Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США за договором позики (розписки) від 10.06.2024. Стягнут з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 10.06.2024 позивач позичив (передав у борг) відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США, на підтвердження чого було складено нею розписку. За умовами договору позики відповідач зобов`язалася повернути борг позивачу до 10.06.2025, однак кошти позивачу не повернула. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 30.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 30.10.2025 відповідач подала до суду заяву про визнання позову, просить здійснювати розгляд справи за її відсутності. 05.11.2025 позивач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу розписки від 10.06.2024, просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Ухвалою суду від 05.11.2025 закрито проведення підготовчого засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, свою позицію висловили у поданих заявах. За правилами ст. 247 ЦПК України здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положення ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Тлумачення ст. ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тлумачення абз. 1 ч. 1 ст. 1046, абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що 10.06.2024 [PERSON] отримала в борг від [PERSON] кошти в сумі 20000,00 доларів США (двадцять тисяч), які остання зобов`язалася повернути до 10.06.2025, що підтверджується змістом розписки, власноручно написаної [PERSON] . Оригінал розписки позивач долучив до матеріалів справи. Звертаючись до суду із позовом про стягнення боргу, позивач, як на доказ підтвердження отримання відповідачем грошових коштів, посилається на розписку від 10.06.2025. Відповідач позовні вимоги визнала у поданій заяві від 30.10.2025. Досліджуючи боргову розписку, суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й, відповідно, свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом факту передачі грошових коштів позичальнику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1. ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.08.2023 у справі № 766/150/21, в постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16 дійшла висновків, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Встановивши, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договорами позики, строк виконання зобов`язання за умовою договору настав. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують виконання зобов`язання позичальником, а також з огляду на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США за договором позики (розписки) від 10.06.2024. V. Розподіл судових витрат При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved