Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

08.08.2025 до Підгаєцького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вона просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 09 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підгаєцького районного управління юстиції Тернопільській області, актовий запис №37; судові витрати стягнути з відповідача в її користь; після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. У шлюбі народилося двоє дітей. Позивачка вважає, що можливості зберегти сім`ю немає. Вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб фактично припинив своє існування, подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з цим вона наполягає на його розірванні. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ від 07.08.2025 справа надійшла в провадження судді Лелик О.М. Ухвалою судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області Лелик О.М. від 07.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 03 вересня 2025 року на 13 год. 30 хв. 25.08.2025 до Підгаєцького районного суду Тернопільської області через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву від представниці відповідача, адвокатки Баган Оксани Василівни (яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВО№1114749 від 22.08.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР№ 000291 від 27.04.2018), в якому вона повідомила, що [PERSON] на даний час перебуває за межами України, жодні повідомлення щодо справи йому не надходили. Про наявність справи в суді, він дізнався випадково. Позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Повідомляє, що на даний час у них з позивачкою ускладнились відносини та виникли тимчасові непорозуміння. Зазначає, що під час шлюбу в них народилося двоє дітей, які на даний час є неповнолітніми, потребують батьківської допомоги та підтримки. Для відповідача важливо, щоб діти зростали у повноцінній сім`ї. Відповідач [PERSON] з дружиною перебувають у шлюбі уже понад 13 років. За цей час у них уже виникали сварки та непорозуміння, але їм вдавалося приходити до спільної згоди та розуміння. Відповідач [PERSON] на даний час вчиняє всі дії для примирення з позивачкою та вважає, що цілком можливо зберегти сім`ю. Жодних насильницьких дій проти позивачки, відповідач не здійснював. Просить надати строк на примирення тривалістю шість місяців з метою збереження сім`ї та зменшення негативного впливу подружнього конфлікту на неповнолітніх дітей (арк.спр.18-19). 02.09.2025 через канцелярію суду, від позивачки надійшла заява, в якій вона просить здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (арк.спр.21). 03.09.2025 через систему «Електронний суд», від представниці відповідача надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у їхній відсутності. Клопотання про надання строку на примирення підтримують та просять його задовольнити (арк.спр.22-23) Ухвалою суду від 03.09.2025 клопотання представниці відповідача, з огляду на положення ст.111 СК України, частково задоволено, провадження у цій справі на підставі п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України зупинено та надано сторонам строк для примирення тривалістю 2 (два) місяці, а саме до 03.11.2025. Вказана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили (арк.спр.24). Розпорядженням керівника апарату суду №01-04/11 від 24.11.2025 на підставі рішення №6 зборів суддів Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 21.11.2025, у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя рішенням Вищої ради правосуддя від 06 листопада 2025 року №2344/0/15-25, призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 справу передано судді Кравчук В.М. Ухвалою судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області Кравчук В.М. від 26.11.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16 грудня 2025 року на 10 год. 30 хв. 12.12.2025 через канцелярію суду, від позивачки надійшла заява, в якій вона просить здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (арк.спр.34). 16.12.2025 у судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є заяви позивачки та представниці відповідача про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Більш того, сторони клопотали розгляд справи здійснювати без їхньої участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ) зареєстрували шлюб 09 жовтня 2012 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 37. Це підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підгаєцького районного управління юстиції Тернопільській області 09 жовтня 2012 року. Після державної реєстрації шлюбу заявниця змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (арк.спр.3). У шлюбі народилося двоє дітей: - син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданеГалицькою сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області, актовий запис №2 від 27.03.2013 (арк.спр.5); - син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданеПідгаєцьким районним відділом державної реєстрації актівцивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №12 від 22.04.2016 (арк.спр.6). Позивачка вказує у позовній заяві, що вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На розірванні шлюбу наполягає, оскільки їхній з відповідачем шлюб фактично припинив своє існування, наявні різні погляди на життєві цінності, відсутні взаєморозуміння та повага один до одного, тому перебування в такому шлюбі суперечить її інтересам (арк.спр.1). Зі змісту заяви представниці відповідача, адвокатки Баган О.В., датованої 22.08.2025, яка є в матеріалах справи (арк.спр.18-20), вбачається, що відповідач [PERSON] на той момент перебував за межами України, що підтверджує факт окремого проживання позивачки з відповідачем. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя, а саме: зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення при розірванні щлюбу у відповідності до ч.1 ст.111 СК України тривалістю два місяці для відновлення сімейних стосунків, не дали результату. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження /.../ є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги позивачки [PERSON] , зважаючи на засади справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, якщо має місце стійкий розлад подружніх відносин. Оскільки позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, встановлений строк для примирення не дав позитивного результату, то відмова в розірванні шлюбу буде певною мірою примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони фактично не підтримують сімейних, подружніх відносин, не проживають разом, отже шлюб носить формальний характер і вже фактично перестав існувати, то суд переконаний, що збереження його не відповідає інтересам як позивачки, так і відповідача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляти у задоволенні позову немає підстав. Згідно з ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище " [PERSON] ", тому суд,

Outcome: approved