Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з\~ обмеженою відповідальністю\~«ФК Айкон Дебт Коллекшн», від імені якого діє Пархомчук Сергій Валерійович, звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №1467182 від 17.01.2021 року в сумі 8528,00 грн. (в т.ч.: 2600,00 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 5928,00 грн. заборгованість по відсоткам), а також понесених витрат у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. \~ \~ \~ \~Також позивач подав до суду заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу, на підставі якої просить стягнути з [PERSON] понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. На виконання вимог частини шостої ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та виконав свій процесуальний обов`язок, надіславши на цю адресу копію ухвали про відкриття провадження по справі. Позивачем, до заяви про усунення недоліків позовної заяви, було додано докази надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 17.01.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1467182 (далі Кредитний договір або Договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким Кредитодавець надав відповідачу кредит на суму 2600,00 грн. Загальний строк кредитування 30 днів. Сторони погодили, що стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору. \~ \~ \~ \~ Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 12.06.2025 утворилась заборгованість у розмірі 8528,00 грн. (в т.ч.: 2600,00 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 5928,00 грн. заборгованість по відсоткам). Також, 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 1467182 від 17.01.2021 укладеним з [PERSON] . 07.09.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 1467182 від 17.01.2021 до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (далі Позивач) у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача. На виконання умов зазначених договорів укладено реєстр № № 1-07092021, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги ТОВ «Лінеура Україна» за кредитним договором № 1467182 від 17.01.2021 року на суму 8528.00 грн. до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», та реєстр №2 07/09/2021, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за кредитним договором №1467182 від 17.01.2021 року на суму 8528.00 грн. до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн». По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані\~\~ в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію\~\~укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~\~\~\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. \~ \~ \~ \~За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. \~ \~ \~ \~Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. \~ \~ \~ \~Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено дистанційно в електронній формі Договір, який відповідач підписав за допомогою накладення електронного підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора. Згідно з даними листа ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 02.07.2021, дане Товариство, на підставі укладеного між товариством і ТОВ "Лінеура Україна" договору на переказ коштів, повідомило про проведення успішної транзакція на картку клієнта [NUMBER] у сумі 2600,00 грн. - 17.01.2021. Таким чином, суд вважає доведеним факт перерахування ТОВ "Лінеура Україна" відповідачу кредитних коштів за Договорами, оскільки саме реквізити цієї платіжної картки [NUMBER] були зазначені у Договорі №1467182. Доказів щодо повернення кредитних коштів відповідачем за Договором та сплати процентів за користування кредитними грошима, матеріали справи не містять. За таких\~обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що заборгованість\~ Позичальника\~за Договором\~№ №1467182 від 17.01.2021 року за предметом позову станом на дату подання позову (виписка з особового рахунку), складає 8528,00 грн. (в т.ч.: 2600,00 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 5928,00 грн. заборгованість по відсоткам). Вказані факти підтверджено належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростовано, а тому сума за предметом позову підлягає стягненню на користь позивача на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, уповноважений представник позивача надав суду разом з заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу: довіреність від 09.07.2025 року, копію акту про отримання правової допомоги від 01.10.2025 року, рахунок від 01.10.2025 року, платіжну Інструкцію № 1013 про оплату наданих послуг. Так, вартість послуги щодо складання позовної заяви, у тому числі консультація щодо перспективи судового врегулювання складає за 1 год. -2000,00 грн., складення та подання до суду позовної заяви за 2,5 год. 5000,00 грн., інші клопотання, заяви до суду за 1,5 год. 3000,00 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів 500,00 грн., всього - 10500,00 грн. Зазначені послуги були надані Адвокатом позивачу, що підтверджується актом про отримання правової допомоги від 01.10.2025 року. Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Вказана правова позиція знайшла також своє відображення у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами, а тому така вимога підлягає задоволенню. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору по справі у сумі 2422,40 грн. підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved