Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє його представник [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом з проханням: - зобов`язати [PERSON] (РНКОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) не чинити перешкод [PERSON] (РНКОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) у вільному спілкуванні з дітьми: донькою, [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] ; - встановити [PERSON] (РНКОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) час для спілкування з дітьми: донькою, [PERSON] , [INFO] , та сином, [PERSON] , [INFO] , за наступним графіком: - на час перебування [PERSON] за кордоном шляхом спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та/або інших способів зв`язку, у тому числі шляхом використання програм Skype, Viber, Telegram чи інших месенджерів, щовівторка, щочетверга та на вихідних (у суботу та неділю) з 18.00 год. до 20.00 год. без участі матері; - на час перебування [PERSON] в Україні щомісячне перебування (проживання) дітей за місцем проживання батька кожні другі та четверті вихідні місяця - з п`ятниці 19.00 год. до неділі 18.00 год. без присутності матері; - перебування (проживання) дітей за місцем проживання батька протягом одного тижня у період осінніх, зимових, весняних шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно без присутності матері з можливістю виїзду за кордон (щодо виїзду за кордон - за домовленістю між батьками); - проведення спільного щорічного відпочинку не менше трьох тижнів під час літніх шкільних канікул без присутності матері (починаючи з понеділка останнього тижня червня та впродовж перших двох тижнів липня) для оздоровлення дітей з можливістю виїзду за кордон (щодо виїзду за кордон - за домовленістю між батьками); - у будь-який інший день (період) року за бажанням дітей (дитини) та за домовленістю між батьками з можливістю проживання за межами України (т.1 а.с.1-7). Позов обґрунтований тим, що 17 серпня 2018 року сторони уклали шлюб, у якому у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . За професією позивач є пілотом У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України для забезпечення своєї родини був змушений був шукати роботу за кордоном та з 02.05.2023 уклав угоду з компанією АвіоВерсе Лімітед та вимушено перебуває за кордоном, проте час від часу приїздить до України, коли це дозволяють обставини. Зазначає, що у вересні 2024 року відповідачка [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу, і рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2024 (справа №359/9891/24) шлюб між сторонами розірвано. З огляду на професійну зайнятість Позивача, його тимчасове вимушене проживання за кордоном, усталені життєві зв`язки дітей з Україною, необхідність відвідування ними навчальних закладів, після розірвання шлюбу за спільною домовленістю діти сторін у справі залишилися проживати разом з матір`ю ц будинку, який належить сторонам, за адресою: [ADDRESS] . Також вказує, що географічна віддаленість позивача від України, вимушене проживання за кордоном, розірвання шлюбу значною мірою ускладнили комунікацію між сторонами у справі, в тому числі і щодо питань, пов`язаних з вихованням спільних дітей. Відповідачка перестала відповідати на дзвінки та повідомлення позивача, навмисно ігнорує їх, видаляє його повідомлення з месенджерів як з особистого спілкування, так і зі спілкування з дітьми. Востаннє відповідачка відповідала на повідомлення позивача 12.10.2024. З того часу спілкування між сторонами у справі відсутнє, будь-які намагання позивача поспілкуватись з колишньою дружиною чи дітьми відповідачкою ігноруються, що порушує права позивача. З урахуванням викладеного вказує, що відповідачка вже тривалий час чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з позовом про усунення йому перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу його участі у спілкуванні та вихованні дітей. 22.04.2025 до суду надійшов відзив [PERSON] , від імені якої діє її представник [PERSON] (т.1 а.с. 61-72) з проханням позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, в частині спілкування позивача з дітьми в Україні на час перебування позивача в Україні кожні другі та четверті вихідні місяця - з п`ятниці 19-00 год. до неділі 18-00 год., в решті позовних вимог відмовити. Відповідач не погоджується з обставинами, викладеними в позовній заяві, зазначає, що позивач самоусунувся від виховання дітей та виконання свого батьківського обов`язку. Зокрема, вказує, що позивач прийняв рішення виїхати за кордон, залишивши сім`ю в Україні та поклавши весь тягар виховання дітей на відповідача. Звертає увагу, що у зв`язку з оголошенням воєнного стану у 2023 році позивач прийняв рішення виїхати за кордон на підставі того, що є опікуном сестри [PERSON] , яка страждає на психічне захворювання. Та, що на прохання позивача, саме відповідач повернулась в Україну з сестрою позивача [PERSON] та повернула її до інтернату, де вона проживає. Також звертає увагу, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області (справа № 359/8941/22) від 29.09.2023 було задоволено заяву [PERSON] та продовжено його опіку над сестрою строком на два роки, в той час, що відповідно до Довідки Центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції від 08.04.2025 року №181 [PERSON] , [INFO] , проживає в стаціонарі психоневрологічного профілю з 14.09.2022 року і по цей час на повному державному утриманні і зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З моменту виїзду позивача за кордон і по теперішній час відповідач одна ростить і виховує дітей, піклується про них, займається їх лікуванням, возить на гуртки та спортивні секції, а також вирішує всі побутові та сімейні питання. Відповідачка стверджує, що на час розірвання шлюбу із позивачем у 2024 році їх спільні діти проживали окремо від батька вже понад два роки через те, що позивач виїхав з України у 2022 році. Тоді як відповідач разом з дітьми проживають в Україні. Відповідач зазначає, що ніколи не перешкоджала спілкуванню батька з дітьми в Україні. Позивач востаннє перебував в Україні у квітні 2023 року, і з того часу не здійснював спроб спілкуватися ані з нею, ані із дітьми в Україні. Відповідач стверджує, що жодних вхідних телефонних дзвінків на свій номер мобільного телефону з номеру позивача [NUMBER] залишених без відповіді не має, та що після розлучення у жовтні 2024 не отримувала жодних вхідних дзвінків з номеру позивача ані на мобільний телефон, ані через месенджери, а також, що останні переписка міжсторонами у месенджері Viber, що припинилась 22.10.2024, через те, що батьки не змогли дійти згоди з питань виховання дітей, спілкування із позивачем, який проживає за кордоном переважно те, що відповідач категорично проти вимог позивача, що вона має організовувати виїзд за кордон для спілкування із ним і не вважає це своїм обов`язком. А також, що з жовтня 2024 року позивач взагалі не цікавиться справами дітей, їх здоров`ям, навчанням, успіхами. Відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині спілкування позивача з дітьми на час перебування в Україні кожні другі та четверті вихідні місяця - з п`ятниці 19-00 год. до неділі 18-00 годин. В решті позовних вимог просить відмовити, оскільки ні вимоги в іншій частині не визнає та заперечує проти них, вважаючи їх такими, що завдають шкоди найкращим інтересам дітей та порушують права відповідача. Позивач в позовних вимогах ставить питання про перебування та проживання дітей з ним кордоном, проте не обґрунтовує необхідність та доцільність вивезення дітей, які є громадянами України в іншу державу для проживання там, а також не зазначає яким чином таке і може бути виконане. Відповідач заперечує щодо позовних вимог щодо перебування (проживання) дітей за місцем проживання позивача протягом одного тижня у період осінніх, зимових, весняних шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно без присутності матері з можливістю виїзду за кордон. Саме через фізичну відсутність позивача в Україні, відповідач самостійно займається вихованням дітей, організовує їх навчання дітей, відвозить дітей до школи/садочка та забирає їх допомагає з домашніми завданнями, забезпечує харчування, відвідання ними сімейного лікаря та отримання медичних послуг за необхідності, забезпечує відвідування спортивних секцій та індивідуальних занять для розвитку, організовує супровід дітей та їхній відпочинок. Діти проходять планові щеплення, беруть участь у спортивних змаганнях обласного значення, а також мають спортивні досягнення національного рівня з 2022 року. Відповідач вважає, що позивач має спілкуватись з дітьми не лише під час вихідних та шкільних канікул, а має виховувати дітей та приймати активну участь у їх житті, відвозити дітей до школи/садочка та забирати їх, забезпечувати відвідування спортивних секцій та індивідуальних занять для розвитку, відвідувати лікарів за необхідності та забезпечувати інші потреби дітей. Звертає увагу, що позивач бажає проводити з дітьми шкільні канікули, коли вони звільнені від школи, секцій та гуртків, і таким чином всі питання виховання та навчання позивач покладає на відповідача. Також, звертає увагу суду на те, що вимога позивача про встановлення судом перебування (проживання) дітей за місце проживання позивача протягом одного тижня у період шкільних канікул без присутності матері з можливістю виїзду за кордон, не містить уточненого місця проживання батька та має на меті вивезення дітей за межі України без зазначення точної адреси за кордоном та періоду. Щодо вимог позивача відносно спілкування засобами телефонного, поштового електронного та/або інших способів зв`язку у тому числі шляхом використання Skype, Viber, Telegram чи інших месенджерів, щовівторка, щочетверга та на вихідних (у суботу та неділю) з 18-00 год. до 20-00 год. без участі матері, то на думку відповідача дана вимога не може бути виконана не практиці, так як діти ще замалі для самостійного володіння/користування засобами, призначеними для телефонного, поштового та електронного зв`язку. Також, діти не мають власних смартфонів з міркувань безпеки для здоров`я, зору та дитячого розвитку, оскільки вік дітей 6 та 5 років. На переконання відповідача дітям буде фізично важко і не цікаво проводити 2 години поспіль з телефоном чи перед екраном монітору. Також, визначений позивачем час у вівторок з 18:00 до 20:00 співпадає із спортивними заняттями в GKacrocheer з акробатичного черлідингу, в [ADDRESS] , які починаються о 18:00 год. і тривають до 20:00 год., а до цього зазвичай відповідачка знаходиться на роботі, а діти в навчальних закладах, а після у дорозі з м. Києва, а також кожну суботу з 12:00 до 14:00. Діти щотижня відвідують спортивні заняття в міському будинку культури Борисполя, за адресою вул. Сергія Оврашка 1 за графіком: ДЮСШ з вільної боротьби - понеділок, вівторок, четвер з 15:30 до 17:00 год.; секція самбо та дзюдо - ненормований графік, який перепадає на понеділок, середу, четвер і п`ятницю з 19:00 до 20:00, та у суботу з 10:00 до 11:00 год; секція з циркового мистецтва - понеділок з 14:00 до 15:30, середа та п`ятниця о 15:00 до 17:00. Звертає увагу, що значний час займає дорогам з м.Києва до м.Борисполя, що визначений позивачем час у суботу та неділю позбавив би відповідача можливості провести з дітьми хоча б один повний вихідний день на тиждень. З цих підстав зазначає, що не зможе забезпечити виконання такого рішення суду в разі його прийняття, тому вважає, що дана вимога не може бути задоволена. Відповідач заперечує щодо позовних вимог про забезпечення позивачу спільного щорічного відпочинку не менше трьох тижнів під час літніх шкільних канікул без присутності матері (починаючи з понеділка останнього тижня червня та впродовж перших двох тижнів липня) для оздоровлення дітей з можливістю виїзду за кордон (щодо виїзду за кордон - за домовленістю між батьками), оскільки не вбачає можливим залишати малолітніх дітей та такий тривалий с без нагляду. Звертає увагу, що дана позовна вимога фактично містить у собі безперешкодний дозвіл на перетин кордону малолітніми дітьми без зазначення мети та точної адреси, періоду перебування дітей закордоном і взагалі без надання відповідачу (матері) будь-якої інформації про місце перебування дітей за кордоном, що порушує права відповідача та інтереси дітей. Відповідач заперечує щодо позовних вимог про встановлення позивачу часу у будь-який день (період) року за бажанням дітей (дитини) та за домовленістю між батьками з можливістю проживання за межами України, оскільки таке формулювання приховує в собі фактичне визначення місця проживання дітей з батьком за кордоном, а також, що діти у і 5-ти та 6-ти років можуть проаналізувати та висловити своє бажання/прийняти рішення про доцільність переїзду для проживання в іншу країну, зміну звичного для себе середовища та розірвання стосунків з сім`єю. Висновує, що позивач думає лише про себе, власні інтереси та як завдати шкоди відповідачу, та що до інтересів та потреб дітей він ставиться байдуже. На переконання позивача позитивне рішення суду не може бути виконаним, оскільки позивач не приїздить в Україну у зв`язку з тим, що не бажає бути мобілізованим, проте фактично зобов`язує відповідача привозити дітей йому за кордон для побачень. Звертає увагу, що позивач, отримуючи заробітну плату в розмірі 3500,00 - 4500,00 євро в місяць, що за курсом НБУ станом на 16.04.2025 року 46,6104 грн. за 1 євро еквівалентно 163136,40 - 209746,80 грн. (не враховуючи добових) сплачує аліменти в розмірі 5000,00 грн., що вона самостійно оплачує спортивні заняття в міському будинку культури Борисполя, відвідують діти, а саме: заняття в ДЮСШ з вільної боротьби; секцію самбо та дзюдо; секцію з циркового мистецтва У серпні 2024 року дочці [PERSON] проводили лікування зубів в медичному центрі «Estle-line kids», вартість якого відповідно до плану лікування становила 13610,00 грн. Позивач не надавав коштів на лікування, тому за фінансовою допомогою відповідачка зверталася до своєї матері. Крім того, відповідачка сплачує комунальні послуги за себе та дітей, що становить близько 10000,00 - 15000,00 гривень на місяць та несе інші витрати на дітей. Звертає увагу суду на те, що діти з самого народження проживають разом з матір`ю, що у них склався тісний емоційний зв`язок, розірвання якого може завдати шкоди інтересам дітей Відповідач визнає факт вчинення перешкод у спілкуванні з дітьми у 2020 році внаслідок вчинення позивачем в липні 2020 року насильства по відношенню до неї, що позивач вдарив її під час керування автомобіля, коли в салоні знаходилися їх маленькі діти., а також брат відповідачки. Після чого разом з дітьми вона переїхала з Борисполя до Києва, де проживала у орендованій квартирі. Зазначає, що з метою врегулювання питання та примирення позивач звертався у служби у справах сім`ї та дітей Голосіївського району м. Києва. Внаслідок цієї події відповідач не довіряє позивачу у тому, що він в змозі контролювати свій гнів та спроможний забезпечити безпеку малолітніх дітей. А також категорично заперечує звинувачення щодо вчинення після 2020 перешкод у спілкуванні дітей з батьком, та що такі докази відсутні. 29.04.2025 в системі «Електронний сул» представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив (т.1 а.с. 175-185), за змістом якого зазначає, що позивач частково не погоджується з запереченнями та аргументами представника відповідача, та просить позов задовольнити. Зокрема вважає, що обставини щодо перебування позивача на військовому обліку, виконання ним правил військового обліку, виконання ним обов`язків опікуна стосовно своєї сестри не мають жодного відношення до розгляду справи, оскільки виходять далеко за межі предмета доказування у цій справі. При цьому зазначає, що позивач вчасно уточнив свої військово-облікові дані, не перебуває у розшуку та належним чином виконує покладені на нього обов`язки з військового обліку. Звертає увагу, що позивач, як кожна людина має право вільно обирати місце свого проживання, а також, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 позбавлений можливості працювати за своєю професією, а тому змушений був шукати роботу за кордоном, де працює та проживає в орендованій квартирі у м. Вроцлаві (Республіка Польща). Звертає увагу, що позивач став опікуном своєї сестри задовго до повномасштабного вторгнення та введення в Україні воєнного стану, оскільки інших родичів, окрім нього, в сестри немає. Також зазначає, що рішення про виїзд позивача за кордон та проживання там приймалось сторонами спільно, оскільки за кордоном у позивача була можливість працювати за своєю спеціальністю та отримувати стабільну заробітну плату, в тому числі для того, щоб забезпечувати потреби своєї сім`ї. Також вказує, що, незважаючи на роботу за кордоном, позивач приїжджав до України та проживав разом зі своїми дітьми у їх спільному з відповідачкою будинку, а відповідач разом з дітьми приїжджала до нього у м. Вроцлав, де вони всі разом проживали в орендованій квартирі. Крайній раз це було у травні 2024 року. У грудні 2023 року сторони з дітьми всі разом відпочивали в Єгипті. Зазначений відпочинок повністю оплачував позивач. У серпні 2024 року сторони разом з дітьми відпочивали на острові Кос (Греція). Витрати на відпочинок повністю ніс позивач. А тому стверджує, що принаймні до серпня 2024 року сторони проживали однією сім`єю, разом виховували дітей, відпочивали тощо. Звертає увагу, що після припинення подружніх відносин між сторонами, малолітні діти сторін проживають разом матір`ю. Позивач неодноразово пропонував відповідачу забрати дітей до себе, якщо їй важко займатись їхнім вихованням, забезпеченням їхніх потреб, організацією побуту тощо, однак відповідач заперечує проти цього, і наразі спору щодо визначення місця проживання дітей між сторонами немає, оскільки позивач усвідомлює, що діти мають з відповідачем тісний емоційний зв`язок та не бажає заподіювати їм жодних травм. Вказує, що донька сторін у справі мала особистий телефон з мобільним номером [NUMBER] , на якому був встановлений додаток «Telegram», за допомогою якого позивач спілкувався з донькою. Сторони мали спільну сімейну групу за участю доньки, де спілкувались всі разом. Однак після розірвання шлюбу відповідач, очевидно, забрала телефон у доньки, не дає можливості їй ним користуватись, або змінила доньці телефонний номер. Звертає увагу, що за обставин які склалися реалізація його прав на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми напряму залежить від бажання матері забезпечити таку участь, а тому лише усунення перешкод у спілкуванні з боку відповідача, як матері, забезпечить можливість виконання відповідного судового рішення. Вважає, що запропонований варіант спілкування позивача з дітьми на вихідних і канікулах враховує зайнятість дітей у школі, на гуртках та додаткових заняттях та має на меті виключно забезпечення права позивача на вільне спілкування зі своїми дітьми без присутності матері. Також звертає увагу, що відповідач не надає жодних доказів на підтвердження того, що визначений позивачем час у вівторок з 18.00 до 20.00 співпадає зі спортивними заняттями в GKacrocheer з акробатичного черлідингу, та не пропонує жодного альтернативного часу для відповідного спілкування батька з дітьми, з урахуванням усіх їхніх додаткових занять. Крім того, вказує, що неможливість виконання відповідачем потенційно прийнятого у справі рішення, не може бути підставою для відмови позивачу у захисті його порушених прав. На думку позивача, заперечуючи проти проживання дітей в безпечному, спокійному, комфортному та стійкому середовищі у порівняні з умовами проживання в Україні, відповідач переслідує виключно свої власні інтереси. Позивач сплачує аліменти щомісячно на постійній основі, проте, якщо такий розмір є недостатнім для утримання дітей, відповідач має повне право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, звертає увагу, що відповідач маніпулює відомостями про вартість оплачуваних комунальних послуг оскільки у будинку за адресою: [ADDRESS] , - фактично проживають та користуються відповідними послугами четверо осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, послугами в будинку, в тому числі і споживанням електроенергії, користуються не лише діти сторін, а й сама відповідачка та її мати. Зазначає, що будинок належить їм з позивачем на праві спільної власності, що саме за рахунок позивача у будинку було зроблено ремонт, та що відповідач без його дозволу вселила у будинок своїх родичів. Також вказує, що саме, відповідач користується автомобілем марки Nissan Qashqai, VIN- номер [NUMBER] , 2014 року випуску, який належить позивачу на праві особистої приватної власності, оскільки був набутий ним ще до шлюбу. Позивач проти цього не заперечує, несе витрати на ремонт автомобіля, оскільки вважає, що автомобіль використовується відповідачем, в першу чергу, для забезпечення потреб дітей. 06.05.2025 в системі «Електронний сул» представником відповідача [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.1-12),за змістом якого відповідач підтримує раніше викладені у відзиві заперечення. Звертає увагу, що позивач не зазначає про оформлення ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та не підтверджує її наявність відповідною довідкою, та не підтвердив належними доказами право на безперешкодний в`їзд в Україну та виїзд за кордон, що є важливою обставиною для розгляду заявлених ним позовних вимог та прийняття рішення судом. Наполягає на тому, що відповідач не приймала рішення про проживання в Польщі, що позивач у 2023 році прийняв рішення виїхати за кордон на постійне місце проживання. Вона привозила дітей до Вроцлава виключно для організація побачення батька з дітьми у період з 09.05.2024 року по 19.05.2024 року, та що це не може вважатися спільним проживанням у м. Вроцлав. Вказує, що ще одна зустріч батька з дітьми відбулась в Греції на острові Кос, де між сторонами відбулась розмова про розірвання шлюбу. Також вказує, що діти проживають в будинку в [ADDRESS] з кінця березня 2024 року, оскільки до того часу в новозбудованому будинку не було умов для безпечного та комфортного проживання малолітніх дітей через проведення ремонту: не були змонтовані перила на сходах на другий поверх, не було подачі води у будинок, шпалер, підлоги, меблів тощо. Стан будинку у 2023 році відображений на фото, що додаються. Вказує, що до того часу діти фактично проживали у орендованій матір`ю відповідача [PERSON] трикімнатної квартирі в [ADDRESS] . Вона звертає увагу, що відповідно до умов трудової угоди робота позивача не є постійною, що графік роботи позивача: двадцять три (23) календарних дні на службі - сім (7) календарних днів поза службою. А також , що база оператора знаходиться в Греції, однак польоти позивачем можуть виконуватись з будь-якої іншої бази за потребами оператора на маршрутах, визначних оператором. Так, відповідачу відомо, що позивач на даний час виконує польоти в Африці, а тому вважає, що позивач не має можливості проживати з дітьми, доглядати їх, забезпечувати їх фізичні потреби, перебувати з ними на лікарняному, в разі виникнення такої необхідності, забезпечувати відвідування дітьми гуртків та секцій для розвитку та спорту та просто фізично бути з ними. Звертає увагу, що в кожному календарному місяці позивач має відпустку тривалістю 7 (сім) днів, які б він міг проводити з дітьми в Україні, проте з жовтня 2023 року позивач жодного разу не прибув в Україну щоб побачитись з дітьми. Проти виїзду дітей за кордон з позивачем відповідач категорично заперечує. Вважає, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. Додатково вказує, що до розірвання шлюбу намагалася організовувати спілкування дітей телефоном і, дійсно, колись придбала передплачений номер, який був встановлений на її старий пристрій. Проте цей досвід був негативним, пристрій вийшов з ладу, а номер не оплачується. Досвід залишити дитину з телефоном в руках привів до ситуації, що дитина телефонувала та надсилала наліпки усім контактам відповідача без розбору. Крім того, мала місце ситуація, коли позивач у одній з телефонних розмов засмутив дочку [PERSON] обіцянкою приїхати та забрати її в Польщу, влаштувати там у школу. Досвід організації спілкування дітей в присутності матері також був негативним, оскільки позивач при дітях сварився з відповідачем, і діти вже через кілька хвилин втрачали інтерес до спілкування у такому форматі та намагалися розбігтися. Звертає увагу, що справжня причина звернення позивача до суду - це те, що сторони не дійшли згоди через відсутність позивача в Україні. Відповідач не вважає можливим задоволення позовних вимог позивача, оскільки позовні вимоги фактично містять у собі безперешкодний дозвіл на перетин кордону малолітніми дітьми без зазначення мети та точної адреси, періоду перебування дітей за кордоном і взагалі без надання відповідачу (матері) будь-якої інформації про місце перебування дітей за кордоном, що порушує права відповідача та інтереси дітей. Ухвалою судді від 06.03.2025 відкрито провадженні у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (т.1 а.с. 35-36). Ухвалою суду від 23.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (т.2 а. с. 204-207,209). У судовому засіданні позивач, який приймав участь в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснив, що не може досягти домовленості з колишньою дружиною, яка після їх розлучення підтримувала спілкування тільки щодо його участі у вирішенні питань матеріального забезпечення дітей та ігнорувала його прохання щодо можливості спілкування з дітьми в телефонному режимі. Неможливість приїхати на даний час в Україну пов`язана з тим, що у зв`язку з воєнним станом він не зможе виїхати за кордон і втратить роботу та, відповідно, можливість працювати за професією, забезпечувати себе і дітей. Саме категоричне небажання відповідача надавати йому можливість спілкуватися з дітьми стало причиною звернення до суду. Відповідач та її представник заперечували проти позову з підстав, наведених у відзиві та поданих запереченнях, просили задовольнити в зазначеній у відзиві частині. Представник третьої особи органу опіки та піклування - Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області підтримала наданий суду висновок щодо запропонованого порядку участі позивача у спілкуванні з дітьми. Заслухавши пояснення учасників справи, думку малолітніх малолітніх [PERSON] та [PERSON] , допитавши свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що у період з 17 серпня 2018 року сторони [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого 17 серпня 2018 року, та який було розірвано на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року (справа №359/9891/24) за позовом відповідачки [PERSON] (т.1 а.с.11,14). У шлюбі у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т.1 а.с.12,13). Суд враховує, що з 24.02.2022 у зв`язку з повномасштабною військовою агресією Російської Федерацією в Україні згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває по цей час. Позивач [PERSON] має професію пілота та з 2022 року працює за кордоном, у тому числі 02.05.2023 уклав угоду з компанією АвіоВерсе Лімітед (т.1 а.с.22-27). Відповідно до умов укладеної угоди про надання послуг від 02.05.2023 з компанією АвіоВерсе Лімітед та Додатку А до угоди (т.1 а.с.96-105) позивачу встановлено графік роботи: двадцять три (23) календарних дні на службі - сім (7) календарних днів поза службою. Згідно із Інформацією про рейси, виконані членом екіпажу [PERSON] від 20.05.2025 (т.2 а.с.168-172), його робота пов`язана з одноденними перельотами до інших країн. Відповідно до Договорів оренди житла від 31.12.2023 та від 20.12.2024 [PERSON] проживає у м.Вроцлав Польща в орендованому житлі. У тому числі з 20.12.2024 проживає за адресою: [ADDRESS] . Площа орендованої квартири 52 кв.м. (.1 а.с.125-147). Як визнано сторонами та підтверджується витягами з територіальної громади та Висновком органу опіки та піклування (т.2 а.с.20-21,195-198) малолітні діти сторін: [PERSON] та [PERSON] , - проживають разом з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ,- де створені належні умови для життя, розвитку та відпочинку малолітніх дітей, відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.05.2025 № 88. Крім того, як визнано сторонами, та підтверджено показаннями свідків, разом із відповідачкою та дітьми сторін у будинку проживають мати та повнолітній брат відповідачки. Вказане житло - будинок [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Договором дарування частки земельної ділянки та частки житлового будинку від 15 вересня 2023 року, реєстровий №580 (т.1 а.с.16-17,18-19). Встановлено, що ремонтні роботи у вказаному будинку проводилися коштом обох сторін, на підтвердження чого сторонами надано відповідні письмові докази (акти виконаних робіт, кошториси, рахунки, платіжні документи) (т.1 а.с.202-205,т.2 а.с.29-67, 76-79). Крім того, відповідачем надано докази, що матеріальну допомогу для оплати ремонтних робіт у будинку надавала її матір [PERSON] (т.2 а.с.68-78), а також, що відповідач несе витрати по оплаті спожитих комунальних послуг (т.1 а.с.141-163). Крім того, згідно із наданими доказами як позивач так і відповідач несуть витрати щодо ремонту та обслуговуванню автомобіля NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу та, як визнано сторонами, з 2023 року знаходиться у користування відповідачки, при цьому позивач, як власник, продовжує оплачувати штрафи за порушення Правил дорожнього руху, які зафіксовані в автоматичному режимі (т.1 а.с.190-200, т.2 а.с.80-91). Та обставина, що з 2023 року саме мати дітей [PERSON] здійснює повну опіку над дітьми, займається їх утриманням та вихованням, визнано сторонами та підтверджується наданими відповідачкою доказами: Характеристикою [PERSON] за №30 від 10.04.2025, виданою Закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №253 міста Києва (т.1 а. с.106); Довідкою №113 від 17 квітня 2025 року про участь батьків [PERSON] у шкільному житті дитини, виданої Школою І-ІІІ ступенів №37 міста Києва (т.1 а. с. 110), а також наданими доказами про надання медичних послуг та участь дітей у спортивних змаганнях з акробатичного черлідингу (т.1 а.с.120-140). Батько дітей [PERSON] сплачує щомісячно аліменти на їх утримання в розмірі 5000 гривень (т.1 а.с.27-31). Як визнано сторонами та підтверджується даними, що містяться на веб-сайті Судової влади, спір щодо аліментів вирішується сторонами в іншому провадженні. Суд критично оцінює наданий відповідачкою висновок за результатами психологічного дослідження і бесід з ученицею [PERSON] , складений практичним психологом школи І-ІІІ ступенів №37 міста Києва за №111 від 15 квітня 2025 року, згідно із яким зазначено наступне: Леана батька пам`ятає, згадує рідко (тільки коли про це попросять або нагадають), але не сприймає його як близьку людину. Більш емоційний контакт вона має з мамою та братом. Дівчина не виявляє бажання спілкуватися з батьком. На це її рішення мама не мала впливу і не налаштовує Леану проти нього (т.1 а.с.107-109). Так, за змістом вказаного висновку не вбачається ані даних про використану методику дослідження, ані підстав його проведення, ані кількості проведених співбесід та їх тривалість. А тому неможливо оцінити правильність та об`єктивність отриманих результатів, зокрема щодо відсутності впливу з боку матері. Суд звертає увагу щодо психологічна оцінка батьків дитини не проводилася. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що у жовтні 2023 року відповідач виїхав за межі України та з того часу на територію України не повертався. Безпосереднє спілкування позивача з дітьми після цього відбувалося лише під час спільного відпочинку: у грудні 2023 року в Арабській Республіці Єгипет та у серпні 2024 року в Грецькій Республіці. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, а також наданими доказами, зокрема даними про перетин державного кордону підопічної позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] , копіями паспортних документів дітей для виїзду за кордон, проїзними документами, спільними фотознімками (т. 1 а.с. 76-89, 235-239; т. 2 а.с. 14-19, 99-123). Водночас суд враховує, що, як визнано сторонами та підтверджується матеріалами справи, виїзд позивача за межі України у жовтні 2023 року відбувся за сприяння відповідачки [PERSON] , яка на той час перебувала з позивачем у шлюбі. Зокрема, на прохання позивача відповідачка забезпечила повернення його підопічної - недієздатної сестри [PERSON] , яка страждала на психічне захворювання, на територію України для подальшого перебування у спеціалізованому закладі - Центрі надання соціальних послуг та соціальної інтеграції (т. 1 а.с. 85-90). Зазначене свідчить про погодження відповідачкою на той момент рішень позивача щодо виїзду за кордон та спростовує доводи про його недобросовісну поведінку у цьому аспекті. Суд критично оцінює заперечення відповідачки щодо нібито ухилення позивача від військового обліку та мобілізації, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами, а також не перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з предметом даного спору, який стосується визначення способу участі батька у вихованні дітей. Суд бере до уваги, що в Україні з 24 лютого 2022 року введено та на момент розгляду справи продовжує діяти правовий режим воєнного стану. Разом із тим, сам по собі факт дії воєнного стану не може розглядатися як визначальний критерій для вирішення цього спору та не є підставою для обмеження права позивача на спілкування з дітьми. При цьому суд враховує пояснення позивача про те, що після смерті його підопічної сестри у вересні 2024 року він у разі в`їзду на територію України не матиме реальної можливості безперешкодно повернутися до місця свого постійного проживання та роботи за кордоном. Зазначені обставини були відомі відповідачці та фактично погоджені нею у період, коли сторони перебували у шлюбі, що також виключає можливість покладення на позивача негативних правових наслідків у межах цього спору. Як визнано сторонами, після розірвання шлюбу, починаючи з жовтня 2024 року, між ними виник спір щодо порядку участі батька - [PERSON] - у спілкуванні та вихованні дітей. Зазначене підтверджується як поясненнями сторін у судовому засіданні, так і долученим відповідачкою листуванням між сторонами у месенджері Viber (т. 1 а.с. 91-95). При цьому відповідачка не заперечувала, що до певного часу забезпечувала можливість спілкування дітей з батьком шляхом надання у користування доньці власного мобільного телефону. Разом із тим, у подальшому вона припинила такі дії, мотивуючи це несправністю мобільного пристрою та небажанням дітей підтримувати спілкування з батьком. Суд оцінює зазначені обставини в сукупності з іншими доказами у справі з урахуванням того, що саме з цього моменту між сторонами фактично відсутня узгоджена позиція щодо способу та порядку реалізації батьком свого права на спілкування з дітьми, що й зумовило необхідність судового врегулювання відповідних правовідносин. Частинами 1 та 2 ст. 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Тлумачення ст. 159 Сімейного кодексу України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши надані сторонами та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, а також встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність перешкод, які чиняться відповідачкою у реалізації його права на спілкування з дітьми та участь у їх вихованні. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне усунути такі перешкоди шляхом встановлення позивачу [PERSON] порядку участі у спілкуванні та вихованні дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд ураховує вимоги чинного законодавства щодо обов`язковості врахування думки дитини та забезпечення її найкращих інтересів під час вирішення спорів цієї категорії. Під час опитування дітей у судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, встановлено, що діти пам`ятають батька, не виявляють очевидного страху або негативного ставлення до нього. Водночас вони зазначили, що погодилися б поїхати до батька в гості за умови перебування разом із матір`ю, бабусею та дядьком, з якими на даний час проживають. Із пояснень дітей також убачається, що їх негативні переживання, пов`язані з батьком, зводяться до окремих епізодів сімейних конфліктів, зокрема до того, що, за їхніми словами, батько підвищував голос на матір, а також до суб`єктивного сприйняття відсутності подарунків. Разом із тим під час спілкування з судом діти виявляли зацікавленість у розмові на теми, що відповідали їхньому віку, активно вступали в діалог, зокрема молодша дитина - [PERSON] , не демонстрували ознак емоційного дискомфорту, страху чи напруження під час спілкування з судом та іншими учасниками процесу в режимі відеоконференції. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ, кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Це право включає свободу розшукувати, одержувати, використовувати, поширювати та зберігати інформацію в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, засобів масової інформації, засобів зв`язку (комп`ютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини. Їй забезпечується доступ до інформації та матеріалів з різних національних і міжнародних джерел, особливо тих, які сприяють здоровому фізичному і психічному розвитку, соціальному, духовному та моральному благополуччю. Статтею 15 Закону №2402-ІІІ визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 23 Конвенції також встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до вимог ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення способу участі батька - громадянина [PERSON] - у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , погодженим рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 03 червня 2025 року № 416 (т. 2 а.с. 194-197), рекомендовано визначити позивачу такий порядок спілкування з дітьми. Зокрема, у період перебування позивача за межами України - шляхом спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного або інших засобів зв`язку, у тому числі з використанням програм Skype, Viber, Telegram чи інших месенджерів, кожного вівторка, четверга, суботи та неділі з 18:00 до 20:00 години; у період перебування позивача на території України - кожні другі та четверті вихідні місяця з п`ятниці 19:00 години до неділі 18:00 години; у інші дні - за домовленістю сторін. Суд частково погоджується з указаним висновком органу опіки та піклування, оскільки, на переконання суду, він не в повній мірі враховує вік дітей, а також необхідність поступового відновлення та розвитку їх сталого емоційного зв`язку з батьком з метою забезпечення його повноцінної участі у вихованні дітей. Така участь відповідає не лише правам позивача як батька, а насамперед - якнайкращим інтересам дітей, зокрема їх духовному, емоційному та інтелектуальному розвитку, а також підтриманню тісних родинних зв`язків з обома батьками. Суд звертає увагу, що за змістом поданого відзиву відповідач не заперечує доцільність особистого спілкування та перебування дітей з батьком за місцем його проживання в Україні кожні другі та четверті вихідні місяця - з п`ятниці 19-00 год. до неділі 18-00 годин. У цьому зв`язку заперечення щодо позовних вимог щодо перебування (проживання) дітей за місцем проживання позивача протягом одного тижня у період осінніх, зимових, весняних шкільних канікул (з суботи по п`ятницю включно) щорічно без присутності матері з можливістю виїзду за кордон, а також щодо спільного відпочинку позивача із дітьми у період літніх канікул, є лише частково обґрунтованими. Так, проведення спільного часу під час канікул сприятиме відновленню та реалізації права позивача на рівну участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, а також позитивно впливатиме на їх розвиток та повноцінний відпочинок. Водночас, з урахуванням тривалості канікул та з метою недопущення обмеження права матері на спілкування з дітьми, суд вважає за необхідне визначити, що позивач має право проводити з дітьми лише одні з осінніх, зимових або весняних канікул щорічно - за попереднім погодженням з відповідачкою. Щодо можливості виїзду дітей з батьком за межі України, то, зважаючи на наявність конфліктних відносин між сторонами, відсутність належного рівня взаємної довіри, а також з метою забезпечення балансу прав та інтересів обох батьків і дітей, суд, з урахуванням вимог частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України, вважає за доцільне визначити, що виїзд дітей за кордон під час канікул або для спільного відпочинку можливий виключно за нотаріально посвідченою згодою матері або в її супроводі. Так, в силу положень ч.5 ст.157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Щодо заявленої вимоги про встановлення позивачу можливості спілкування з дітьми у будь-який інший день (період) року за бажанням дітей (дитини) та за домовленістю між батьками, у тому числі з можливістю проживання за межами України, суд зазначає таке. У цій частині позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки за відсутності спору між батьками відповідно до частини першої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини та визначення способів участі у її вихованні вирішуються батьками спільно. Такі правовідносини не потребують судового втручання та ухвалення відповідного судового рішення. Таким чином, з урахуванням сукупності встановлених обставин та оцінки наданих доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог як таких, що відповідають найкращим інтересам дітей та забезпечують належний захист прав позивача. Одночасно, з урахуванням вимог ст.267 ЦПК України суд вважає за необхідне і доцільне вжити заходів з метою забезпечення виконання рішення. З цією метою суд вважає за необхідне зобов`язати сторони, у разі зайнятості позивача [PERSON] чи у разі неможливості з поважних причин забезпечити відповідачем [PERSON] спілкування дітей з батьком (навчання дітей, зайнятість на гуртках, змаганнях, хвороба, відсутність електроенергії, зв`язку, тощо), повідомляти один одного про такі обставини завчасно доступними засобами зв`язку, або, у разі неможливості повідомити завчасно з об`єктивних обставин, безпосередньо після того, які ці обставини перестануть існувати. Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача [PERSON] у разі необхідності забезпечити відповідача [PERSON] та/або дітей необхідними технічними (електронними) засобами зв`язку для дистанційного аудіо- та відеоспілкування (мобільними телефонами, смартфонами, планшетами або іншими аналогічними пристроями), а також під час перебування з ним дітей забезпечити відвідування дітьми навчальних закладів, спортивних секцій, змагань і додаткових занять відповідно до існуючого графіку. Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки відповідних вимог позивач не заявляв. На підставі викладеного,

Outcome: partial