Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01.04.2025-100002600 від 01.04.2025 року у розмірі 30618,04 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.04.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір № 01.04.2025-100002600, згідно умов якого Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 15000,0 гривень на умовах визначених договором. Зазначає, що відповідач не виконувала умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на 19.11.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором № 01.04.2025-100002600\~від 01.04.2025\~року у розмірі 30618,04 гривень. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 01.04.2025-100002600\~від 01.04.2025\~року у розмірі 30618,04 гривень. Відповідач не погодилася та подала відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Вважає, позовні вимоги частково обґрунтованими з наступних підстав. Вказує, що вона дійсно 01.04.2025 року уклала з відповідачем кредитний договір на умовах визначених договором, не відмовляється від зобов`язання щодо повернення кредитних коштів кредитору, проте, розмір нарахованих відсотків та неустойки вважає завищеними, не справедливими, не пропорційними щодо суми кредиту та такими, що суперечать цілій низці положень законодавства. Зазначила, що вона здійснювала часткове погашення боргу, однак, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не має можливості погасити борг у повному обсязі одним платежем. На підставі викладеного, вимоги позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки вважає безпідставними з причин несправедливості умов кредитного договору. Просить в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити. У відповіді на відзив представник позивача навів аргументи, аналогічні мотивам позову, зазначив, що обставини викладені відповідачем у відзиві, є необґрунтованими та жодним чином не спростовують позовних вимог та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем. Акцентував увагу на те, що розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Просив позов задовольнити. Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористалася. Позовна заява поступила до суду 19.11.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 21.11.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповіді на відзив просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася без поважних причин, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, при цьому у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи проводити у її відсутності. Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутності сторін, ухваливши рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 16.12.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Так, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 01.04.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 01.04.2025-100002600, шляхом\~підписання заявки,\~що є\~невід`ємною частиною\~даного договору,\~паспорту споживчого\~кредиту та\~пропозиції на\~укладення кредитного\~договору (оферти). Відповідно до умов договору Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 15000,0 гривень на строк 140 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом протягом усього періоду у розмірі 1% на день, комісією, пов`язаною із наданням кредиту у розмірі 2250,0 гривень та неустойки у розмірі 150,0 гривень, що нараховуються за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача становила 32309,68 гривень, з яких витрати за споживчим кредитом 17309,68 гривень(а.с.12-20). Згідно інформаційної довідки провайдера - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 1-1411 від 14.11.2025 року, підтверджено успішність транзакції про перерахування 01.04.2025 року на рахунок [PERSON] грошових коштів згідно кредитного договору № 01.04.2025-100002600, номер транзакції - 697952546 (а.с.21). Обставини укладення кредитного договору та отримання грошових коштів, відповідачем не оспорюються та фактично підтверджуються її поясненнями викладеними у відзиві. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, відповідач станом на 19.11.2025 року, заборгувала перед позивачем борг за кредитним договором № 01.04.2025-100002600 від 01.04.2025 року в загальній сумі 30618,04 гривень, з яких: 12564,16 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 10553,88 гривень - заборгованість за відсотками, 7500,0 гривень - неустойка. Нарахування відсотків проводилось у межах строку кредитування (а.с.22). Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь яких доказів на спростування такого відповідачем не надано, нарахування відсотків проводилось у межах строку кредитування та на умовах визначених договором, з якими відповідач погодилася. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача та витрат були визначені сторонами в договорі, за межі таких умов кредитор не вийшов. Окрім цього, відповідачем також не представлено суду свого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 01.04.2025-100002600 від 01.04.2025 року,\~який би\~містив інший\~розмір заборгованості\~визначеної позивачем\~та не\~доведено,\~що на\~момент укладення\~договору існували\~інші умови\~ніж зазначені\~в такому, внаслідок чого відповідні аргументи відповідача суд відхиляє. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом\~ст.ст.610,\~612\~ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд, відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на повернення кредиту, сплату відсотків та неустойки захисту. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, сплата якого підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 18.11.2025 року (а.с.11).

Outcome: approved