Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2022 року звернувся у суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 квітня 2021 року між ним - [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. Факт укладення договору позики та отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується договором позики від 13 квітня 2021 року. Відповідно до умов цього договору [PERSON] отримала у позику кошти в розмірі 27 000 грн, які зобов`язалася повернути у строк до 1 жовтня 2021 року. Однак у визначений термін [PERSON] грошові кошти не повернула. Просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у розмірі 57 000 грн, в рахунок покриття інфляційних втрат на невиконання умов договору позики в період з 1 жовтня 2021 року по 8 грудня 2022 року 15 813 грн 25 коп., в рахунок 3% річних з простроченої суми 2 033 грн 26 коп., 15 000 грн моральної шкоди та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги. Ухвалою судді від 28 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження, із власної ініціативи суду розгляд справи ухвалено проводити у судовому засіданні з викликом сторін. 18 січня 2023 року ухвалено заочне рішення. 11 вересня 2023 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Іванів О.Б. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року заяву задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] адвокат Ошуст С.Є. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Іванів О.Б. позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши учасників провадження, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи зі слідуючого. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 13 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Рожнятівського нотаріального округу Івано-Франківської області Кренців В.З. та зареєстровано в реєстрі за № 34. За умовами цього договору [PERSON] (позикодавець) передав у власність [PERSON] (позичальнику) грошові кошти у розмірі 57 000 грн, а остання зобов`язалася повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів у строк до 1 жовтня 2021 року. Віповідачка у заяві про перегляд заочного рішення зазначає, що дійсно між нею та позивачем мало місце укладення договору позики, який нотаріально посвідчений 13 квітня 2021 року приватним нотаріусом Рожнятівського нотаріального округу Кренцівим В.З. та зареєстровано в реєстрі за № 34. Ця обставина нею не оспорюється. Однак заперечує будь-яке отримання нею грошових коштів від позивача та стверджує, що укладений договір позики передував фактичному отриманню нею коштів. Кошти у позику від позивача вона не отримувала, а тому вважає, що будь-яких зобов`язань за договором позики для неї не настало. Достовірно знаючи, що кошти від позивача вона не отримувала, фактично не вважала за необхідне вчиняти будь-які дії за цим договором, оскільки зі змісту договору вбачається, що він вважається укладеним з моменту передання коштів. Суд установив, що 13 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів між фізичними особами, посвідчений приватним нотаріусом Рожнятівського нотаріального округу Івано-Франківської області Кренцівим В.З. та зареєстровано в реєстрі за № 34. Відповідно до п. 1 цього Договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 57 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 1 жовтня 2021 року. У пункті 4 цього Договору сторонами узгоджено, що прийнявши виконання зобов`язання позикодавець повинен видати позичальникові розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі, а саме - заяву, справжність підпису на якій повинно бути засвідчено нотаріально та повернути йому борговий документ (свій примірник цього договору позики). Згідно з пунктом 9 цього Договору цей договір вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальникові. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 Цивільного кодексу України). В ході судового розгляду позивач не зазначив, якими саме купюрами передавалися ним кошти, де саме передавалися ним ці кошти (місце передачі). Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він дійно посвідчував договір позики між [PERSON] та [PERSON] , ним було виготовлено проєкт цього договору, після чого він дав його текст на ознайомлення сторонам. В пункті 9 цього Договору зазначено, що цей договір вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальникові. Після ознайомлення з текстом договору сторони підписали його. При цьому в його присутності кошти не передавалися, розписка відповідачкою позивачеві не надавалася. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка отримувала кошти (у позику) та доказів, які б підтверджували обставини передання їй цих грошей (суми позики). Як зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 19 квітня 2023 року (справа №755/7216/21) факт отримання коштів у борг відтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним судом у Постанові від 4 березня 2020 року (справа № 632/2209/16), де суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що зміст наданої розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача, дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення вказаної усми як боргу за договором позики. Оцінив і дослідив усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висвновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факту отримання грошових коштів відповідачкою за умовами договору позики. У відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed