Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Представник позивача\~Львівського міського\~комунального підприємства\~«Львівтеплоенерго»(далі також позивач) звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідача [PERSON] (далі також відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період 01.03.2021 28.02.2025 за послуги з постачання гарячої води (витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання) у розмірі 58\~197,78 гривень, інфляційні втрати у розмірі 566,23 гривень, 3 % річних у розмірі 120,35 гривень, пеню у розмірі 2 027,14 гривень та витрати по оплаті судового збору в сумі 3\~028 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 01.12.2021 між позивачем та відповідачем вважається укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. Для здійснення оплати за надані послуги відповідачу відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Однак, за період з 01.03.2021 28.02.2025 у відповідача перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість за послугу з постачання гарячої води (витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання) у розмірі 58\~197,7850 гривень, інфляційні втрати у розмірі 566,23 гривень, 3 % річних у розмірі 120,35 гривень, пеню у 2 027,14 гривень. На підставі вищевикладеного, просить у судовому порядку стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості, з урахуванням пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат, а також суму судових витрат. Ухвалою суду від 22.04.2025 року відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду з викликом сторін. 04.06.2025 представник відповідача подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву. Відзив мотивує\~тим,\~що в матеріалах справи № 465/3265/25 відсутні будь-які належні та допустимі докази, котрі підтверджують фактичне надання та отримання централізованого опалення від ЛМКП «Львівтеплоенерго» за адресою: [ADDRESS] . До позовної заяви не додано жодного належного доказу, який би підтверджував застосування відповідних тарифів на зазначені послуги (в тому числі, але не виключно: квитанції, рахунки). Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт існування будь-яких договірних правовідносин між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та [PERSON] . Відповідач набула у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу лише 08.08.2019, де у п. 11. Договору передбачено, що продавці зобов`язуються сплатити заборгованість з комунальних послуг, якщо така існує, знятися з реєстраційного обліку та звільнити квартиру від особистих речей і передати її покупцеві до 01.09.2019. Як наслідок, не враховано, що [PERSON] з об`єктивних причин не могла вчиняти договору приєднання від 01.07.2014 (п. 5 даного переліку), а докази правонаступництво за вказаним договором в матеріалах справи відсутній і лише у січні 2020 року було проведено зміну власника особового рахунку на [PERSON] . Вказані послуги на суму 58 197,78 грн. не споживалася відповідачем у вказаний період за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2023 у справі № 465/9367/21 у позові ЛМКП «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення 39 048,08 грн. було відмовлено, однак позивач повторно звертається до суду, формально змінивши період надання послуг. Тому в повному обсязі заперечують проти задоволення позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго», вважають їх необґрунтованими та безпідставними. У зв`язку, з чим просить відмовити ЛМКП «Львівтеплоенерго» у задоволенні позовної заяви (позовних вимог) по справі № 465/3265/25 про стягнення заборгованості за надані послуги з [PERSON] . Ухвалами суду від 04.06.2025, 19.06.2025, 18.08.2025, 08.09.2025 витребувано від ЛМКП «Львівтеплоенерго» розрахунок заборгованості [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.03.2021 по 28.02.2025 по кожному місяцю із зазначенням відповідних тарифів та кількості спожитої послуги. Ухвалою суду від 10.11.2025 визнано неналежним виконання своїх процесуальних обов`язків позивачем та застосовано до позивача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків. 24.11.2025 представник відповідача подав через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі. До яких зазначає, 10.11.2025 в судовому засіданні до матеріалів справи № 465/3265/25 було долучено відповідь позивача на адвокатський запит від 29.09.2025 № 08-9562-09/25. Як слідує з наданої відповіді, коли [PERSON] здійснювала споживання послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», то остання подавала відповідні показники: «березень 2021 грудень 2023». Водночас є місяці, де показники не подавалися, оскільки не було фактичного спожиття послуг. Щодо періоду: «грудень 2023 січень 2025», показники становлять «0», через те, що відповідач не користувалася послугами ЛМКП «Львівтеплоенерго». На противагу наведеному, незважаючи на неподання показників лічильника та не споживання послуг, позивач все рівно здійснював нарахування по «2» ГКал/м3 кожного місяця. У відповіді чітко зазначено, що споживач здійснювала подання показників з лічильника, водночас ЛМКП у своєму розрахунку наводить зовсім інші дані, що не відповідають фактичним обставинам справи (зазначені неточності виділені «червоним» в стовбці «Відомості Позивача»). Додатково з відповіді вбачається, що було проведено коригування на 63 ГКал/м3. Вказане коригування позивачем у своєму розрахунку не враховано. З іншого боку, як слідує з розрахунку позивача, в стовбці «Тариф» кожного місяця вказуються різні його показники. Тому, стороною відповідача було подано клопотання про витребування доказів щодо тарифікації і відомостей про те, який ж тариф був кожного місяця і на підставі яких первинних документів такий застосовувався. 04.06.2025 Франківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу по справі № 465/3265/25, якою суд постановив витребувати від Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» розрахунок заборгованості [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2021 по 28.02.2025 по кожному місяцю, із зазначенням відповідних тарифів та кількості спожитої послуги. Станом на 24.11.2025 вказана ухвала суду не виконана. Відтак, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо підставності нарахування заборгованості за спірний період. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, надала аналогічні пояснення викладеним в позовній заяві. Просила позов задоволити повністю. Представник відповідач у судовому засіданні позов заперечив повністю, надав аналогічні пояснення, викладеним у відзиві на позовну заяву та до додаткових пояснень у справі. Просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що [PERSON] є власником,\~зареєстрована та\~проживає у\~квартирі[ADDRESS] . Даний факт підтверджується копіями документів: договором купівлі продажу квартири від 08.08.2019, який зареєстровано в реєстрі за №1723, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №176761556 від 08.08.2019 та довідкою про склад сім`ї і прописки № 12 від 15.04.2025. Для здійснення оплати за надані послуги за адресою проживання відповідачки відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2023 у справі №465/9367/21 у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, відмовлено. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Проте, підстави позову у даній справі та у судовій справі №465/9367/21, рішення суду в якій набрало законної сили, не є тотожними, тому не є підставою для закриття провадження у такій справі за інший проміжок часу. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.07.2025 у справі №465/1816/24 відмовлено у видачі судового наказу за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 14 278,08 грн. та 302,80 грн. судового збору. Згідно наданого позивачем до позовної заяви розрахунку за надану послугу гаряча вода за період з 01.03.2021 по 28.02.2025 вбачається, що у відповідача перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 58 197, 78 гривень. Однак, згідно наданої позивачем відомості про нарахування та оплату послуги постачання гарячої води за період з 01.03.2021 по 28.02.2025 вбачається, що у\~відповідача перед\~ЛМКП «Львівтеплоенерго»\~утворилася заборгованість\~ у розмірі 58 701,15 гривень. Крім цього, згідно наданих позивачем розрахунку для суду за надану послугу гаряча вода основного боргу за період з 01.01.2024 по 01.03.2025 вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» також нараховані відповідачу інфляційні втрати у розмірі 566,23 гривень та 3% річних у розмірі 120,35 гривень та пеня в розмірі 2027,14гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до положень частини четвертої\~статті 319 ЦК України,\~власність зобов`язує. Згідно\~статті 322 ЦК України,\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення\~статті 322 ЦК України\~встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються Законом України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, чинною частково у спірний період. Відповідно до Закону України\~«Про\~теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно з ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач або суб`єкт теплопостачання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з ч.6 ст.25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Основні засади організаційних, господарських відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1209. Відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч. 1 ст.\~7\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтями 67, 68\~ЖК\~України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Надання послуг з централізованого постачання гарячої води підтверджено наданими позивачем доказами. З моменту надання відповідачу послуг з постачання централізованого опалення та гарячого водопостачання, в силу норм житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у них виникли правовідносини, які полягають у виконанні зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до ст.ст.\~156,\~162 ЖК України, плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ч. 2\~ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За змістомч.3 статті 24 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до пункту 8 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, послуги надаються споживачу згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договір приєднання. Відповідно до\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З 01.07.2014 між сторонами вважався укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго», який діяв до 30.11.2021. 01.12.2021 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та споживачем укладено індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua/. Згідно з пунктами 1, 2 індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 Цивільного кодексу України. Цей договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства https://lmkp.lte.lviv.ua. Як передбачено п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Аналогічні положення містяться в п.4 індивідуального договору. За умовами зазначених договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. За умовами п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.08.2019 № 830, п. 12 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 11.12.2019 № 1182, фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статей 10 та 11 Закону України «Про електронну комерцію» (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця). Пунктом 5 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та п. 5 індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Оскільки послуги за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ) позивачем надаються, відповідач від таких не відмовлялася, слід вважати, що вона приєдналися до умов договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго», який діяв з 30.11.2021 та індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, який діє з 01.12.2021. Згідно Постанови Верховного суду України від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 р. за № 830 фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги (постачання теплової енергії і гарячої води до квартири відповідачем в судових засіданнях не заперечувалось). Відповідач від мереж постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалися) та фактично споживали надані послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, а відсутність письмово оформленого договору про надання таких послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року, справа №751/3840/15-ц). Враховуючи викладене, суд не бере до уваги твердження сторони відповідача, щодо відсутності буд-яких договірних відносин між відповідачкою та ЛМКП «Львівтеплоенерго» у зв`язку з тим, що вона не підписувала жодного договору з позивачем, оскільки фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених\~Законом України\~«Про теплопостачання» та Правил. Також, відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2024 року у справі № 463/6799/18. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, в тому числі відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Даним наказом визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 листопада 2006 року за № 1237/13111. Відтак з моменту набрання законної сили наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, що набрав законної сили 25 січня 2019 року, для розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг має застосовуватись саме Методика затверджена таким, у зв`язку з втратою чинності попередньою Методикою, затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359. Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, передбачено, що обсяг спожитої споживачем послуги визначається та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до ч. 1\~ст.\~8\~Закону України\~«Про комерційний\~облік теплової\~енергії та\~водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Згідно з ч. 1 та ч.2 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»,\~комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Методики №315, загальний обсяг спожитої теплової енергії у будівлі складається з таких основних складових: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача (квартири, нежитлового приміщення); обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Пункт 12 розділу IV Методики №315 передбачає, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеню. Згідно із статтею 610\~ЦК\~України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється і дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування частини другої статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Так, 18.03.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17) дійшов висновку, що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження № 61-63св18). Отже, відсутність між сторонами договірних відносин, за умови існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови у стягненні коштів за надані житлово-комунальні послуги з покладенням відповідальності, передбаченої частиною статті 625 ЦК України, оскільки відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов`язок, а не право сторін. Статтею 178\~ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) - це визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Згідно до\~ст. 549 ЦК України\~встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст. 550 ЦК України\~право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»,\~платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3\~Закону\~України\~«Про відповідальність\~за\~несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» передбачено, що розмір пені, передбачений\~статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Окрім цього, пунктами 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів, споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Аналогічні положення містяться в пункті 40 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року. При цьому\~Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, та такий продовжує діяти на даний час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з 24 лютого 2022 року. Однак відповідно до пункту 3\~Постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023\~року, підпункт 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~викладено у такій редакції: «Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених\~наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285)». Таким чином, з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Територія м. Львова не відноситься до територій, на яких ведуться бойові дії та не є тимчасово окупованою російською федерацією. Відомостей, що майно споживача було пошкоджене внаслідок бойових дій матеріали справи не містять. Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримувала надані послуги з централізованого постачання гарячої води, проте своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконувала та не сплачували їх рахунки. Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Такий висновок\~викладено у\~постанові Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року по справі №717/1323/16-ц (провадження №61-22244св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19),\~\~ сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Статтею 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). За змістом\~ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Так, позивач за надані послуги з\~постачання гарячої води за період 01.03.2021 28.02.2025 нарахував відповідачу 58\~197,78 гривень та пеню у\~розмірі 2 027,14 гривень, інфляційні втрати\~у розмірі 566,23 гривень та\~3%\~річних \~у розмірі 120,35 гривень. Водночас є встановленими та не підлягає доказуванню обставини, які встановлені рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2023 у справі №465/9367/21, за період нарахованого боргу у сумі 39\~048,08 гривень, яка нарахована відповідачу за послуги з централізованого постачання гарячої води, а саме з 01.07.2014 по 21.04.2020, в стягненні якої було відмовлено. Разом з\~цим,\~надаючи оцінку\~загальній сумі\~заборгованості за\~надані послуги\~з постачання\~гарячої води\~за період\~01.03.2021\~ 28.02.2025\~у розмірі\~58\~197,78\~гривень,\~наведеній позивачем\~у розрахунку,\~судом встановлено,\~що позивачем\~у вказану\~заборгованість безпідставно\~включено заборгованість станом на 01.03.2021 в розмірі 39\~022,31 гривень, яка виникла за попередній період, який не є предметом позовних вимог в межах даного цивільного позову, а відтак така не підлягає задоволенню. Також суд критично оцінює розрахунок заборгованості з постачання теплової енергії та гарячої води в період до 01 березня 2021 року, який зроблено та подано позивачем, оскільки такий розрахунок по суті є лише твердженням позивача, яке не створює для суду обов`язок вважати обставини, зазначені в такому твердженні доведеними (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Задовольняючи позовні вимоги, суд бере до уваги відповідь ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 29.09.2025 №08-9562-09/25 та надану таблицю до такої відповіді, а також відомості про нарахування та оплату послуги - постачання гарячої води за період з 01.03.2021 по 05.12.2025, з яких вбачається, що за період 25.02.2021-29.11.2023 відбувалось нарахування обсягу спожитої гарячої води згідно показників квартирного лічильника, за період 31.12.2023 31.01.2025 відбулось нарахування відповідачу послуги споживання гарячої води по 2гКал/м3 щомісячно за "не передавшим показами" (по відповіді позивача від 29.09.2025), 01.02.2024 знято показники, встановлено квартирні лічильники, та 29.08.2025 відбулось відмінусовання 63 ГКал/куб.м. Наведені позивачем розрахунки у вказаному листі є аналогічними розрахункам відповідача. Натомість, згідно відомості про нарахування та оплату послуги - постачання гарячої води за період з 01.03.2021 по 05.12.2025, вбачається, що за період 01.12.2023 28.02.2025 відбулось нарахування відповідачу послуги споживання гарячої води за іншими показниками, що не відповідають ні вищезазначеним показникам позивача та відповідача. З огляду на подані сторонами розрахунки, судом встановлено, що відповідачем за період 31.12.2023 28.02.2025 було відсутнє споживання гарячої води, відтак, за вказаний період позивачем безпідставно нараховано відповідачу заборгованість за споживання гарячої води. При цьому суд зазначає, що сторона відповідача не довела належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання з оплати вартості послуги з централізованого постачання гарячої води за період 01.03.2021-30.11.2023 у розмірі 12\~399,88\~гривень, наданих позивачем за адресою: [ADDRESS] . Таким чином,\~як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~відповідач своєчасно\~не сплачувала\~за спожиті\~послугиз централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість за спожиті послуги в розмірі 12\~399,88\~ гривень. Також на спростування доводів відповідача суд зазначає, що у вартість постачання гарячої води, згідно умов договору, включено: плату за кількість спожитої гарячої води, витрати теплової енергії на функціонування системи гарячої води, плата за абонентське обслуговування (п.30 договору), розрахунки по яких відображено у відомості про нарахування та оплату послуги - постачання гарячої води за період з 01.03.2021 по 05.12.2025. Доказів, які б свідчили про оплату вказаної суми боргу, матеріали справи не містять, тому суд доходить висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з централізованого постачання гарячої води за період 01.03.2024 28.02.2025 у розмірі 12\~399,88\~гривень. Також судом здійснено за період 01.03.2024 01.03.2025 розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені на зазначену суму боргу, а відтак пеня становить у розмірі 3\~353,16 гривень, інфляційні втрати становить у розмірі 1\~665,82\~гривень та 3% річних становить у розмірі 372\~гривень, які стороною відповідача не було спростовано. За таких обставин з відповідача має бути стягнуті пеня у сумі 3\~353,16 гривень, 3 інфляційні втрати в сумі 1\~665,82\~гривень та 3% річних у сумі 372 гривень, розрахованих за період з 01.03.2024 01.03.2025. Оскільки позивач, як виконавець послуг, забезпечив надання споживачу відповідних послуг, а саме надавав послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , відповідач їх споживав, від отримання не відмовлявся, тобто, між сторонами встановлені договірні відносини на тих умовах, за яких надається ця послуга, та те, що сторона відповідача частково надала докази неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надану послугу. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини та здійснені судом розрахунки, позивач, вправі вимагати до стягнення з відповідача заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води за період 01.03.2024\~ 01.03.2025 у розмірі 12\~399,88\~гривень,\~пеню у розмірі 3\~353,16 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1\~665,82\~гривень,\~3% річних \~у розмірі 372\~гривень З огляду на викладене правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до приписів ст.\~263\~ЦПК\~України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відтак,\~оскільки судом здійснено вищезазначені розрахунки\~заявлених до\~стягнення суми,\~тому вимоги\~позивача щодо\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за надані\~послуги з\~постачання гарячої води за період 01.03.2021\~ 28.02.2025 у розмірі 12\~399,88\~гривень, а також пені у розмірі 3\~353,16 гривень, інфляційні втрати\~у розмірі 1\~665,82\~гривень та 3% річних у розмірі 372 гривень знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як відповідач у встановленому законом порядку не відмовлявся від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для звільнення від оплати, відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково в цій частині. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України,\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 гривень, як передбачено статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 60\~911,50 гривень. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 884,41 гривень (17\~790,86*3028/60\~911,50).

Outcome: partial