Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Представник заявника [PERSON] звернувся до суду з заявою, у якій просив видати обмежувальний припис, у якому заборонити [PERSON] на строк 6 місяців заборонити наближатися до житла [PERSON] ближче ніж на 8 метрів, заборонити будь-яким чином спілкуватись з [PERSON] , зобов`язати [PERSON] утриматися від вчинення психологічного та фізичного насильства щодо [PERSON] . Мотивував заяву тим, що [PERSON] протягом тривалого часу, приблизно два роки систематично порушує громадський спокій. А саме галасує, викрикує незрозумілі фрази до заявника, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, кидається різними предметами в бік заявника. У зв`язку з цим, заявник неодноразово викликав на місце події патрульну поліцію, проте попри письмові попередження, профілактичні бесіди з боку поліції, поведінка сусідки не змінилась в кращу сторону. 09.10.2025 року заявником було написано заяву про вчинення психологічного насильства [PERSON] відносно нього, що підтверджується протоколом та поясненнями. Враховуючи наведене, просив заяву задовольнити. В судове засідання представник заявника і заявниця не з`явилися, однак представник заявника подав заяву про розгляд даної справи без їх участі, вимоги підтримують у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи не подала. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Судом встановлено, що заявник зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] виданим Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області від 25.01.2008 року. Судом встановлено, що заявниця зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 2132 від 29.11.2019 року, виданою Виконавчим комітетом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. На підтвердження своїх вимог заявник додав до заяви копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 03.10.2025 року, у якій викладено обставини події, яка сталася 02.10.2025 року. Так, відповідно до вказаної заяви, 02.10.2025 року близько 12.00 год. у [ADDRESS] [PERSON] погрожувала заявнику словесно, чим образила його честь та гідність. Аналогічна інформація міститься у письмових поясненнях [PERSON] від 03.10.2025 року; копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 09.10.2025 року, у якій викладено обставини події, яка сталася 07.10.2025 року. Так, відповідно до вказаної заяви, 07.10.2025 року близько 14.30 год. у [ADDRESS] [PERSON] ображала заявника та його родину, погрожувала, вчиняла психологічне насильство Аналогічна інформація міститься у письмових поясненнях [PERSON] від 07.10.2025 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження викладених у заяві обставин заявником не надано. З цього приводу суд зазначає, що всі долучені до матеріалів справи документи, на які посилається заявник, свідчать про те, що він звертався до органу поліції з повідомленням щодо домашнього насильства. При цьому, суду не доведено вчинення [PERSON] домашнього насильства фізичного, психологічного чи буди-якого іншого характеру відносно [PERSON] . Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між [PERSON] та [PERSON] і не підтверджує факт вчинення останньою щодо нього домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі №635/4854/19. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях . Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п.п. 7, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, однак з огляду на встановлені за результатами судового розгляду обставини, судом не встановлено, що [PERSON] вчиняє відносно [PERSON] домашнє насильство, для запобігання і протидії якому у суду могли б бути підстави застосувати положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені [PERSON] вимоги не підлягають задоволенню судом. Оскільки [PERSON] не надав беззаперечних доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. З огляду на вказане, підстави для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису відсутні, а судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed