Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

09 грудня 2025 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території громадянина України [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що у жовтні 2025 року в місті Луганську помер чоловік, із яким заявниця перебувала у фактичних сімейних відносинах без укладення та державної реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Заявниця зазначає, що встановлення юридичного факту смерті цієї особи має для неї істотне значення, оскільки смерть [PERSON] породжує правові наслідки, пов`язані з відкриттям спадщини, зокрема реалізацією її майнових прав, які виникають у зв`язку зі складеним на її користь заповітом. З огляду на те, що територія міста Луганська є тимчасово окупованою, отримання документів, які посвідчують факт смерті, у встановленому законом порядку є неможливим. У зв`язку з цим заявниця звернулася до суду для встановлення відповідного юридичного факту, що необхідно для подальшого оформлення спадкових прав та забезпечення реалізації її законних інтересів у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09 грудня 2025 року для розгляду справи визначено суд у складі головуючої судді Котенко Р. В. [а.с. 15 -16] Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 10 грудня 2025 року о 09:30 год [а.с. 18]. В судове засідання заявниця не з`явилася. 09 грудня 2025 року подала до суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності [а.с. 17]. Представник заінтересованої особи Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглянув справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Законом України від 21 квітня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зокрема, згідно із пунктом сьомим статті 1-1 Закону, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Відповідно до частин дтургої та третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану. З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Російської Федерації проти України. Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають. У свою чергу відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» № 376 від 28 лютого 2025 року - Луганський район Луганської області віднесено до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих з 07 квітня 2014 року. Судом встановлено, що за життя [PERSON] було складено заповіт на користь [PERSON] , 1948 року народження, яким він розпорядився на випадок своєї смерті усіма правами та обов`язками, що належали йому на момент складання заповіту, а також тими правами та обов`язками, які можуть належати йому у майбутньому, та усім майном незалежно від його місцезнаходження та складу. Заповіт було посвідчено 21 травня 2007 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Абакумовою В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1285 [а.с. 13-14]. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно з медичним свідоцтвом про смерть серії 43 № 277001532 від 25 жовтня 2025 року, причиною його смерті зазначено «неуточнена причина смерті» [а.с. 9-10]. 28 жовтня 2025 року незаконно утвореним органом так званої «Луганська Народна Республіка» на тимчасово окупованій території видано свідоцтво про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] , в якому зафіксовано, що смерть настала у жовтні 2025 року в місті Луганськ [а.с. 8]. Суд встановив, що державна реєстрація смерті громадянина [PERSON] на території України не була проведена через тимчасову відсутність повноважень органів державної влади на відповідній території. Оскільки заявником надані документи підтверджують факт його смерті, а проведення державної реєстрації є неможливою з об`єктивних причин, суд вважає за доцільне задовольнити заяву [PERSON] та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Луганську Луганської області. При ухваленні рішення судом також враховано, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії. Водночас «офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними; проте ця недійсність не може застосовуватися до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдова та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зазначав, що: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко не абсолютне. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їхні суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються зазначеного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б повністю позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що призвело б до позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». Рішення відповідно до частини четвертої статті 317 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved