Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У жовтні 2025 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі позивач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 47008,59 грн заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, а також 3028,00 грн сплаченого судового збору. З урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості позивач звернувся з заявою про зменшення позовних вимог, у якій просив стягнути 6495,45 грн заборгованості зі сплати 3 % річних та інфляційних втрат, а також судові витрати у сумі 3028,00 грн. На обґрунтування позову указувало, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснює постачання теплової енергії та гарячої води у квартиру за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку №\~ [NUMBER] . Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо надання комунальної послуги, а відповідачі, грубо порушуючи норми чинного законодавства, не здійснювали своєчасної оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим за період із листопада 2022 року по квітень 2025 року виникла заборгованість у сумі 47008, 59 грн, в тому числі 45752,57 грн за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, 1256,02 грн плата за абонентське обслуговування, 6491,00 грн індекс інфляції, 1745,86 грн 3% річних. Ухвалою від 09 жовтня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи без участі його представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. 12 листопада 2025 року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, у якій зазначив, що 10 жовтня 2025 року відповідач добровільно сплатила 48750,00 грн заборгованості. Станом на 11 листопада 2025 року залишок заборгованості становить 6495,45 грн, з яких 4,45 грн 3% річних, 6491,00 грн індекс інфляції. Відповідач зверталася до суду з заявами, у яких просила проводити розгляд справи без її участі. Зазначала, що нею була добровільно сплачена заборгованість, просила звільнити її від сплати судового збору, а у разі неможливості звільнення зменшити його суму. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Відносини,\~що виникають\~у процесі\~надання споживачам\~послуг з\~управління багатоквартирним\~ будинком,\~постачання теплової\~енергії,\~постачання гарячої\~води,\~централізованого водопостачання,\~централізованого водовідведення\~та поводження\~з побутовими\~відходами,\~а також\~відносини,\~що виникають\~у процесі\~надання послуг\~з постачання\~та розподілу\~електричної енергії\~і природного\~газу споживачам\~у житлових,\~садибних,\~садових,\~дачних будинках,\~регулюються Законом\~України від\~09\~листопада 2017\~року №\~2189-VIII\~« Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №\~2189-VIII). Згідно із пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Зі змісту положень статей 64, 65, 66-68 Житлового Кодексу України убачається, що наймач житлового приміщення та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно проводити оплату за житло та комунальні послуги. За правилами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постановах від 26 вересня 2018 року у справі №\~750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі №\~642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами частини першої статті 26 Закон №\~2189-VIII у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що праву споживача на отримання належної якості житлово-комунальних послуг кореспондує обов`язок останнього оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За правилами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Суд встановив, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за особовим рахунком №\~ [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником вищевказаної квартири, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Станом на 11 листопада 2025 року за вказаним об`єктом заборгованість становить 6495,45 грн, з яких 4,45 грн 3% річних, 6491,00 грн індекс інфляції. Водночас суд не може погодитися з правильністю нарахування позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат. Так, з доданих до позовної заяви розрахунків убачається, що 3% річних та індекс інфляції нараховані за період із листопада 2022 року по березень 2025 року. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). У частині першій статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України. Однак, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (у редакції, чинній до 30 грудня 2023 року) заборонено нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населення. Отже, до 30 грудня 2023 року вказана постанова передбачала заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Однак, з 30 грудня 2023 року, з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №\~1405 від 29 грудня 2023 року заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, поширюється лише на територіальні громади розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, тимчасово окуповані Російською Федерацією, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій. Ураховуючи наведене, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат у період із листопада 2022 року по грудень 2023 року є безпідставним. Отже, суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат лише за період із січня 2024 року до березня 2025 року на суми 663,79 грн та 2428,72 грн відповідно, які нараховані в межах періоду, на який не поширювалась заборона здійснення вказаних нарахувань. Оскільки вимоги позивача підтверджуються належними доказами, а факт існування заборгованості не спростований відповідачами, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позову. Водночас, ураховуючи сплачену відповідачем суму 48750,00 грн, що є більше суми заборгованості на 1741,41 грн, і зарахування позивачем цієї суми на погашення заборгованості зі сплати 3 % річних та інфляційних втрат, з відповідача підлягає стягненню 1351,10 грн заборгованості зі сплати 3 % річних та інфляційних втрат. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial