Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

21 жовтня 2025 року до Білопільського районного суду Сумської області поштою надійшла вказана позовна заява [PERSON] , яка мотивована тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 12 квітня 2019 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, підставою для розірвання шлюбу є протилежні погляди на життя, різне відношення до шлюбу та сім`ї. Спільне життя та збереження шлюбу не можливе, так як суперечить її інтересам, тому просить суд розірвати шлюб. Ухвалою судді від 23 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження і справа призначена до судового розгляду (а. с. 19). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Половинцева Т.С. у судове засідання не з`явилися, остання подала заяву про розгляд справи без їх з позивачкою участі, також просила позов задовольнити (а. с. 31). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо\~своєї адреси\~суду не\~надав,\~а тому\~відповідно до п.\~4\~ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК України\~вважається,\~що судова\~повістка вручена\~йому належним\~чином (а.\~с.\~26-27). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] , 12 квітня 2019 року зареєстрували шлюб у Білопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис за №10 (а. с. 9). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 10). Як вбачається із позовної заяви позивачки, основою розпаду сім`ї є протилежні погляди на життя, різне відношення до шлюбу та сім`ї. Відповідач своєї позиції з приводу причин розпаду сім`ї суду не висловив. Суд зазначає, що аналіз положень Сімейного кодексу України дає підстави стверджувати, що в переважній своїй більшості його норми мають явно виражене ґендерне наповнення, тобто він є ґендерно-чутливим за змістом. При цьому, в основному, такі норми є ґендерно-збалансованими, тобто такими, що не містять підстав для дискримінації жінок і чоловіків, у всіх сферах правовідносин, що охоплюються Сімейним кодексом України та відповідають елементам ґендерної рівності. Вказана тенденція прослідковується, починаючи із статті 1 Сімейного кодексу, якою передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки. Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. І хто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому бувше подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Оскільки позивачка не бажає надалі підтримувати сімейні відносини із відповідачем, на розірванні шлюбу наполягає, тому суд не може примушувати її до шлюбу поза її волею. При цьому суд зазначає, що у подальшому у відповідача відсутні будь-які перешкоди налагодити свої стосунки із позивачкою після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн, що був сплачений нею при зверненні з цим позовом до суду. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн суд зазначає таке. На підвердження вказаних витрат позивачка долучила до позовної заяви договір №08102507/о про надання правової допомоги/юридичних послуг від 08 жовтня 2025 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ "ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ ОНЛАЙН", та акт №08102507/о без дати про приймання-передачу наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №08102507/о від 08 жовтня 2025 року (а. с. 12, 13). Суд зазначає, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Зі змісту ст. 58 ЦПК України випливає, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно із ст. 15 ЦПК Українипредставництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно доЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Отже, аналізуючи зазначені вище норми законів, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у тому випадку, якщо така допомога надавалась виключно професійним адвокатом. Суд зазначає, що правнича допомога позивачці надавалась юридичною особою ТОВ "ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ ОНЛАЙН". Акт приймання-передачі наданих послуг підписаний директором цього товариства Максюковим М.Ю. Але надана суду копія договору про надання правової допомоги/юридичних послуг позивачкою та представником ТОВ "ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ ЮРИСТ ОНЛАЙН" не підписана взагалі. В акті приймання-передачі наданих послуг відсутня дата його складання та міститься посилання на пункт 4.1 договору, хоча в самому договорі, примірник якого наданий суду, такий пункт відсутній. Також позивачкою не надано доказів на пітвердження того, що директор товариства [PERSON] , який в акті приймання-передачі наданих послуг зазначений виконавцем від імені товариства, є професійним адвокатом. Отже, підсумовуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачка не надала доказів того, що професійну правничу допомогу їй надавав професійний адвокат, а тому у стягненні цих витрат у розмірі 16 000 грн їй слід відмовити.

Outcome: approved