Путивльське бюро технічної інвентаризації та проектування» 20 грудня 2024 року та довідки №2, складеної 17 січня 2024 року ПП «Путивльське бюро технічної інвентаризації та проектування» по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок з прибудовами «А-І» загальною площею 140,3 кв.м, житловою 89,6 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами: погрібом «Г», площею 8,2 кв.м, сараєм «Б», площею 21,6 кв.м, сараєм «В», площею 29,0 кв.м., літньою кухнею «Е», площею 14.1 кв.м, прибудовою «е», площею 4,5 кв.м., гаражем «П», площею 7,1 кв.м, сараєм «б», площею 3,9 кв.м, сараєм «Д», площею 6,6 кв.м., погрібом «Пг1», площею 7,5 кв.м., огорожею №1-4. Судом встановлено, що житлова прибудова «А2-1», прибудова «а», прибудова «а1», прибудова «а3», прибудова «а4», літня кухня «Е», прибудова «е», сарай «д» побудовані без дозвільних документів. Судом також встановлено, що житлова прибудова «А2-1», прибудова «а» та прибудова «а1» побудовані спадкодавцем [PERSON] . Власниками спірного домоволодіння є [PERSON] (23/100 частини) та [PERSON] (77/100 частини) (а.с.17-21,22). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачено ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Верховний Суд України у постанові від 4 грудня 2013 року сформулював правову позицію, згідно з якою у розумінні ч.1 ст.376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта. Всі ці дії здійснювалися без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розроблення та затвердження в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю. В результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому за змістом ч.1 ст.376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч.5 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Частиною 2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (ч.8 ст.39 цього Закону). Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, зумовлює визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК. Як роз`яснюється в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року №6 наголошується, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7. За змістом ст.376 та ст.1218 ЦК України у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/9695/17, провадження № 61-18743св20). Таким чином, [PERSON] за життя не дотримався встановленого законом порядку проведення реконструкції житлового будинку, а тому не набув права власності на самочинно збудовані та переобладнані приміщення, тобто на момент смерті він був власником 23/100 частин житлового будинку загальною площею 65,7 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд, а також - власником будівельних матеріалів, з яких він самочинно збудував житлову прибудову «А2-1», прибудову «а» та прибудову «а1», і, крім того, він мав права забудовника, тобто мав право вчинити дії, спрямовані на узаконення проведеної реконструкції, та реєстрацію за собою права власності на будинок. Ці права входять до складу спадщини. Враховуючи те, що відповідач позов визнав, у зв`язку з тим, що померлий [PERSON] на момент смерті був власником 23/100 частин житлового будинку загальною площею 65,7 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS] , будівельних матеріалів, з яких збудовано житлову прибудову «А2-1», прибудову «а» та прибудову «а1» без відповідних дозвільних документів, суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позову і визнання за позивачкою в порядку спадкування права власності на вказане майно, що дасть їй можливість вчинити дії, спрямовані на узаконення реконструкції, проведеної спадкодавцем, та реєстрацію за собою права власності на нерухомість.

Outcome: partial