Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Прокіп`юк Оксана Юріївна,звернулися в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Богданської сільської ради, про зміну попередньо визначеного рішенням органу місцевого самоврядування та рішенням суду місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2018 року у справі № 305/1280/18. У шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народилося п`ятеро дітей: доньки, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживали з Позивачкою за адресою [ADDRESS] , аж допоки рішенням виконавчого комітету Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №97 від 14.08.2023 визначено місце проживання малолітніх дітей: доньки, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , з Відповідачем за адресою [ADDRESS] . Після визначення, органом опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, місце проживання малолітніх дітей із Відповідачем, останнім було подано до Рахівського районного суду Закарпатської області позов про припинення стягнення аліментів на утримання дітей, стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів. В межах розгляду цього спору, Позивачкою був поданий зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 року у справі №305/2283/23, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Богданської сільської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дітей відмовлено. В ході розгляду вказаної справи була заслухана думка дітей, яким виповнилося на той час 10 років, це [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] висловили бажання проживати з батьком. Також була заслухана [PERSON] , яка висловила бажання проживати з матір`ю, однак через не досягнення нею десятирічного віку, суд не взяв її свідчення до уваги. Думка дітей - проживання з батьком, стала важелем для відмови судом у задоволенні зустрічного позову. Враховуючи бажання дітей проживати з батьком, Позивачкою рішення Рахівського районного суду Закарпатської області №305/2283/23 не оскаржувалося. З моменту проживання дітей з Відповідачем, Позивачка активно бере участь у вихованні дітей, однак із складнощами. Відповідач всіляко перешкоджає їй в цьому. Не дозволяє дітям приходити до матері, до бабусі, залишатися в них на деякий час. Даний факт підтверджується звукозаписом телефонної розмови доньки [PERSON] з батьком, Відповідачем, який доданий до матеріалів позову. Приблизно з осені минулого року, діти почали скаржитися Позивачці на батька, оскільки той використовує їх для важкої роботи, не дбає про їх зовнішній вигляд, спілкується з ними нецензурною лексикою, постійно на них кричить, що також стверджено звукозаписом телефонної розмови доньки [PERSON] з батьком, Відповідачем, який доданий до матеріалів позову. Крім того, дітям важко проживати в будинку, загальна площа якого становить 20,8 кв.м., житлова 14,6 кв.м. Це по суті в чотирнадцяти квадратах проживають п`ятеро дітей, Відповідач та його співмешканка. За словами дітей, їм набридло спати на підлозі, вони вже хочуть своє ліжко, свій простір. Свою думку проживати з батьком висловлювали під тиском останнього, який погрожував їм, що у разі протилежного, то їх заберуть до дитячого будинку, бо він матір позбавить батьківських прав. Також обіцяв дітям матеріальні блага. Більше того, старша донька сторін, [PERSON] особисто, самостійно приходила до голови Богданської сільської ради із проханням дозволити їм проживати з матір`ю, жалілася, плакала на жахливі умови проживання з батьком. Однак, жодних дій сприяння в проханні дитини, головою територіальної громади не вчинено. У зв`язку з чим, Позивачка, 04 жовтня 2024 року звернулася до Богданської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, Служби у справах дітей Богданської сільської ради, органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Богданської сільської ради, із письмовим клопотанням про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею, оскільки думка дітей змінилася, діти усвідомили, що пройшов час, де батько, поки розглядалася справа, активно, шляхом підкупу матеріальними благами, тиснув на дітей, на їх думку, бажання. Проте, знову ж таки, діючи виключно в інтересах Відповідача, не дітей, Службою у справах дітей Богданської сільської ради листом від 24.10.2024 №01-16/269, відмовлено у вирішенні питання визначення місця проживання дітей з посиланням на ст.423 ЦПК України, якою передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами, ігноруючи те, що зміна обставин проживання дітей, зміна їхньої думки, бажання, не являються нововиявленими або виключними обставинами в розумінні ст.423 ЦПК України. Відмовляючи у клопотанні Позивачки про визначення місця проживання дітей, Служба у справах дітей, Богданської сільської ради, грубо порушила свої обов`язки, своє призначення загалом, де насамперед враховуються інтереси дітей. Не викликала, не заслухала сторін, думку дітей, не перевірила обставини, на які посилаються діти, а прийняла позицію простої відписки. Крім того, Службою у справах дітей ігноровано Сімейний кодекс України, який чітко визначає певний порядок вирішення батьками питання у часті у вихованні дитини. Так, у випадку якщо мати і батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішувати в судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки та піклування. У зв`язку з чим Позивачка змушена звертатися до суду з питанням вирішення місця проживання дітей з матір`ю. Натомість Позивачка спроможна надати дітям належні умови проживання, навчання та відпочинку дітей. Будинок, де проживає позивачка, хоча належить на праві власності матері позивачки, однак такий вважається постійним її житлом, на праві члена сім`ї своєї матері. В будинку наявні всі комунікації, необхідні для побуту, електроенергія, вода - холодна, гаряча. Будинок більший за площею. Також, будинок [ADDRESS] , є будинком в якому народжені діти, є їх звичним місцем. Резюмуючи наведені обставини, в даний час: 1) змінилися умови проживання дітей - поки відповідача немає вдома, діти змушені перебувати по сусідах, що стверджено електронними доказами, звукозаписом телефонних розмов дітей з батьком, 2) 3) змінилася думка дітей щодо проживання з батьком, змінилося ставлення Відповідача до дітей, присутнє нецензурне спілкування з дітьми, їх проклинання , 4) змінилася особиста прихильність дітей до Відповідача, виявлення дітьми більшої прихильності до матері. Діти потребують материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на їх розвиток. В цьому відповідачем постійно чиняться перешкоди та ігнорується право дітей на материнську турботу. Відповідно наявні підстави та необхідність зміни місця проживання дітей, визначене Висновком органу опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Богданської сільської ради №97 від 14.08.2023, та рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16.04.2024 №305/2283/23, з батьком, із визначенням місця їх проживання з матір`ю, позивачкою по справі, за адресою [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного, просили суд позов задовольнити. Змінити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначене рішенням виконавчого комітету Богданської сільської ради №97 від 18.08.2023 та рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16.04.2024 у справі №305/2283/23 з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , визначивши місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю- [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2025 було відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні й надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подання відзиву на позов, а третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на подання пояснень на позов. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мігалі І.В. надала відзив на позовну заяву, який обґрунтовано наступним. В позовній заяві позивачка [PERSON] зазначає про те, при прийнятті рішення про відмову у зустрічному позові про визначення місця проживання дітей з матір`ю судом взято до увагу думку дітей, які висловили бажання проживати з відповідачем. З моменту винесення рішення судом Позивачка активно бере участь у вихованні дітей, однак із складнощами, так як відповідач їй всіляко перешкоджає. Не дозволяє дітям приходити до матері, залишатися в неї. Зазначає, що відповідач використовує дітей для важкої роботи, не дбає про їх зовнішній вигляд, діти сплять на підлозі. Зазначає, що позивачка спроможна надати дітям належні умови проживання, навчання та відпочинку, оскільки вона проживає у житловому будинку, який належить її матері в якому наявні всі комунікації, необхідні для побуту. Думка дітей не була єдиною підставою під час прийняття рішення судом, оскільки позивачка не виконувала належним чином свої батьківськи обов`язки, та була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП неодноразово, що підтверджується відповідним рішенням суду від 16.04.2024. Крім того, діти були взяти на облік, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах з 01.04.2021. Під час обстеження матеріально-побутових умов службою у справах дітей у позивачки було виявлено, що діти неохайні, в брудному одязі, неналежно доглянуті, відсутні умови для їх виховання та розвитку, що підтверджувалося відповідним актом та фотографії (які були долучені та досліджені судом під час розгляду справи № 305/2283/23). Так, [INFO] у відповідача народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.05.2025. Цивільна дружина відповідача - [PERSON] перебуває у декреті по догляду за дитиною, постійно буває вдома. Відповідач разом з дружиною піклуються про дітей, створюють всі необхідні умови для їх проживання та нормального розвитку, хоча відповідач офіційно не оформлений, однак працює по найму у селі та забезпечує дітей всім необхідним. Не відповідають дійсності факти, наведені в позовній заяви, про те, що відповідач перешкоджає позивачці у спілкуванні та побаченні з дітьми. Відповідач відпускає дітей до матері та бабусі. Не зрозуміло яким чином мати має змогу забезпечити дітей, оскільки за півтора року взагалі не сплачувала аліменти. Крім того, будинок в якому остання проживає взагалі не придатний для проживання. У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що позивачка з моменту винесення рішення взагалі не сплачувала аліменти на утримання дітей. Заборгованість станом на 01.07.2025 становить 177 687, 08 грн. Крім того, твердження відповідача про те, що відповідач не дозволяє останній бачитися з дітьми нічим не підтверджені, так як з боку позивача не були ніякі заяви або звернення про такі факти. Житловий будинок, в якому проживає відповідач із дітьми, хоча і маленький, але в ньому наявні всі комунікації (електропостачання, водопостачання, продукти для харчування, меблі) необхідні для проживання. У зв`язку з наведеним просила у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Богданської сільської ради про зміну місця проживання дітей відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 30.09.2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 20 жовтня 2025 року. Клопотання представника позивача [PERSON] про заслуховування думки дітей задоволено. Зобов`язано відповідача, [PERSON] забезпечити явку дітей в судове засідання для заслуховування їхньої думки судом. У судовому засіданні 20.10.2025 за відсутності батьків були допитані діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] ствердила, що проживала з татом, проте оскільки їй виповнилося 14 років, поміняла місце проживання та почала проживати з бабою [PERSON] і мамою, з татом проживати не захотіла. Зазначила, що у тата є інша жінка та маленька дитина. Також було заслухано малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти висловили своє бажання проживати разом з матір`ю. Позивачка, [PERSON] та її представник - адвокат Прокіп`юк О.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що обставини викладені у відзиві на позов він повністю підтримує, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Богданської сільської ради, направив до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Крім того, зазначив, що попереднім висновком органу опіки та піклування Богданської сільської ради від 14.08.2023 року було вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком - [PERSON] . Комісією встановлено, що з часу затвердження попереднього висновку мати [PERSON] не вжила жодних суттєвих заходів щодо покращення умов проживання дітей і ці обставини залишаються без змін. Надали письмовий висновок органу опіки та піклування Богданської сільської ради з доказами, на підставі яких він був складений. Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.01.2009, укладеному у виконавчому комітеті Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, який 28.12.2018 між ними було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі № 305/1280/18. У сторін [PERSON] та [PERSON] від шлюбу народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження: серії [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] . Рішенням виконавчого комітету Богданської сільської ради №97 від 14.08.2023 визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 року у справі №305/2283/23, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Богданської сільської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дітей відмовлено. Вказане рішеня набрало законної сили 28.05.2024. В подальшому, 04 жовтня 2024 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей Богданської сільської ради з клопотанням про визначення місця проживання дітей з матір`ю, оскільки думка дітей змінилася. Листом від 24.10.2024 №01-16/269 начальником служби [PERSON] було відмовлено [PERSON] у вирішенні питання визначення місця проживання дітей з посиланням на ст.423 ЦПК України, якою передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Не погоджуючись з рішенням виконавчого комітету Богданської сільської ради №97 від 14.08.2023 та рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2024 року у справі №305/2283/23, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживали разом з батьком, [PERSON] та його співмешканкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №357866282 від 11.12.2023, загальна площа нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] складає 20,8 кв.м., житлова площа 14,6 кв.м. та належить на праві власності [PERSON] . В той же час, згідно витягів з реєстру територіальної громади, діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок [ADDRESS] згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №357872026 від 11.12.2023 належить на праві власності [PERSON] та має загальну площу 49,4 кв.м., житлову площу 15,33 кв.м. За даною адресою проживає матір дітей - [PERSON] . Службою у справах дітей Богданської сільської ради було проведено оцінку потреб/сім`ї. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , оцінювання проводилось з 18 по 24 червня 2025 року за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що мати частково задовольняє потреби дитини. Поряд з цим, актом обстеження умов проживання у [PERSON] від 19.06.2025 встановлено, що на момент обстеження матері вдома не було, изі слів бабусі мати пішла на заготівлю сіна. На фото світлинах (за місцем проживання матері дітей) видно, що в будинку умови проживання дітей задовільні. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , оцінювання проводилось з 19 по 24 червня 2025 року за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що батько задовольняє потреби дитини. Актом обстеження умов проживання у [PERSON] від 19.06.2025 встановлено, що з батьком проведено профілактичну бесіду щодо виховання та утримання малолітніх дітей. Переглядом фотосвітлин встановлено, що умови проживання за місцем проживання батька дітей задовільні. Також з матеріалів справи встановлено, що малолітня, [PERSON] , [INFO] , 22.03.2023 перенесла операцію, рекомендовано відновне лікування, що стверджується висновком ЛКК №108 від 20 травня 2024 року та випискою із медичної карти стаціонарного хворого №11943/23 від 29.09.2023. Згідно висновку про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) №25 від 25.09.2025, [PERSON] , [INFO] призначено допоміжний засіб реабілітації - ортопедичне взуття. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25.09.2025, [PERSON] станом на 28.05.2024 має заборгованість перед [PERSON] у сумі 277 782,96 гривень. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.07.2025 встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] перед [PERSON] станом на 01.07.2025 складає 136 451,60 гривень. Органом опіки та піклування Богданської сільської ради надано висновок, затверджений 24.07.2025 рішенням виконкому Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за №106, згідно якого орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. Щодо вищевказаного висновку органу опіки і піклування Богданської сільської радисуд вважає за необхідне зазначити наступне. У ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Верховний суд у постанові від 12 серпня 2024 року у справі № 758/9245/22 зазначив, що висновок органу опіки та піклування не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини. Під час розгляду цієї справи надається оцінка усім доказам в сукупності, в тому числі й висновку органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини. Процесуально висновок органу опіки та піклування не є рішенням, а носить рекомендаційний характер та може бути врахований на розсуд суду. Висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкту владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, так як не породжує жодних юридичних наслідків, не впливає на права та обов`язки сторін, а є носієм доказування при наявності цивільного спору, несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування, має рекомендаційний характер. Враховуючи вищевикладене суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Богданської сільської ради щодо недоцільності визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, позивачем у справі, та оцінює його лише як доказ у даній справі, який носить для суду суто рекомендаційний характер без породження певних правових наслідків. Судом також було досліджено запис телефонної розмови між батьком та дитиною, який був записаний самою дитиною. Запис демонструє факт використання батьком нецензурної лайки під час спілкування з власною дитиною. Також заборона відповідача дітям спілкуватися з матір`ю, бабусею (що відображено на записі розмови) є грубим порушенням статтей 157, 159 СК України і яскравим проявом батьківського відчуження. Батько, обмежуючи спілкуваня дитини з матір`ю та бабусею, використовує дитину як інструмент помсти та маніпуляції. Така повендінка прямо суперечить найкращим інтересам дітей. Щодо вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини суд виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Аналіз наведених норм матеріального і процесуального права, роз`яснень Верховного Суду України, дають підстави вважати, що у разі спору місце проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися ч. 3 ст. 160 СК України та положеннями ст. 29 ЦК України. Так, відповідно до ч.ч.1-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Наведене також відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в постановах від 12 листопада 2018 року по справі №344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц. Таким чином, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітніх дітей, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданої 30.08.2011 року, [PERSON] , [INFO] на даний час досягла чотирнадцяти років, а відтак, з цього часу втратила статус малолітньої дитини і вправі сама визначати місце свого проживання. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина у віці 14-ти років може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності із вимогами ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Отже, оцінивши всі вище встановлені обставини, беручи до уваги бажання дітей проживати разом з матір`ю, оскільки їх свідчення є найбільш емоційно вагомим та прямим доказом у цій справі, суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог позивача, оскільки встановлені судом факти свідчать про постійну та самовіддану турботу матері про дітей, її неперервний інтерес. Мати постійно цікавиться життям дітей, їхнім здоров`ям, навчанням та емоційним станом. Це є доказом глибокої емоційної прив`язаності та відповідальності. Крім того, матір має належні житлові умови для проживання та виховання дітей. Зміна місця проживання дітей на місце проживання з матір`ю є найкращим варіантом для забезпечення їхнього благополуччя та розвитку й у свою чергу відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Отже, враховуючи встановлені обставини, те, із урахуванням віку дітей, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю буде відповідати саме найкращим інтересам малолітніх дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову та зміну місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на місце проживання з матір`ю - [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Поряд з цим, суд зазначає, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь позивача судові витрати в сумі 1211,20 гривень судового збору.

Outcome: approved