Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] , [PERSON] звернулись в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просили визнати за ними в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок будувався [PERSON] у 1991 році на належній йому земельній ділянці на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 17 жовтня 1990 року № 221 п.3. Указують, що вони є єдиними спадкоємцями [PERSON] за законом і у встановленому законом порядку прийняли спадщину, однак, оформити спадкові права на зазначене нерухоме майно вони не взмозі через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, в зв`язку із чим нотаріус відмовив їм в оформлені спадщини. У судове засідання представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Віхерко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, просила вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними ( ст.1267 ЦК України) Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , [INFO] . 09 березня 2024 року за заявами [PERSON] , [PERSON] приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П. заведено спадкову справу №15/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] . У цей же день [PERSON] , яка є дружиною спадкодавця [PERSON] , подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON] ; довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №763 від 15 лютого 2024 року про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища; матеріалами спадкової справи №15/2024, заведеної 09 березня 2024 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П. до майна померлого [INFO] [PERSON] . Отже, позивачі [PERSON] , [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину. Судом також встановлено, що 16 лютого 1990 року Старокостянтинівською міською радою та [PERSON] укладено типовий договір про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві особистої власності по [ADDRESS] та в подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 17 жовтня 1990 року № 221 п.3 надано дозвіл на будівництво на земельній ділянці площею 600,0 кв.м. за цією ж адресою житлового будинку житловою площею не більше 80 кв.м., загальною площею не більше 110 кв.м Право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за життя [PERSON] не зареєстрував. На підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №40 п.5 від 28 січня 2010 року адресу вказаної земельної ділянки змінено з [ADDRESS] на [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються витягом рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 17 жовтня 1990 року № 221 п.3; типовим договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 16 листопада 1990 року; рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №40 п.5 від 28 січня 2010 року про зміну адреси; технічним паспортом на житловий будинок. Відповідно до роз`ясень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 15 серпня 2025 року приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П. відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння по [ADDRESS] , оскільки за життя спадкодавець не зареєстрував свого права власності на це майно. У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Ураховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно доч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Правовідносини щодо будівництва садибних будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до статті 86ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 липня 2019 року у справі №206/6298/16-ц (провадження № 61-31398св18), від 26 лютого 2020 року у справі №607/16873/18 (провадження № 61-12451св19). Спірний будинок побудований [PERSON] до 05 серпня 1992 року, а отже, він набув за життя право власності на вказане домоволодіння, яке перейшло у порядку спадкування до його спадкоємців за законом - дітей [PERSON] та [PERSON] . Ураховуючи викладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на це будинковолодіння.

Outcome: approved