Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У червні 2025 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Вовчанської міської ради Чугуївського району Харківської області про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальниката стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позов мотивований тим, що на обліку Служби у справах дітей Вовчанської міської ради перебувають діти, позбавлені батьківського піклування: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10.10.2018 року (справа № 617/741/18) про відібрання дітей від матері без позбавлення матері батьківських прав відповідно до розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 17.07.2017 року № 233 «Про надання юридичного статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» [PERSON] , набув юридичний статус «дитина, позбавлена батьківського піклування». Відповідно до розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 17.07.2017 року № 234 «Про надання юридичного статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» [PERSON] , також набула юридичний статус «дитина, позбавлена батьківського піклування». Діти, позбавлені батьківського піклування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали разом з опікуном [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Під час повномасштабного вторгнення рф на територію України, територія Вовчанської міської територіальної громади Чугуївського району перебувала під активними обстрілами зі сторони рф. Діти разом з опікуном були евакуйовані до смт. Солоницівка Харківського району, де зараз продовжують проживати і навчатися. [INFO] опікун [PERSON] помер. Після смерті опікуна діти, які позбавлені батьківського піклування, наказом Служби у справа дітей Солоницівської селищної ради Харківського району від 25.04.2025 року № 12 були тимчасово передані до [PERSON] , яка є рідною тіткою дітей. За весь час проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з опікуном [PERSON] , їх рідна мати [PERSON] , [INFO] , життям своїх дітей не цікавилась, матеріально не допомагала, навіть не виявила спроби спілкуватися з дітьми. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 25.04.2025 року відповідачка не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на зазначене, [PERSON] просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , призначивши їх піклувальником її ( [PERSON] ), стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідачки щомісячно, з дати подання заяви до суду до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою від 25.06.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 14 липня 2025 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 28.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 18.11.2024 року підготовче провадження закрито, і справа призначена до розгляду по суті. [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала за заявленими підставами, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ст.ст.128-131 ЦПК України, причини своєї неявки до суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надала, не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву. Однак в справі перебуває нотаріально завірена заява від 25.04.2025, згідно якої відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, та заява від 15.05.2025 про визнання позову в повному обсязі та розгляду справи без її участі. Третя особа - Служба у справах дітей Вовчанської міської ради Чугуївського району Харківської областінадав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника за наданими в матеріалах справи документами. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи на підставі наданих доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 17.07.2017 року № 233 «Про надання юридичного статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» [PERSON] , [INFO] , на підставі заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10.10.2018 року справа № 617/741/18 про відібрання дітей від матері без позбавлення матері батьківських прав набув юридичний статус «дитина, позбавлена батьківського піклування». Розпорядженням голови Вовчанської районної державної адміністрації від 17.07.2017 року № 234 «Про надання юридичного статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» [PERSON] , [INFO] , на підставі заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10.10.2018 року справа № 617/741/18 про відібрання дітей від матері без позбавлення матері батьківських прав надано юридичний статус «дитина, позбавлена батьківського піклування». Діти, позбавлені батьківського піклування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали разом з опікуном [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Під час повномасштабного вторгнення рф на територію України, територія Вовчанської міської територіальної громади Чугуївського району перебувала під активними обстрілами зі сторони рф. Діти разом з опікуном були евакуйовані до смт. Солоницівка Харківського району, де зараз продовжують проживати і навчатися. [INFO] опікун [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Солоницівською селищною радою Харківського району Харківської області 22.04.2025 року. Після смерті опікуна діти, що позбавлені батьківського піклування, наказом Служби у справа дітей Солоницівської селищної ради Харківського району від 25.04.2025 року № 12 «Про тимчасове влаштування неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в сім`ю [PERSON] » були тимчасово передані до рідної тітки [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов від 24.04.2025 року складеного Службою у справах дітей Солоницівської селищної ради з`ясовано, що діти, позбавлені батьківського піклування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] , діти проживають в окремих кімнатах, забезпечені всім необхідним для проживання та навчання. За життя та здоров`я дітей піклується їх рідна тітка [PERSON] . За весь час проживання дітей з піклувальником їх рідна мати [PERSON] , [INFO] , життям своїх дітей не цікавилась, матеріально не допомагала їх утримувати, навіть не виявила спроби спілкуватися з дітьми. Відповідачка не бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», про що надала нотаріально засвідчену заяву, згідно з якою не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Як вбачається з характеристики учениці 11 - Б класу КЗ «Солоницівський ліней № 3» Солоницівської селишної ради, що гр. [PERSON] не брала участь у навчанні та вихованні своєї доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики «Регіонального центру професійної освіти ресторанно - готельного, комунального господарства, торгівлі та дизайну» здобувача освіти [PERSON] , [INFO] гр. [PERSON] не брала та не бере участь у вихованні хлопчика, не цікавиться його навчанням. Згідно інформації, наданої КНП Солоницівської селищної ради «Медичний центр «Здоров?я +» Харківського району», неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на обліку у лікарів загальної практики - сімейних лікарів АЗПСМ с-ща Солоницівка з 2024 року, з якими укладено декларацію про надання первинної допомоги. Мати дітей [PERSON] жодного разу не була присутня при відвідуванні дітей лікарем. Згідно висновку Солоницівської селишної ради «Медичний центр «Здоров?я +» Харківського району» про стан здоров`я заявниці [PERSON] , [INFO] , на обліку психіатра та нарколога не перебуває. Як вбачається з висновку Вовчанської міської ради Чугуївського району Харківської області від 31.07.2025 року № 66, на підставі наданих документів, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до своїх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та просить призначити [PERSON] піклувальником дітей. Суд погоджується з вищевказаним висновком органу опіки і піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим, та узгоджується з наданими до суду доказами. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. У разі спору передусім повинні бути визначені інтереси дитини й тільки потім права батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2018 року у справві №756/2109/16-ц, провадження № 61-5487св18. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Судом встановлено, що відповідачка самостійно та усвідомлено усунулась від виховання та спілкування з дітьми, утримання їх матеріально, не піклувалась про фізичний, духовний і моральний розвиток дітей. На підставі заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 10.10.2018 року справа (№ 617/741/18) про відібрання дітей від матері без позбавлення матері батьківських прав, діти проживали з опікуном [PERSON] , [INFO] до дня смерті останнього, окремо від матері [PERSON] . Між тим поведінка [PERSON] й після ухвалення вищевказаного рішення суду не змінилась, відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, не бажання брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Позбавлення батьківських прав відповідачки в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між нею та її дітьми, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дітьми . При цьому суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу заявленого позову, а саме невиконання відповідачкою [PERSON] батьківських обов`язків, знайшли своє підтвердження наданими належними і допустимими доказами умисного винного ставлення відповідачки до невиконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Щодо вимог про призначення піклувальником суд зазначає наступне. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Згідно зі статтею 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, які зловживають спиртними напоями, наркотичними засобами, особи, які позбавлені батьківських прав, а також особи, інтереси якої суперечать інтересам дитини (стаття 244 СК України). Статтею 249 СК України передбачено, що опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Відповідно до статей 250, 251 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України. Особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Згідно зі статтею 69 ЦК України піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Піклувальник дає згоду на вчинення підопічним правочинів відповідно до статей 32 та 37 цього Кодексу. Піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до частин першої-третьої статті 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту. Частиною четвертою статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Наведені положення слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Крім того, особам, зазначеним у ч. 4 ст. 167 СК України, дитина може бути передана лише за їх заявою або за поданням органу опіки та піклування. Суд також враховує, що замість подання у наданих матеріалах справи наявні інші документи Служби у справах дітей Вовчанської міської ради Чугуївського району Харківської області, які свідчать про згоду цього органу на призначення [PERSON] , [INFO] , піклувальником неповнолітніх племінників [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . У зв`язку з вищезазначеним суд, враховуючи інтереси дітей, на підставі поданих документів, вважає можливим призначити [PERSON] піклувальником неповнолітніх племінників [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Щодо вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 та 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття . Згідно частини 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на користь [PERSON] (як піклувальника дітей) на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню на її користь з відповідачки [PERSON] .

Outcome: approved