Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

До Лебединського районного суду Сумської області надійшла позовна заява представника позивача адвоката Васильця С.О. в якій він просить суд ухвалити рішення яким: визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Гаврилової В.В. про державну реєстрацію: індексний номер 33960376 від 21 лютого 2017р. (номер відомостей про речове право 19121776) про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] площею 0,206 га з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 з цільовим призна-ченням для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю №660149, виданого 12 грудня 2002р. Червленівською сільською радою Лебединського району Сумської області; індексний номер 33960376 від 21 лютого 2017р. (номер запису про інше речове право 19121832) про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,206га з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на підставі договору оренди землі №13б від 01 січня 2016р. з урахуванням додаткової угоди №б/н від 07 лютого 2018р. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача - адвоката Васильця С.О. надійшла заява в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та провести розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час дату та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Він неї не надійшло заяви про поважність неявки до суду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив провести розгляд справи у його відсутності. У відзиві зазначив, що визнає позовні вимоги частково, а саме у частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, погоджуючись з аргументами позивача щодо помилкової реєстрації емфітевзису. Водночас відповідач заперечує проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, пропонуючи зменшити їх розмір до 3000,00 грн. У відзиві наведено хронологію договорів оренди: Договір оренди землі № 13 від 01.01.2016 р. з [PERSON] (кадастровий номер 5922989100:06:002:0108), Додаткова угода від 03.03.2025 р. з [PERSON] як спадкоємницею; Договір оренди землі № 109 від 26.12.2009 р. з позивачем (включаючи ділянку з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159). Відповідач стверджує, що не звертався за реєстрацією емфітевзису щодо ділянки позивача, а реєстрація відбулася через помилку реєстратора. Представник третьої особи - АТ "Укрпошта" Коротенко М.М. просила провести розгляд справи у ї відсутності. В наданому відзиві на позов зазначила, що вимоги щодо визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора не є належними й ефективними способами захисту, пославшись при цьому на постаеови Великої Палати Верховного Суду та практику Європейского суду з прав людини. В судовому засіданні встановлені факти та відповідні їм правовідносини: 12 грудня 2002 р. Червленівською сільською радою Лебединського району Сумської області на ім`я - [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серія Р3 №739423 (зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №12), у відповідності з яким йому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,87га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і яка розташована на території Червленівської сільської ради Лебединського району Сумської області (нині Лебединської міської територіальної громади Сумської області). Вищевказаній земельній ділянці було присвоєно порядковий номер 498, про що зазначено і в Державному акті на право приватної власності на землю серія Р3 №739423 від 12 грудня 2002р. В подальшому земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 5922989100:06:003:0159. 03 лютого 2023р. між Позивачем, як орендодавцем та ТОВ "Агро-Край", як орендарем була укладена Додаткова угода №б/н від 03 лютого 2023р. до Договору оренди землі №109 від 26 грудня 2009р., в якій сторони у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі» зазначили кадастровий номер земельної ділянки, яку Позивач передав у користування Відповідачеві у строкове платне користування - 5922989100:06:003:0159. Згідно ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Звернувшись до Управління «Центр надання адміністративних послуг» Виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області для проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки в установленому законодавством порядку, Позивач отримав відмову в усній формі, мотивовану тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки 5922989100:06:003:0159 містяться відомості: - про реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] (спадкоємицею якої являється [PERSON] ), що площа земельної ділянки становить 0,206 га, її цільове призначення є для ведення особистого селянського господарства, підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] є Державний акт на право приватної власності на землю №660149, виданий 12 грудня 2002р. Червленівською сільською радою Лебединського району Сумської області; - про державну реєстрацію права оренди такої земельної ділянки за Відповідачем-2 на підставі договору оренди землі №13б від 01 січня 2016р. з урахуванням додаткової угоди №б/н від 07 лютого 2018р. зі строком дії до 17 лютого 2024р. з правом пролонгації. При цьому вже зазначено інше цільове призначення такої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і зареєстровано вид речового права право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено: - державним реєстратором Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Гавриловою В.В. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,206га з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159, розташованої на території Червленівської сільської ради Лебединського району Сумської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33960376 від 21 лютого 2017 р. за [PERSON] (номер відомостей про речове право 19121776) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія №660149, виданим 12 грудня 2002р. Червленівською сільською радою Лебединського району Сумської області; - державним реєстратором Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Гавриловою В.В. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) земельною ділянкою площею 0,206га з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159, розташованої на території Червленівської сільської ради Лебединського району Сумської області за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на підставі Договору оренди землі №13б від 01 січня 2016р. з урахуванням додаткової угоди №б/н від 07 лютого 2018р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33960376 від 21 лютого 2017р. (номер запису про інше речове право 19121832). З копії спадкової справи № 86/2024 від 02.07.2024 року, що заведена після смерті [PERSON] померлої [INFO] встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею майна, майнових прав та обов`язків померлої [PERSON] , зокрема, успадкувла земельну ділянку площею 0,206 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Червленівської сільської ради Лебединського району Сумської області (нині Лебединської міської територіальної громади Сумської області). Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до приписів ст.41 Конституції України, - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до приписів ст.316 Цивільного кодексу України - правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.317 Цивільного кодексу України - власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно зі ст.321 Цивільного кодексу України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановленому законом. Згідно з ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент видачі на ім`я Позивача Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №175547 від 29 грудня 2006р.) встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. В Державному акті на право власності на земельну ділянку серія Р3 №739423 від 12 грудня 2002р., виданому Червленівською сільською радою Лебединського району Сумської області та зареєстрованому у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №12, зазначено, що [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,87га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і яка розташована на території Червленівської сільської ради Лебединського району Сумської області (нині Лебедиської міської територіальної громади Сумської області). Такій земельній ділянці було присвоєно порядковий номер 498, про що зазначено і в Державному акті на право приватної власності на землю серія Р3 №739423 від 12 грудня 2002р. З інформації з електронних сервісів Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 встановлено, що її площа становить 3,8698га і її цільове призначення є для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З відповіді Управління забезпечення реалізації державної політики Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22 квітня 2025р. вих. №29-18-0.99,4-708/15-25 встановлено, що земельній ділянці за адресою: Сумська область, Сумський район, Червленівська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.8698 га, що знаходиться у власності гр. [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія РЗ № 739423 від 12 грудня 2002 р. згідно даних Державного земельного кадастру присвоєно кадастровий номер 5922989100:06:003:0159. Згідно відповіді Управління забезпечення реалізації державної політики Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 11 лютого 2025р. вих.31-18-0.99,4-13/258-25 Позивачеві було надано копію плану земель колишнього КСП наданих в приватну власність громадянам на території Червленівської сільської ради Лебединського району з зазначенням на ньому місця розташування земельної ділянки № [NUMBER] , якій присвоєно кадастровий номер 5922989100:06:003:0159. Дана земельна ділянка по конфігурації співпадає з конфігурацією земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право власності на земельну ділянку серія Р3 №739423 від 12 грудня 2002р., виданому на ім`я [PERSON] . Факт того, що земельна ділянка з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 належить [PERSON] підтверджується відомостями про власників суміжних земельних ділянок. Так, як зазначено в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія Р3 №739423 від 12 грудня 2002р., виданому на ім`я Позивача власниками суміжних земельних ділянок являються: - від літ.«Д» до літ.«А» - землі державної власності (дороги), - від літ.«А» до літ.«Б» - належить [PERSON] , - від літ.«Б» до літ.«В» - належить [PERSON] , - від літ.«В» до літ.«Г» - належить [PERSON] , - від літ.«Г» до літ.«Д» - належить [PERSON] . Як вбачається з відкритих даних земельного кадастру України (розміщених за посиланням [INFO] #5/48.43/32.77) та даних електронних сервісів Державного земельного кадастру (розміщених за посиланням [INFO] поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 розташовані земельні ділянки: - від літ.«Д» до літ.«А» - землі державної власності (дороги), - від літ.«А» до літ.«Б» - з кадастровим номером 5922989100:06:003:0158 і належить [PERSON] , - від літ.«Б» до літ.«В» - з кадастровим номером 5922989100:06:003:0153 і належить [PERSON] , - від літ.«В» до літ.«Г» - з кадастровим номером 5922989100:06:003:0152 і належить [PERSON] , - від літ.«Г» до літ.«Д» - з кадастровим номером 5922989100:06:003:0160 і належить [PERSON] . Розбіжності у власнику земельної ділянки з кадастровим номером 5922989100:06:003:0153 пояснюється тим, що право власності на земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] Охтирським районним нотаріальним округом Сумської області (очевидно у зв`язку з успадкуванням такої земельної ділянки після смерті [PERSON] ). В той же час, як вбачається з інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Гавриловою В.В. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159, площа якої є відмінна від дійсності площі такої земельної ділянки (дійсно площа становить 3,87 га, а зареєстровано як площею 0,206га). Ст.15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ними. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 Цивільного кодексу України). Ст.1220 Цивільного кодексу України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується, померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу), Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.І ст.1222 Цивільного кодексу України). Згідно ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно правової позиції, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018р. у справі №653/1096/16-ц (провадження №14-181 цс 18), від 07 листопада 2018р. у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18), бід 09 листопада 2021р. у справі №466/8649/16-ц (провадження №14-93цс20), від 23 листопада 2021р. у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21), від 13 липня 2022р. у справі №199/8324/19 (провадження №14- 212цс21), від 21 грудня 2022р. у справі №914/2350/18 (провадження №12-83гс21) якщо позивач вважає, що його право порушене тіш, що право вчасності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Таким чином саме з чужого незаконного володіння [PERSON] , як спадкоємиці майна, майнових прав та обов`язків померлої [PERSON] підлягає витребуванню земельна ділянка площею 0,206га з кадастровим номерам 5922989100:06:003:0159 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку зареєстровано рішенням державного реєстратора Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Гавриловою В.В. індексний номер 33960376 від 21 лютого 2017р. (номер відомостей про речове право 19121776). Щодо припинення права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро- Край» на земельну ділянку площею 0,206 га з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право оренди на яку зареєстровано рішенням державного реєстратора Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпощта» Гавриловою В.В. індексний номер 33960376 від 21 лютого 2017р. (номер запису про інше`речове право 19121832) на підставі Договору оренди землі №136 від 01 січня 2016р. з урахуванням додаткової угоди №б/н від 07 лютого 2018р., укладених між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Край», суд зазначає: ст.317 Цивільного кодексу України - власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, Ст.90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право в т.ч. продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. 4.1 ст.93 Земельного кодексу України та ст.1. Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст:3 Закону України «Про оренду землі» объектами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Ст.4 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. А відтак право на укладення договору оренди земельної ділянки мають лише власники земельних ділянок або їхні уповноважені представники. З інформації 3 Державного, реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, підставою для реєстрації права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 є Договір оренди землі №136 від 01 січня 2016р. з урахуванням додаткової угоди №б/н від 07 лютого 2018р. В той же час ні такого Договору оренди землі №136 від 01 січня 2016р., ні такої додаткової угоди №б/н від 07 лютого 2018р. Позивач з ТОВ "Агро-Край" чи іншими особами не укладав, повноважень на їх укладення з іншими особами не надавав і таким чином підстави для перебування земельної ділянки 0,206 га з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства у користування Відповідача відсутні. З реєстраційної справи, що надана виконавчим комітетом Лебединської міської ради від 17.06.2025 № 878/08.1-10 встановлено, що заява про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.05.2018 № 28365609 подана представником відповідача Сергієнко К.М. на підставі довіреності від 23.08.2017, для проведення реєстрація додаткової угоди від 07.02.2018 про підвищення орендної плати до 10%. Також додана Додаткова угода № б/н від 07.02.2018, що була укладена між [PERSON] та ПрАТ "Райз-Максимко". Судом встановлено, що угода передбачає підвищення орендної плати до 10% від нормативної оцінки (120,70 грн на рік) з 01.01.2018. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 125250802 від 24.05.2018. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.2 Закону України «Про оренду землі»). 4.1 ст.93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Ст.13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння І користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) регулюється положеннями ст.395 Цивільного кодексу України та ст.1021 Земельного кодексу України. Ч.2 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено перелік речових права на нерухоме майно, похідні від права власності, що підлягають державній реєстрації, зокрема: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші речові права відповідно до закону. Тобто право оренди і право користування земельною ділянкою для сільськогоспо\-дарських потреб (емфітевзис) є різними речовими правами. Відповідно право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) не може реєструватися на підставі договору оренди землі, що є ще однією пістав для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права користування такою земельною ділянкою. Щодо скасування рішень державного реєстратора Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Гаврилової В.В. про державну реєстрацію: - індексний номер 33960376 від 21 лютого 2017р. (номер відомостей про речове право 19121776) про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] площею 0,206га з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 з цільовим призна-ченням - для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю №660149, виданого 12 грудня 2002р. Червленівською сільською радою Лебединського району Сумської області; - індексний номер 339603 76 від 21 лютого 2017р. (номер запису про інше речове право 19121832) про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,206га з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на підставі договору оренди землі №136 від 01 січня 2016р. з урахуванням додаткової угоди №б/н від 07 лютого 2018р. По-перше: відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав, на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на момент проведення державним реєстратором реєстраційних дій, які являються предметом оскарження. Згідно ч. 1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: 1)громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2)нотаріус; 3)державний, приватний виконавець - у разі накладення/знятгя таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Так, ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийнятої оскаржуєм их рішень про проведення державної реєстрації) встановлено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації: внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав рро зареєстровані права та/або їх обтяження. Ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах. Згідно ч. 1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Ч.2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно п.8-1 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій) встановлено, що Державний реєстратор: 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухдме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації. Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 15 листопада 2016р. у справі №21-3030а16 та від 29 вересня 2015р. у справі №21-760а 15, які в силу ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права. В той же час державний реєстратор Сумської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Гаврилова В.В. не виконала вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо перевірки відомостей про проведення державної реєстрації прав на таку земельну ділянку повноважними органами до 01 січня 2013 року. Тобто, якщо б державний реєстратор проведела перевірку, вона б отримала відомості про власника земельної ділянки - [PERSON] , і, що, дійсна площа земельної ділянки з кадастровом номером становить 3.8698га, а не 0,206га, що її цільове призначення є - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не для ведення особистого селянського господарства і як наслідок цього мала б відмовити [PERSON] та ТОВ "Агро-Край" у проведення державної реєстрації права власності земельної ділянки з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 за [PERSON] та права користування земельною ділянкою за ТОВ "Агро-Край". Ч. 1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судова практика, а саме постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022р. у справі №914/2350/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020р. у справі №2140/1950/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020р. у справі №820/4524/18 та постанова від 04 вересня 2018р. у справі № 823/2042/16 свідчить, що належним відповідачем у справах про визнання недійсними рішень скасування рішень державного реєстратора є особа за якою зареєстровано право на нерухоме майно, а спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно- правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін, а участь співвідповідача - державного реєстратора не змінює цивільно-правового характеру спору. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05 грудня 2019р. № 340-1Х, який набрав чинності з 16 січня 2020 р. ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових, прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи 'посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а», пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень і речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на .нерухоме майно та їх обтяжень» належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2023р. у справі №316/2082/19; від 19 жовтня 2022р. у справі №354/397/17; від 03 вересня 2020р. у справі №914/1201/19; від 20 серпня 2020р. у справі №916/2464/19; від 14 липня 2020р. у справі №910/8387/19; від 23- червня 2020р. у справі №906/516/19; від 23 червня 2020р. у справі №905/33/19; від 23 червня 2020р. у справі №922/2589/19. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 р. у справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження №12-83гс21) та у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024р. справа № 756/6820/20 (провадження № 61-18047св23): «124. Під час розгляду справ цієї категорії суд повинен надати оцінку всім обставинам, які мали місце при зверненні стягнення на іпотечне майно. Тим самим суд визначає: (а) неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник (адже саме ці дії призвели до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цих відомостей); (б) тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому (в) в цієї особи відсутнє право власності, а отже (г) право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини). 125.Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІУ (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, 'зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить. 126. Вирішивши наявний між сторонами спір про право на користь позивача, суд тим самим в мотивувальній частині рішення виснував, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, правильно застосувавши положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-1V (у редакції, динній на момент звернення з позовом)». Стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є публічною, процедурною нормою і не містить та й не може містити приватно-правових способів захисту і одночасно та всупереч принципу диспозитивності зобов`язувати суб`єкта поєднувати позовні вимоги, яких приватно-правова норма не передбачає, вказана норма зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023р. у справі №316/2082/19 (провад\-ження № 61-17264св21)). Функціональним призначенням процедурних норм є «обслуговування» приватно-правових норм. З урахуванням того, що процедурні норми виконують тільки функцію «обслуговування» приватно-правових норм, то у разі якщо існує суперечність, то вона має вирішуватися на користь приватно-правової норми, що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023р. у справі № 520/10604/18 (провадження № 61-7532св21)). Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або Господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної .особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ПК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства/ якщо фактично підгрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Така позиція викладена у постанові великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018р. у справі №915/127/18, яка в силу ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права а також в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020р. по справі № 910/10963/19. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають' ^ порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно із ч. 1 та ч.4 ст.П Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів-влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу владй Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України). Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. Вивчивши матеріали справи, проаналізував докази, суд доходить до висновку про небхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 5922989100:06:003:0159 була здійснена помилково. Тому доходить до висновку про те, що необхідно витребувати ділянку з чужого незаконного володіння [PERSON] , припинити право оренди ТОВ «Агро-Край», визнати протиправними та скасовати рішення реєстратора Гаврилової В.В. Щодо питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved