Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №28.02.2025-100002263, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 6000 грн., строком на 98 днів з дати його надання, з фіксованою незмінюваною процентною ставкою в розмірі 1% за один день користування кредитом, комісією пов`язаною з наданням кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 1200 грн. Кредитний договір, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. Позичальник під час укладення кредитного договору пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі перерахувавши 28.02.2025 суму кредиту 6000 грн. на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] , вказаний нею при укладенні договору. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 16080 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту - 6000 грн., заборгованості по процентах - 5880 грн., заборгованості по комісії - 1200 грн., неустойки - 3000 грн. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 у розмірі 16080 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.07.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у ПАТ «Банк Восток». 06.08.2025 відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовними вимогами не погоджується, так як позивач не надав доказів перерахування на її банківський картковий рахунок грошових коштів за вказаним кредитним договором, що унеможливлює встановити суму наданого кредиту, правильність нарахування процентів, які нараховуються від суми наданого кредиту з дати його отримання. Крім того, зазначила, що позивачем не подано розрахунку заборгованості за кредитним договором, а додана лише довідка, в якій зазначена загальна кількість заборгованості та підписана уповноваженим працівником, проте відсутній розрахунок та нарахування за кожен день, що унеможливлює встановлення суми заборгованості в розмірі 16080 грн. Тому, вважає, що позивачем не доведено факту нарахування відсотків у розмірі 5880 грн. Крім того, відповідачка [PERSON] вказала, що заперечує щодо стягнення з неї неустойки в сумі 3000 грн. та комісії в сумі 1200 грн. При цьому, посилається на п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в якому зазначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, неустойка за даним кредитним договором нарахована в період дії на території України воєнного стану, то відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Споживчий центр». Щодо комісії відповідачка зазначила, що умовами кредитного договору передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі «комісія», економічна сутність плата за надання кредиту) 20% від суми кредиту та дорівнює 1200 грн. Водночас, у постанові Верховного Суду від 09.12.2019 у справі №524/5152/15 зазначено, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. За таких обставин, умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання кредиту і відповідно сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1200 грн є нікчемними з моменту укладення договору, що свідчить про безпідставність заявлених в цій частині вимог, які не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене відповідачка просила відмовити в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 11.08.2025 представник позивача - адвокат Кузьменко М.В. подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом: отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 28.02.2025; подання відповідачкою Заявки кредитного договору №28.02.2025-100002263 (кредитної лінії) від 28.02.2025; надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №28.02.2025-100002263 (кредитної лінії) від 28.02.2025. Означений кредитний договір укладений в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Відповідачка [PERSON] кредитний договір підписувала за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останньою, як фінансовий - [NUMBER]. Крім того, відповідачка не заперечує належність їй номер телефона [NUMBER] і даний номер телефону зазначений як її контактний номер телефону в шапці відзиву на позовну заяву. Представник позивача звертає увагу суду, що саме відповідний номер телефона [NUMBER] було використано відповідачкою, для отримання одноразового ідентифікатора (Е944) та в подальшому підписання кредитного договору 28.02.2025. Видача кредитних коштів відповідачці [PERSON] підтверджується квитанцією №666516370 від 28.02.2025, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Позивач перерахував кошти на картковий рахунок відповідачки, номер якої зазначено нею у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу - LiqРay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідачкою при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Крім того, представник позивача звертає увагу суду, що у відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] посилається на відсутність доказів перерахування кредитних коштів, але при цьому не надає до суду виписки по належних їй рахунках в банківських установах, у тому числі по рахунку № [NUMBER] , який вона зазначила в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений ст.81 ЦПК України. TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 в повному обсязі, надавши відповідачці [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Доводи відповідачки про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу є безпідставними, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідачка не заявляла. Попри те, що відповідачка [PERSON] заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, вона не зробила власного розрахунку. На спростування заперечень відповідачки позивач надає картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом. Щодо нарахування неустойки представник позивача зазначив, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі вказаних змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань Так, кредитний договір з відповідачкою укладений 28.02.2025, тобто після набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустокий є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Зважаючи на викладене, представник позивача вважає, що неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Щодо стягнення комісії представник позивача зазначив, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Право кредитодавця нараховувати комісію за надання кредиту відповідає вимогам ст.ст.1, 8 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідачка своїм підписом у договорі підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Враховуючи вище викладене представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 12.08.2025 до суду надійшла запитувана інформація від ПАТ «Банк Восток» стосовно рахунків [PERSON] , на виконання ухвали суду від 21.07.2025. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28.02.2025-100002263. При укладенні вказаного кредитного договору [PERSON] пройшла ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Кредитний договір між сторонами укладений на веб - сайті позивача шляхом підписання відповідачкою одноразовим ідентифікатором Е944 пропозиції позивача про укладення електронний кредитного договору (оферти) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», надання ТОВ «Споживчий центр» заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 28.02.2025 за посиланням htpp://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii, згідно зі ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», а також відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, підписаної вказаним одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на веб-сайті. Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору №28.02.2025-100002263, заявки на укладення договору, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які разом складають кредитний договір, а також інформаційного повідомлення позичальника, що є додатком до кредитного договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000 грн. строком на строк 98 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 05.06.2025; фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит; одноразова комісія, пов`язана з наданням кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту, що дорівнює 1200 грн. Окрім того, кредитним договором передбачена неустойка: 60 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно довідки ТОВ «СМ Універсал» №0708/25-13 від 07.08.2025 та візуальної форми послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника) щодо укладення електронного договору в інформаційно - телекомунікаційній системі по кредитному договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025, відповідачка була ідентифікована товариством в ІТС і підписала Акцепт одноразовим ідентифікатором, що був доставлений на номер абонента [NUMBER] 28.02.2025 о 17:12:38 у вигляді SMS-повідомлення з текстом «Паролі підпису ШвидкоГроші:Е944 для Договору». Кошти за кредитним договором надано шляхом їх перерахування на рахунок відповідачки, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168180014717257, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №115-1107 від 11.07.2025 та інформацією ПАТ «Банк Восток» №2705-БТ від 30.07.2025. Так, з листа ТОВ «Універсал платіжні рішення» №115-1107 від 11.07.2025 вбачається, що вказане товариство, що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, на підставі укладеного з ТОВ «Споживчий центр» договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта: 28.02.2025 17:13:20 на суму 6000 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua-666516370, призначення платежу: видача за договором кредиту №28.02.2025-100002263. Згідно інформації ПАТ «Банк Восток» №2705-БТ від 30.07.2025, платіжна картка №5168180014717257 емітована як спосіб доступу до рахунку [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , № [NUMBER] у національній валюті. З виписки по вказаному рахунку [PERSON] за 28.02.2025 вбачається, що 28.02.2025 о 17:13:19 на платіжну картку № [NUMBER] зараховано кошти в сумі 6000 грн. З наведеного також вбачається, що реквізити електронного платіжного засобу, вказані відповідачкою у пропозиції та заявці кредитного договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025, а також зазначені в листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №115-1107 від 11.07.2025 про перерахування коштів, співпадають з реквізитами банківської картки, що була відкрита на ім`я [PERSON] в ПАТ «Банк Восток» і на яку 28.02.2025 зараховано кошти в сумі 6000 грн. На підтвердження договірних відносин між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсал платіжні рішення» з приводу надання послуг з переказу коштів без відкриття рахунку позивачем надано договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. За умовами кредитного договору відповідачка зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та інші платежі в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак відповідачка [PERSON] свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 та картки субконто за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025, наданих ТОВ «Споживчий центр» заборгованість відповідачки [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] становить 16080 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 6000 грн., заборгованість за процентами - 5880 грн., заборгованість за комісією - 1200 грн., неустойка - 3000 грн. Проценти за кредитом нараховані за період з 28.02.2025 по 05.06.2025. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно п.10.1. пропозиції про укладення кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року. На підтвердження укладення в електронній формі кредитного договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» і [PERSON] позивач надав його паперову копію, в якій зазначено усі реквізити відповідачки, в тому числі паспортні дані, ідентифікаційний код, місце проживання, реквізити платіжної картки позичальника, а також інформація щодо умов кредитування. Усі невід`ємні частини кредитного договору, а саме: пропозиція про укладення кредитного договору, заявка кредитного договору №28.02.2025-100002263, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №28.02.2025-100002263 та інформаційне повідомлення позичальника, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був введений [PERSON] , особу якої попередньо ідентифіковано ТОВ «Споживчий центр», і на вказаний нею номер телефону відправлено СМС повідомлення з одноразовим ідентифікатором Е944 для акцептування вищевказаного договору. Наведене також підтверджується довідкою ТОВ «СМ Універсал» №0708/25-13 від 07.08.2025 та візуальної форми послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника) щодо укладення електронного договору в інформаційно - телекомунікаційній системі по кредитному договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025. Отже, порядок укладення та підписання вказаного кредитного договору відповідає вимогам частин 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказане свідчить про те, що відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредитування, розміру відсотків за користування кредитом та інших платежів, порядку їх сплати і уклали в належній формі кредитний договір. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт та відповідачка підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який нею особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). При цьому спірний договір, укладений між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину. Матеріали справи не містять і відповідачка не надала суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт укладення в електронній формі кредитного договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» і [PERSON] . Суд вважає необґрунтованими твердження відповідачки про те, що позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження переказу їй коштів за кредитним договором. Так, на підтвердження факту перерахування ТОВ «Споживчий центр» [PERSON] коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на банківський рахунок відповідачки, що зазначений нею у кредитному договорі, позивачем надано лист ТОВ «Універсал платіжні рішення» №115-1107 від 11.07.2025, відповідно до якого, на підставі укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсал платіжні рішення» договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, вказане товариство 28.02.2025 перерахувало кошти в сумі 6000 грн. на платіжну картку клієнта № [NUMBER] на виконання договору кредиту №28.02.2025-100002263. Зазначений номер банківської карти № [NUMBER] , на яку були перераховані кредитні кошти, співпадає із номером банківської карти відповідачки, вказаним нею у заявці кредитного договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025. Крім того, інформацією №2705-БТ від 30.07.2025 ПАТ «Банк Восток» підтвердило, що на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] , на яку 28.02.2025 надійшли кошти в розмірі 6000 грн. Враховуючи пояснення надані представником позивача у відповіді на відзив, умови договору про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, суд зауважує, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською фінансовою установою, має статус фінасової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи. Разом з тим, вказуючи на відсутність доказів перерахування кредитних коштів на її рахунок, відповідачка всупереч принципу змагальності цивільного судочинства не надала суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок або що зазначений картковий рахунок на час укладення кредитного договору 28.02.2025 їй не належав. Також відповідачка не скористалася своїм правом заявляти клопотання про витребування таких доказів, якщо не мала можливості отримати їх самостійно. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачкою не спростовано факт надання ТОВ «Споживчий центр» [PERSON] грошових коштів на виконання кредитного договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] , надавши їй кредитні кошти в обумовленому кредитним договором розмірі. Суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження відповідачки, що позивачем не доведено факту нарахування відсотків у розмірі 5880 грн., оскільки вказане спростовується наданою ТОВ «Споживчий центр» карткою субконто за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025, в якій зазначено період нарахування відсотків - з 28.02.2025 по 05.06.2025 (98 днів), щоденний розмір нарахованих відсотків - 60 грн., що відповідає умовам договору (6000 грн. (сума кредиту) х 1% (щоденна процентна ставка), відсутність платежів на погашення кредитних зобов`язань. З наведеного вбачається, що заборгованість відповідачки за відсотками за спірним кредитним договором становить 5880 грн. (6000 грн.х1%)х98). Окрім того, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідачки про нікчемність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту в розмірі 1200 грн. та безпідставність позовних вимог про стягнення з неї цієї суми коштів, з огляду на наступне. Відповідно до п.7 заявки кредитного договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025, комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - «комісія», економічна сутність - плата за надання кредиту) - 20% від суми кредиту та дорівнює 1200 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. З огляду на вказані положення законодавства України, чинного на час укладення кредитного договору між сторонами, суд вважає законним право кредитора (позивача) встановлювати, зокрема, комісію за надання кредиту, що передбачена п.7 заявки кредитного договору №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025, адже така комісія включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21), постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24). Відтак, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості зі сплати комісії в розмірі 1200 грн. законними та обґрунтованими. Отже, судом встановлено, що [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконала, не повернула кредитні кошти, проценти за користування ними та не сплатила інші платежі у визначений строк та розмірах, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст.1052 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст.525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позивачем доведено, а відповідачкою не спростовано, що вона порушила умови кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту, процентів за користування ним, комісії, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки неустойки за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025, суд зазначає наступне. Так, кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 передбачена неустойка: 60 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Із наданої позивачем довідки - розрахунку заборгованості за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 вбачається, що відповідачці [PERSON] нараховано неустойку в розмірі 3000 грн. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та виключено пункт 6-1, що передбачав звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, а саме: від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором у разі такого прострочення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк з дня його припинення або скасування. Разом з тим, положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24 лютого 2022 року, який триває донині. З досліджених судом доказів встановлено, що неустойка за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 нарахована у період дії в Україні воєнного стану, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з огляду на наступне. Відповідно до ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачку [PERSON] як позичальника за кредитним договором, слід звільнити від обов`язку сплати неустойки за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 у розмірі 3000 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №28.02.2025-100002263 від 28.02.2025 у загальному розмірі 13080 грн., з яких: 6000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5880 грн. - заборгованість за процентами, 1200 грн. - комісія. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції №СЦ00027331 від 15.07.2025 вбачається, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом частково на 81,34% (13080 грн х 100% / 16080 грн), з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1970,38 грн. (2422,40 грн. х 81,34% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial