Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 20.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір №4824505 про надання коштів на умовах споживчого кредиту на суму 10000 грн. 00 коп. строком на 360 днів до 14.07.2025 року зі сплатою процентів за користування кредитом кожні 10 днів за зниженою процентною ставкою 0,01 % в день та стандартною процентною ставкою 1, 5% в день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконало та перерахувало на банківську картку № [NUMBER] , яка належить відповідачу, грошові кошти в сумі 10000 грн. 00 коп. Відповідач з 20.07.2024 року по 31.03.2025 року здійснив оплату на користь первісного кредитора в розмірі 612 грн. 81 коп., із яких 03 грн. 01 коп. була спрямована на погашення тіла кредиту, а 609 грн. 80 коп. на погашення процентів. 31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, укладено Договір факторингу №31/03/2025, згідно із яким клієнт відступив факторові право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача на вказаним кредитним договором. Станом на дату укладення Договору факторингу №31/03/2025 заборгованість відповідача за процентами становила 36137 грн. 95 коп. Крім того, ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» було нараховано проценти за користування кредитом за період з 01.04.2025 року по 14.07.2025 року в сумі 15744 грн. 75 коп. Посилаючись на\~наведені обставини,\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова Компанія\~«Фінтраст Капітал»\~просило стягнути\~на його\~користь із\~відповідача заборгованість\~за кредитним\~договором в\~розмірі 61879\~грн.\~69\~коп.,\~із яких\~заборгованість за\~тілом кредиту\~ 9996\~грн.\~99\~коп.,\~заборгованість за\~нарахованими первісним\~кредитором процентами\~-\~ 36137\~грн.\~95\~коп.,\~заборгованість за\~нарахованими позивачем\~процентами -\~15744\~грн.\~75\~коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп. Крім того, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить в порядку частин 10, 11 ст.265 ЦПК України вказати органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, починаючи із дати набрання рішенням законної сили та до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості (а.с.1-15). Ухвалою судді від 10.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.105-107). Відповідач [PERSON] ,, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи (а.с.113-116,125-129), відзиву на позовну заяву не подав та повторно не з`явився в судове засідання. Ухвалою суду від 12.12.2025 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вимоги\~ст. 264 ЦПК України\~зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 20.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір №4824505 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 зазначеного Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 грн. 00 коп. Згідно із п.1.3 вказаного Договору строк кредитування становить 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору. Відповідно до п.1.4 зазначеного Договору тип процентної ставки - фіксована. Згідно із п.1.4.1 вказаного Договору стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Згідно із п.1.4.2 Договору знижена процентна ставка становить 0,01 % за кожен день користування кредитом та застосовується, якщо клієнт до 29.07.2024 року сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. У випадку невиконання клієнтом цих умов користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою. В п.1.8 Договору визначено, що метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п.2.1 зазначеного Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки № № [NUMBER] . Згідно із п.2.2 вказаного Договору сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох робочих днів з моменту укладення цього договору. Відповідно до п.2.4 зазначеного Договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 договору. За п.3.1 Договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (а.с.87-97). Згідно із Графіком платежів (Додаток №1 до Договору) [PERSON] мав сплатити до 29.07.2024 року проценти за користування кредитом в сумі 10 грн. 00 коп. (а.с.98). Згідно з листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу [PERSON] 20.07.2024 року кредит у сумі 10000 грн.00 коп. на карту № [NUMBER] за транзакцією в системі iPay.ua\~458044859, призначення платежу - зарахування 10000 грн. 00 коп. на карту № [NUMBER] (а.с. 80). Вказана обставина також підтверджується листом АТ «Перший Український\~Міжнародний Банк» від 27.10.2025 року (а.с.118). Згідно розрахунку заборгованості по кредиту №4824505 від 20.07.2024 року станом на 31.03.2025 року заборгованість у відповідача перед ТОВ «Лінеура Україна» становить 51134 грн.94 коп. (а.с.71-75). 31.03.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (правонаступником якого є позивач) укладено Договір факторингу № 31/03/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступив право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с.52-56). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 31.03.2025 року до Договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 51134 грн.94 коп., з яких сума заборгованості з тілом кредиту 9996 грн.99 коп., заборгованість за відсотками 36137 грн. 95коп., заборгованість за пенею, штрафами 5000 грн.00 коп.(а.с.79). На час укладання Договору факторингу №31/03/2025 строк дії Кредитного договору не закінчився, а тому позивач вправі був нараховувати відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування. Відповідно до розрахунку, складеного ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» за період з 01.04.2025 року по 14.07.2025 року (105 календарних днів), за стандартною процентною ставкою 1,5% за вказаний період сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 15744 грн. 75 коп. (а.с.76-77). Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша\~статті 509 ЦК України). За змістом ст.ст. 626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до\~ч.1\~ст.1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша\~статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша\~статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша\~статті 514 ЦК України\~регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя\~статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга\~статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя\~статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із матеріалів справи випливає, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Відповідачем не надано будь яких доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту ні на користь первісного кредитора, ні на користь позивача, а отже із нього слід стягнути на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 9996 грн. 99 коп. Вирішуючи по\~суті позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~процентів за\~користування кредитом,\~суд виходить\~із того,\~що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Як слідує із умов Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, що становить 360 днів ( з 20.07.2024 року по 14.07.2025 року). Слід урахувати, що 22 листопада 2023 року був прийнятий\~Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення\~до\~Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». Зокрема,\~ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування»\~доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг",\~\~максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. В силу дефініційної норми, закладеної в пункті 11 ч.1 ст.1 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За змістом п.1.8 Кредитного договору метою отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби. Отже, Кредитний договір за своєю правовою природою є договором про споживчий кредит, який укладено 20.07.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а відтак на права та обов`язки його сторін поширюються норми ч.5 ст.8, пункту 17 «Прикінцевих та\~перехідних положень»\~Закону України\~№1734-VIII\~від 15\~листопада 2016\~року «Про\~споживче кредитування».\~ У частині третій\~статті 6 ЦК України\~зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя\~статті 6 ЦК України\~не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. У\~статті 627 ЦК України\~зазначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою\~закону\~за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх (див. пункти 109 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16). Телеологічне (цільове) тлумачення правових норм ч.5 ст.8 та пункту 17 «Прикінцевих та\~перехідних положень»\~Закону України\~№1734-VIII\~від 15\~листопада 2016\~року «Про\~споживче кредитування»\~у сув`язі\~дозволяє стверджувати про їх імперативний характер, а відтак означені приписи мають поширюватися на договори про споживчий кредит, укладені після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», безвідносно до того, що сторони у таких договорах встановили розмір денної процентної ставки, який перевищує визначений законом її максимальний розмір у певний період часу. Повертаючись до обставин розглядуваної справи, суд відзначає, що відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором відповідач до 29.07.2024 року не сплатив проценти в сумі 10 грн. 00 коп., натомість 26.07.2024 року сплатив тіло кредиту в сумі 03 грн. 00 коп., а 02.08.2024 року 00 грн. 01 коп. (а.с.71), а отже не скористався своїм правом на сплату процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою. Відтак, з урахуванням визначеного законодавством перехідного періоду до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом з 20.07.2024 року, що є початковою датою нарахування процентів за користування кредитом, до 20.08.2024 року - за ставкою 1,5 %, а з 21.08.2024 року і до 14.07.2025 року, що є кінцевою датою нарахування процентів за користування кредитом, - за ставкою 1 %. Таким чином, розмір процентів, які має сплатити відповідач за користування кредитними коштами в розрізі зазначених періодів часу, становить: - за період з 20.07.2024 року до 26.07.2024 року - 1050 грн. 00 коп. (10000, 00 (тіло кредиту) : 100 х 1, 5 (денна процентна ставка) х 7 (кількість днів)); - за період з 27.07.2024 року до 02.08.2024 року - 1049 грн. 68 коп. (9997, 00 (тіло кредиту) : 100 х 1, 5 (денна процентна ставка) х 7 (кількість днів)); - за період з 03.08.2024 року до 20.08.2024 року - 2699 грн. 18 коп. (9996, 99 (тіло кредиту) : 100 х 1, 5 (денна процентна ставка) х 18 (кількість днів)); - за період з 21.08.2024 року до 14.07.2025 року - 32790 грн. 12 коп. (9996, 99 (тіло кредиту) : 100 х 1, 00 (денна процентна ставка) х 328 (кількість днів)). Отже, із відповідача слід стягнути на користь позивача проценти за користування кредитом в сумі 37588 грн. 98 коп. (1050 грн. 00 коп. + 1049 грн. 68 коп. + 2699 грн. 18 коп. + 32790 грн. 12 коп.). Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та із [PERSON] необхідно стягнути на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 47585 грн. 97 коп. (9996 грн. 99 коп. + 37588 грн. 98 коп.). За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 61879 грн. 69 коп. За наслідками розгляду справи судом стягнуто із відповідача 47585 грн. 97 коп., що становить 76,90 % від ціни позову (47585\~грн.\~97\~коп.: (61879 грн. 69 коп. : 100)). Відтак, із відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1862 грн. 82 коп. (2422 грн. 40 коп. : 100 Х 76, 90). Вирішуючи питання розподілу витрат позивача на надання професійної правничої допомоги в розмірі 10000 грн. 00 коп., суд виходить із того, що згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста\~статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено,\~що розмір\~витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі\~\~№ 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial