Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Кравинської Ю.В., яка діє на підставі ордеру серії АІ №2008020 від 23.09.2025р., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за договором позики від 17.06.2020р. в розмірі 1\~143\~600 грн., а також 3% річних за період з 18.06.2025р. по 31.07.2025р. в сумі 9\~493,45 грн. Також просив стягнути із відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7\~600 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивач надав в позику відповідачу грошові кошти в сумі 1\~143\~600 грн. (що в еквіваленті складає 42\~500 доларів США) строком на п`ять років. В свою чергу відповідач зобов`язувався повернути позику в строк, визначений договором, але цього не зробив. Тож позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в повному обсязі 1\~143\~600 грн. та 3% річних за період з 18.06.2025р. по 31.07.2025р. в сумі 9\~493,45 грн. Письмового відзиву щодо позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходило. 03.10.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.11.2025р. судом закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом публікації оголошення про його виклик до суду на веб-порталі судової влади України. Таким чином, в контексті положень п. 2, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судом належним чином здійснено повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно договору позики від 17.06.2020р. та письмової розписки, викладеної в договорі позики від 17.06.2020р., відповідач [PERSON] (позичальник) отримав від [PERSON] (позикодавець) грошові кошти в сумі 1\~143\~600 грн. (що в еквіваленті складає 42\~500 доларів США) зі строком користування п`ять років. В свою чергу, відповідач зобов`язувався повернути позикодавцю кошти, отримані в позику, після закінчення строку, на який надавався позика (п. 1 договору позики). Всупереч погоджених сторонами умов відповідач до теперішнього часу не повернув позивачці суму позики, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо виконання грошового зобов`язання, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку доводам позивача в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення статтей 1046 та 1047 ЦК свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суду від 07.07.2023р. у справі №206/501/20) За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що 17.06.2020р. між сторонами був укладений договір позики, предметом якого є отримання відповідачем [PERSON] у позику грошових коштів у розмірі 1\~143\~600 грн., які він зобов`язувався повернути позивачу у строк, зазначений в договорі позики. Згідно договору позики, строк на який надавалася позика складає п`ять років, і він закінчився 17.06.2025р. Згідно п. 2 договору позики, договір є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження цього факту позичальник повинен видати письмову розписку про одержання вказаної суми грошей від позикодавця. В договорі позики від 17.06.2020р. міститься розписка позикодавця [PERSON] про отримання ним від [PERSON] грошей в сумі 1\~143\~600 грн. за договором позики від 17.06.2020р. Договір позики від 17.06.2020р. був досліджений в судовому засіданні в оригіналі. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення запозичених коштів, оскільки до теперішнього часу він не повернув суму запозичених коштів. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми позики в розмірі 1\~143\~600 грн. є обґрунтованими і правомірними, а тому підлягають до задоволення. Також варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навів обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачкою вимог та встановлених судом обставин справи. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач грошові кошти від позивача отримав та користувався ними, однак, свої зобов`язання за договором позики від 17.06.2020р. належним чином та у визначений сторонами строк не виконав, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 1\~143\~600 грн., то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача 1\~143\~600 грн. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення із відповідача 3% річних за період з 18.06.2025р. по 31.07.2025р. в загальній сумі 9\~493,45 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК, позивач мав би право вимагати від відповідача сплати штрафних санкцій 3% річних, незалежно від обставин, які обумовили прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем. В той же час, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В даному випадку, суд бере до уваги, що грошове зобов`язання відповідача перед позивачкою ґрунтується на договорі позики, а відтак положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є застосовними до спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи, що 3% річних в загальній сумі 9\~493,45 грн. нараховані відповідачу на заборгованість за договором позики від 17.06.2020р., за період з 18.06.2025р. по 31.07.2025р., тобто у період дії воєнного стану, коли відповідач є звільненим від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, підстав для стягнення із відповідача на користь позивача 3% річних немає. За таких обставин, заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в межах загальної суми 1\~143\~600 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при подачі даного позову до суду. В даному випадку ціна позову складала 1\~153 093,45 грн. Позивачем, з урахування того, що позовна заява подана до суду через електронний суд, то, відповідно, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 9\~224,75 грн. Враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то на підставі ст.ст. 11, 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати, пов`язані з оплатою судового збору пропорційно розміру задоволених вимог (99,18% від загальної ціни позову). Оскільки при зверненні до суду з даним позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 9\~224,75 грн., а відтак за рахунок відповідача позивачу має бути відшкодовано 9\~149,10 грн., із наступного розрахунку: 1\~143\~600 грн. х 99,18% = 9\~149,10 грн. Вирішуючи питання відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, розмір яких складає 7\~600 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правової допомоги №17/09-2025 від 17.09.2025р., укладеного між [PERSON] та адвокатом Кривинською Ю.В.; копію протоколу погодження №1 обсягу, вартості, умов оплати правничої допомоги, який є додатком №1 до договору про надання правової допомоги №17/09-2025 від 17.09.2025р., копію ордеру серії АІ №2008020 від 23.09.2025р., копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серія КС №10341/10. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: - складання, оформлення, подання позовної заяви за ст. 175-177 ЦПК України, вартість послуг 7\~600 грн. З аналізу статей\~10,\~11,\~12,\~13\~ЦПК\~України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті\~182\~ЦПК\~України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд,

Outcome: partial