Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У березні 2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов від [PERSON] , який представляє інтереси позивача [PERSON] , до [PERSON] , у якому представник просив ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором розписки у розмірі 40 000 доларів США; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 3 011,51 доларів США; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму понесених судових витрат. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [PERSON] отримав у борг у позивача 08.08.2022 року кошти у розмірі 40 000 доларів США строком до 09.09.2022 року, про що було складено розписку із зазначенням терміну повернення. Однак ці умови відповідачем не виконано, грошові кошти позивачу не повернуті, у зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.03.2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.07.2025 року витребувано у [PERSON] оригінал розписки від 08.08.2022 року та закрито підготовче провадження у справі і призначено її до розгляду по суті. Представником позивача до Центрального районного суду м. Миколаєва 26.08.2025 року надано оригінал розписки [PERSON] від 08.08.2022 року. У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій [PERSON] просить провести розгляд справи за його з позивачем присутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач станом на дату розгляд справи правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, у судове засідання не з`явився. Судом здійснено направлення поштової кореспонденції на адресу, за яким зареєстровано місце проживання відповідача. Однак, поштова кореспонденція суду повернулася з відміткою поштового відділення «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Повідомлення про зміну адреси від відповідача не надходило. За такого, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином. Така ж позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 24 березня 2025 року у справі №706/208/15-ц та у постанові від 20 грудня 2023 року у справі №725/7357/21. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 08.08.2022 року [PERSON] отримав від позивача 40 000 доларів США, та зобов`язався повернути їх в встановлений строк, а саме до 08.09.2022 року. Зазначене підтверджується оригіналом розписки, яка наявна в матеріалах справи. [PERSON] 28.02.2024 року звернувся до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] на підставі заволодінням останнім грошовими коштами у розмірі 40 000 доларів США. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідує, що 02.03.2024 року на підставі цієї заяви розпочато кримінальне провадження №12024100040000757 за частиною 4 ст. 190 КК України. До матеріалів справи додано висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 25.11.2024 року №СЕ-19/111-24/67178-ПЧ, в якому зазначено, що підпис та рукописний текст у борговій розписці, що укладена між [PERSON] та [PERSON] від 08.08.22 року виконано [PERSON] . Дотепер, відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, суму заборгованості не повернув. Статтею 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). За приписами частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і непов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Як вбачається, зі змісту розписки (договору позики) 08.08.2022 року [PERSON] отримав від позивача 40 000 доларів США строком до 09.08.2022 року. Також в розписці зазначено, що відповідач отримав від позивача кошти у означеній сумі. Так, відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів того, що відповідач виконав взяте на себе зобов`язання та повернув позивачу кошти, відсутні. За такого, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 40 000 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розміру відсотків за користування грошовими коштами становить 3 011,51 доларів США. Відповідач будь-яких заперечень стосовно наведеного позивачем розрахунку не надав. Отже враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики у розмірі 40 000 доларів США з нього на користь позивача слід стягнути 3 011,51 доларів США 3% річнихза прострочення виконання зобов`язання. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 15 140 грн 00 коп. за подання позовної заяви про стягнення коштів до суду.

Outcome: approved