Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, в якому просила: визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та договір купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0863 га, кадастровий номер 0521610100:01:025:0048, які було укладено між [PERSON] та [PERSON] , дійсними; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , з 1/2 часткою погріба літ. Б, площею 20,8 кв.м., сараю літ. В, убиральні літ. Д, та на земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0863 га, кадастровий номер 0521610100:01:025:0048. Позов мотивований тим, що з 2016 року позивач проживає в квартирі [ADDRESS] , так як домовилася із її власником [PERSON] про всі питання оформлення купівлі вказаної квартири та належної йому земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0863 га, кадастровий номер 0521610100:01:025:0048. [PERSON] зобов`язався підготувати всі необхідні документи для оформлення договорів купівлі-продажу. Після заселення позивач зайнялась ремонтом квартири для можливості комфортного проживання у ній. У липні 2016 року позивач з [PERSON] обговорили всі умови оформлення купівлі-продажу квартири та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В результаті зустрічі та обговорення умов договору, позивачку все влаштувало, і стан квартири і її ціна, тому вони домовилися про те, що позивачка передає кошти, але оформлення буде проводитися на її співмешканця [PERSON] , [INFO] , оскільки він, хоч і не документально, але був головою сім`ї, і власник мав у найближчий період підготувати всі необхідні документи. Передавши кошти, 11.07.2016 року в сумі 150000,00 грн. як повну суму за покупку, позивач отримала довіреність, якою власник уповноважив її на власний розсуд за ціною та на умовах, що мали визначитись позивачем (вже формально, в процесі виконання доручення), продати вищезазначені квартиру і земельну ділянку [PERSON] , то оригінали всіх документів, в тому числі технічний паспорт на квартиру, договора та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 630167. Співмешканець позивача [PERSON] на той час був громадянином росії і спочатку хотів оформити відмову від громадянства, а потім купівлю майна. Оформлення необхідних документів пов`язаних з громадянством займало тривалий час, а з 2018 року [PERSON] важко хворів, в зв`язку з чим вимушений був лікуватись стаціонарно, а [INFO] помер. В кінці 2024 року позивачу стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку зі смертю [PERSON] правонаступником у спірних правовідносинах виступає його дружина [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Позивач неодноразово телефонував відповідачу з приводу нотаріального укладення договору, однак остання повідомила, що претензій щодо квартири та земельної ділянки не має, однак не бажає оформляти на себе в спадщину майно, яке вже чоловік продав, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 2016 року позивач проживає в квартирі [ADDRESS] , так як домовилася із її власником [PERSON] про всі питання оформлення купівлі вказаної квартири та належної йому земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0863 га, кадастровий номер 0521610100:01:025:0048. [PERSON] зобов`язався підготувати всі необхідні документи для оформлення договорів купівлі-продажу. Після заселення позивач зайнялась ремонтом квартири для можливості комфортного проживання у ній. У липні 2016 року позивач з [PERSON] обговорили всі умови оформлення купівлі-продажу квартири та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В результаті зустрічі та обговорення умов договору, позивачку все влаштувало, і стан квартири і її ціна, тому вони домовилися про те, що позивачка передає кошти, але оформлення буде проводитися на її співмешканця [PERSON] , [INFO] , оскільки він, хоч і не документально, але був головою сім`ї, і власник мав у найближчий період підготувати всі необхідні документи. Передавши кошти, 11.07.2016 року в сумі 150000,00 грн. як повну суму за покупку, позивач отримала довіреність, якою власник уповноважив її на власний розсуд за ціною та на умовах, що мали визначитись позивачем (вже формально, в процесі виконання доручення), продати вищезазначені квартиру і земельну ділянку [PERSON] , то оригінали всіх документів, в тому числі технічний паспорт на квартиру, договора та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 630167. Співмешканець позивача [PERSON] на той час був громадянином росії і спочатку хотів оформити відмову від громадянства, а потім купівлю майна. Оформлення необхідних документів пов`язаних з громадянством займало тривалий час, а з 2018 року [PERSON] важко хворів, в зв`язку з чим вимушений був лікуватись стаціонарно, а [INFO] помер. В кінці 2024 року позивачу стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку зі смертю [PERSON] правонаступником у спірних правовідносинах виступає його дружина [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Позивач неодноразово телефонував відповідачу з приводу нотаріального укладення договору, однак остання повідомила, що претензій щодо квартири та земельної ділянки не має, однак не бажає оформляти на себе в спадщину майно, яке вже чоловік продав. Відповідно до положень статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (манно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Як вбачається зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такій договір дійсним. Із системного аналізу ст. 220 ЦК України випливає, що умовами застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Зазначене вище узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 року при розгляді справи за №6-1288цс17. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, позивач не має змоги нотаріально посвідчити даний договір, тому він може бути визнаний дійсним в судовому порядку. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved