Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

у червні 2025 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 липня 2024 року позивачем на рахунок відповідача були перераховані кошти у сумі 21 508,20 грн за опитування дитини для подальшого складання звіту про опитування необхідного позивачу для долучення до матеріалів цивільної справи № 738/1332/24 про визначення місця проживання дитини. 01 серпня 2024 року у Київському кабінеті психологічної діагностики та допомоги [PERSON] було проведено опитування сина позивача. Звіт за результатами опитування [PERSON] зобов`язувався надати протягом десяти днів з дня проведення опитування. Станом на день подачі позову [PERSON] свої зобов`язання так і не виконав. Таким чином позивач просить суд стягнути із відповідача сплачені на його рахунок кошти у розмірі 21 508, 20 грн, 3% річних від суми боргу у розмірі 543, 80 грн, пеню - 2873, 22 грн та інфляційні втрати - 2890,20 грн, що загалом складає 27 807, 32 грн Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 16 липня 2025 року справа надійшла до зазначеного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 754/9439/25 між суддями від 17 липня 2025 року, матеріали позовної заяви передано в провадження судді Шаповалової К.В. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 05 серпня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суд від 12 серпня 2025 року було прийнято та відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи без виклику учасників справи у порядку спрощеного позовного провадження. 02 вересня 2025 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні із викликом (повідомленням) сторін. У клопотанні зазначено, що про необхідність розглядати справу у судовому засіданні за участі сторін свідчить, зокрема, те, що у матеріалах відсутня копія договору, укладеного між сторонами, відповідач ніколи не отримував жодної письмової претензії від позивача, а тому представник відповідача зазначає, що позивач вводить суд в оману. Ухвалою суду від 3 вересня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Деркач Вероніки Валеріївни про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення боргу з викликом сторін відмовлено. 10 вересня 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти задоволення заявлених вимог, вказав, що в матеріалах справи відсутня будь-яка копія договору, укладеного між сторонами; відповідач ніколи не отримував жодної письмової претензії від позивача, всупереч тій інформації, яку викладає у позові позивач, намагаючись ввести суд в оману, номер листа Укрпошти, на який посилається позивач як на доказ листування з відповідачем № 1401708159989 не зареєстрований в системі, отже його ніколи не отримував відповідач, все листування через месенджер позивач вів з номеру телефону другої дружини - [PERSON] , мотивуючи тим, що у нього бувають проблеми з його телефонним апаратом. Жодних претензій в такому листуванні ні позивач, ні його теперішня дружина відповідачеві не висловлювали. За результатами проведеного відповідачем психологічного опитування дитини [PERSON] (9 років) та батька дитини [PERSON] , [INFO] , а також за наданою інформацією від матері дитини [PERSON] , [INFO] відповідачем була складена письмова довідка (звіт) психолога від 25.05.2025, яка була направлена позивачу. Отже робота відповідачем з опитування сина позивача та самого позивача була проведена. Зважаючи на викладене, жодних прав та законних інтересів позивача ніколи порушено не було. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також 10 вересня 2025 року до суду від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву. 15 вересня 2025 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення, до яких долучено скріншоти листування із відповідачем у справі. 22 вересня 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач підтримав свої заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. 12 листопада 2025 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено про те, що на цей час договір між сторонами виконано, позивач отримав вдруге звіт психолога. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, враховуючи подані сторонами заяви по суті спору та докази, долучені до них, суд дійшов наступного висновку. Судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем 17 липня 2024 року був укладений усний договір про проведення відповідачем [PERSON] опитування дитини та складання психологічного висновку для подання його до суду на час розгляду таким цивільної справи щодо визначення місця проживання дитини. 17 липня 2025 року ФОП [PERSON] надав позивачу рахунок на оплату від 17 липня 2024 року № 1707/24/1, відповідно до якого позивач мав сплатити кошти за опитування дитини [PERSON] , 2014 року народження та надання довідки (звіту) психолога щодо результатів опитування дитини для подання до суду з приводу збільшення прихильності дитини до одного з батьків, думки щодо умов проживання з кожним з батьків та відношення з боку батьків як це сприймає дитини. Вартість послуг становила 21508, 20 грн (а.с. 6) Відповідно до квитанції до платіжної інструкції від 17 липня 2024 року № 70109458 позивач перерахував на рахунок ФОП [PERSON] кошти у розмірі 21508,20 грн (а.с. 7). Як зазначає позивач у справі та це не заперечувалось відповідачем та його представником опитування дитини відбулось у кабінеті психологічної діагностики 1 серпня 2024 року, в той же час звіт станом на день звернення із позовом до суду (16 червня 2025 року) відповідачем так виготовлено й не було, у зв`язку з чим позивач звернувся із цим позовом до суду та ставить вимогу про стягнення з відповідача сплачені ним кошти у розмірі 21508,20 грн. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (стаття 640 ЦК України). Як зазначалось вище, відповідачем у справ було виставлено рахунок на оплату, який містив обов`язкові реквізити для оплати коштів, найменування послуг, які надаються за такі кошти та сума, яка підлягає до сплати за отримання вказаних послуг. Отже, відповідачем було надіслано позивачу пропозицію до укладання усного договору на отримання послуг. Позивачем, в свою чергу така пропозиція була погоджена, оскільки ним була сплачено наданий йому відповідачем рахунок у повному обсязі, що підтверджується відповідною квитанцію. Таким чином, між позивачем та відповідачем був укладений усний договір про надання послуг з опитування дитини [PERSON] , 2014 року народження та надання довідки (звіту) психолога щодо результатів опитування дитини для подання до суду з приводу збільшення прихильності дитини до одного з батьків, думки щодо умов проживання з кожним з батьків та відношення з боку батьків як це сприймає дитини та враховуючи дії, які були вчинені позивачем та відповідачем, між ними було досягнуто домовленостей про всі істотні умови договору. Вказане спростовує твердження представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутня копія договору, укладеного між сторонами. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 6 серпня 2024 року позивачем на адресу відповідача надіслано заяву про надання звіту про опитування 1 серпня 2024 року [PERSON] . Зокрема в цій заяві позивач просив передати йому звіт при особистій зустрічі 12 серпня 2024 року в офісі відповідача. Вказана заява була надіслана рекомендованим листом з описом вкладення 6 серпня 2024 року, що підтверджується долученими до заяви квитанціями та описом вкладення (а.с. 8-10). Суд відхиляє твердження представника відповідача, що таке рекомендоване повідомлення не надсилалось, оскільки за номером «1401708159989» воно в базі Укрпошти відсутнє, оскільки відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку інформація по трекінгу Укрпошти зберігається в системі протягом 6 місяців, позивачем надсилання рекомендованого листа здійснювалось 6 серпня 2024 року, що підтверджується штампом пошти на описі вкладення, а представником відповідача перевірка трекінгу відправлення здійснювалась 30 серпня 2025 року, тобто більше ніж через рік, а тому, відповідно, така інформація в базі відсутня. Проте вказане не свідчить про те, що позивач не надсилав рекомендованого листа про надання звіту відповідачу. Крім того, як вбачається з долученої до матеріалів справи переписки у месенджері між позивачем та відповідачем, позивач 5 серпня 2024 року надіслав повідомлення відповідачу про те, що він 12 серпня 2024 року очікує на звіт. При цьому відповідач повідомив позивачу що йому необхідно 10 робочих днів для складання звіту. На запитання позивача коли спливають 10 робочих днів, відповідач 6 серпня 2025 року зазначив, що протягом тижня (з понеділка по четвер) на наступному тижні та він напише коли закінчить і скине йому електронний варіант. Серед іншого сторони між собою 6 серпня 2025 року домовились, що позивач під`їде до відповідача у місті Києві на наступному тижні у четвер (15 серпня 2024 року). 15 серпня 2024 року позивач вказав відповідачу поштову адресу, на яку необхідно було вислати документи. 17 серпня 2024 року позивач вкотре написав відповідачу про те, що вони чекають звіт. Також питання стосовно дати отримання звіту були надіслані відповідачу у застосунку месенджера 19 серпня, 29 серпня, 24 вересня, 12 листопада 2024 року, 6 - 7 лютого 2025 року. Реакцію на свої запити позивач отримав лише 13 травня 2025 року у месенджері, проте звіт надіслано не було, як і не було чітко вказано дату такого надсилання. До відзиву на позовну заяву відповідачем було долучено копію звіту психолого щодо результатів психологічного опитування дитини [PERSON] (9 років) та батька дитини [PERSON] , а також надання інформації матері [PERSON] . Вказаний звіт датований 25 травня 2025 року, в той же час він був надісланий позивачу лише 9 вересня 2025 року, тобто після звернення позивача із цим позовом до суду Факт надсилання звіту позивачу лише 9 вересня 2025 року підтверджується долученими до відзиву трекінгом відправлення через Нову пошту. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що вказаний звіт надсилався на адресу позивача у вересні 2025 року повторно, оскільки до відзиву не долучено належних доказів того, що такий звіт надсилався позивачу 25 травня 2025 року, як про те зазначено у листі позивачу від 9 вересня 2025 року. Доказів надсилання в електронному вигляді завіту позивачу відповідачем до відзиву не долучено. Отже, враховуючи те, що між сторонами не було встановлено конкретного строку надсилання звіту відповідачем позивачу, зважаючи на приписи частини другої статті 530 ЦК України, з огляду на листування між позивачем та відповідачем та неодноразове прохання позивача про надсилання йому звіту, починаючи з серпня 2024 року до травня 2025 року, враховуючи те, що звіт був надісланий позивачу лише після звернення ним із цим позовом до суду, тобто тоді коли вже була втрачена актуальність такого звіту, зважаючи на те, що судом 13 червня 2025 року у справі № 738/1332/24, в якій цей звіт мав бути поданий, було ухвалено рішення за відсутності такого звіту, що підтверджує факт втрати його актуальності у вересні 2025 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 21508,20 грн. Стосовно стягнення з відповідача коштів у вигляді пені в розмірі 2873,22 грн, 3% річних у розмірі 543,80 грн та інфляційних втрат у розмірі 2890,20 грн, то суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи таке. Згідно з статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18). Судом встановлено, що між сторонами не існувало жодних домовленостей про повернення відповідачем коштів, сплачених позивачем 17 липня 2024 року у розмірі 21508,20 грн, позивач у месенджері не ставив вимогу до відповідача про повернення коштів, а лише просив надіслати звіт, виконавши умови укладеного між сторонами договору, рішення про стягнення цих коштів, яке б не виконувалося відповідачем станом на час звернення із цим позовом до суду, не ухвалювалося. Як слідує з матеріалів справи позивач із письмовою вимогою (стаття 530 ЦК України) до відповідача про стягнення суми коштів у розмірі 21508,20 грн до подання цього позову до суду не звертався. Оскільки конкретизації змісту зобов`язання про повернення коштів за допомогою рішення суду, договору або вимоги позивача не відбулося, суд вважає, що за таких обставин не настало прострочення боржника, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому такі підлягають задоволенню саме у розмірі 21508,20 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial