Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Єльнікова Н.О. звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обгрунтування своїх позовних вимог представник зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачем, син постійно проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, тому позивач звернувся з даним позовом до суду, просить стягнути аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 05.08.2025 було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Білобабка В.В. про розгляд справи повідомлені належним чином, відзив до суду не подали, 11.12.2025 представник на електронну адресу суду подав заяву в якій просив відкласти розгляд справи, оскільки з`явитися на засідання не має можливості, у зв`язку з проведенням слідчих дій, відрідження, перебування в м. Запоріжжя. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання потрібно відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовом узасіданні вмежах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. З матеріалів справи вбачається, що в ухвалі про відкриття провадження від 05.08.2025 зазначено, що розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Однак, сторона відповідача не скористалася своїм правом та у визначений строк не подала до суду відзив напозовну заяву. Разом із цим, жодних доказів того, що представник приймає участь у проведенні слідчих дій та перебуває у відрідженні в м. Запоріжжя, не надано. Таким чином, враховуючи те, що розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також те, що представником відповідача не надано доказів того, його перебування в іншому місті за виробничою необхідністю, суд приходить до висновку, що підстави для відкладення судового засідання не є необґрунтованими. Враховуючи те, що клопотання про відкладення судового засідання визнано судом необґрунтованим, з метою недопущення зловживання процесуальними правами та затягуванням розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання. \~Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. \~Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. \~ Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2015 (а.с.8). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16.04.2024 розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.10.2016 року Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.9). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою позивача: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 564 (а.с.11,12). Згідно рішення виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області №14 від 10 липня 2025 року «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] » було встановлено місце проживання дитини [PERSON] разом зі мною, тобто разом з батьком (а.с.18). Актом обстеження умов проживання та фото таблицею складеним депутатом Новоукраїнської міської ради Червоненко Л.М. 25.06.2025 встановлено, що умови проживання та виховання для [PERSON] створені відмінні. В будинку проживають, окрім позивача [PERSON] дружина та [PERSON] син. Позивач створив належні побутові умови, забезпечує комфорт та опікується дружиною і сином на належному рівні, підтримуючи матеріально та морально. Зі слів сусідів, вчителів з лютого 2022 по теперішній час [PERSON] самостійно виховує дитину, мати хлопчика приїздить до дитини раз на 3-4 місяці. Повноцінної участі у вихованні та утриманні сина мати не бере. (а.с.20-36). Як вбачається з довідки Новоукраїнського ліцею № 8 та протоколу психодіагностики неповнолітній [PERSON] є учнем 2-Б класу. Батько займається вихованням дитини, цікавиться його навчанням, відвідує батьківські збори, шкільні заходи. Мама хлопчика за період навчання у закладі не з`являлася, навчальним процесом не цікавиться, батьківські збори жодного разу не відвідувала. Емоційний стан дитини стабільний, самооцінка в межах, труднощів у соціальній адаптації не спостерігаються, пізнавальні процеси розвиненні відповідно до віку (а.с.16,38-39). В матеріалах справи наявні письмові пояснення сусідів та знайомих позивача в яких вони стверджують, що вихованням та утриманням дитини займається батько, мати дитини відвідує сина дуже рідко (а.с. 40,41,42,43-44). З довідки про доходи [PERSON] працює в ТОВ "АВ метал груп», отримує заробітну плату (а.с.15). За місцем роботи позивач характеризується позитивно, як сумлінний та відповідальний працівник (а.с.13,14). На даний час сімейні відносини між сторонами припинені. Після припинення сімейних відносин між сторонами дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідно до ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів. Враховуючи зазначене, положення статті 182 СК України, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved