Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

03.11.2025 до суду надійшла позовна заява ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ", яка обгрунтована тим, що 01.11.2019 року позивач та відповідач в електронній формі уклали договір позики на виконання якого останньому було перераховано кошти в сумі 5000 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору позики виникла заборгованість на загальну суму 24669,50 грн , яку позивач просить стягнути. Ухвалою суду від 12.11.2025 відкрито спрощене провадження, призначено судовий розгляд та надано відповідачу строк для подання відзиву. В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача просить позов задоволити, проти заочного рішення не заперечує. Повістка про виклик відповідача повернулась з відміткою "за закінченням терміну зберігання". На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. 01.11.2019 між ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 5000 грн. строком до 30.11.2019 (а.с. 7-10). Додатковою угодою №1 до Договору позики №115192 від 01.11.2019 строк повернення позики продовжено до 29.12.2019 (зворот а.с. 11). Згідно довідки ТОВ ФК "ЕЛАЄНС" від 01.09.2025 №115192 на картковий рахунок [PERSON] перераховано 5000 грн (а.с. 25) Відповідно до розрахунку станом на 26.04.2020 заборгованість становить 25143,76 грн (а.с. 16-21) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач у порушення умов договору своєчасно, у порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але у порядку та на умовах договору не повернуто, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» в частині стягнення з відповідача тіла кредиту є обгрунтованими. За змістом ст.1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 24669,5 грн , яка утворилась станом на 26.04.2020 року, тобто поза межами строку кредитування. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками кредитування суперечить вимогам ЦК України. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованість по сплаті відсотків в межах строку дії договору становить14,50 грн. Отже, враховуючи встановлені обставини, суд вважає що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14,50 грн. заборгованості за відсотками. Стягнення відсотків за межами строку дії кредитного договору задоволенню не підлягають. Крім того, позивач зазначає про стягнення з відповідача щоденної комісії за користування кредитними коштами, згідно п. 1.1.2.2, 1.1.4 Кредитного договору, однак не обгрунтовує її складові, тобто реальні послуги, що надані банком. Крім того, з розрахунку убачається, що "комісійна винагорода" нарахована за кожний день користування позикою, тобто по суті є платою за користування кредитом. Отже, позивач просить стягнути з відповідача подвійну оплату за користування кредитом, що суперечить правовій природі комісії. Оскільки позивач не довів правомірності нарахування комісії, тому в цій частині в позові слід відмовити. З наданого позивачем розрахунку убачається, що 30.11.2019 року відповідач погасив 1595 грн комісії, яка з урахуванням вищевикладеного, є безпідставно нарахованою. За таких обставин, з відповідача на користь позивача з урахуванням безпідставного платежу здійсненого 30.11.2019 року підлягає стягненню 3505,0 грн тіло кредиту та 14,50 грн відсотків. Інші вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 713,3 грн та 345,7 грн судового збору, що пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved