Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

У червня 2022 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов позов Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області до [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно, приведення земельної ділянки до попереднього стану та зобов`язання повернути земельну ділянку, у якому позивач просить суд: - визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером рішення 46133985 від 25.03.2019, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 9,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 30860269, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794516451103); - припинити речове право за [PERSON] на нежитлову будівлю площею 9.4 кв.м за адресою: [ADDRESS] шляхом скасування у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 30860269 про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794516451103; - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5110300000:02:028:0252 за адресою: [ADDRESS] , серія та номер 1420 від 12.11.2019, укладений між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міськради та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір І.В.; - припинити за [PERSON] інше речове право право оренди земельної ділянки площею 0,0013 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:028:0252, шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 34111403 про державному реєстрацію права іншого речового права на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1957432651103; - зобов`язати [PERSON] привести земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , до попереднього стану шляхом знесення розташованої на ній самочинно збудованої нежитлової будівлі; - зобов`язати [PERSON] повернути до земель комунальної власності Кароліно-Бугазької сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером 5110300000:02:028:0252, площею 0,0013 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . - у разі задоволення позову стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову. Стислий виклад позиції позивача Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Білгород-Дністровською окружною прокуратурою вивчено питання законності проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером рішення 46133985 від 25.03.2019 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 9,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 30860269, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794516451103). Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності на вищевказану нежитлову будівлю є: технічний паспорт серія та номер б/н, виданий 07.03.2019 ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД»; акт готовності об`єкта до експлуатації №270, виданий 11.02.2010 Інспекцією ДАБК в Одеській області. Однак, вищевказана реєстрація права власності на нежитлову будівлю загальною площею 9,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] є незаконною, виходячи з наступного. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Пунктом 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Згідно з ч. 1 ст. 22 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 (далі Порядок). Відповідно до ст. 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Згідно із статтею 13 Закону, у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Відповідно до п. 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: - документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; - технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; - документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що, відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор, відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідно до ст. 10 Закону, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Таким чином, обов`язковою умовою для реєстрації права власності на будинок, право на який реєструється вперше з відкриттям розділу у реєстрі, на час прийняття оскаржуваного рішення, було наявність у правонабувача документа про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Білгород-Дністровська міська рада на запит окружної прокуратури листом № 02/15-21-5702/2442 від 01.11.2021 повідомляє, що комплексна схема розміщення тимчасових споруд на території (в межах) Центрального району (Центральна алея) смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області була розроблена з порушенням вимог містобудівного законодавства, а оформлення права власності на деякі з цих по факту тимчасових споруд було оформлено право власності як на об`єкти нерухомості, що є грубим порушенням законодавства. Зі змісту листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 17.07.2020 за №1015-05/1-3484, наданого на запит прокуратури, вбачається, що інформація в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, щодо реєстрації/видачі документів декларативного характеру на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] відсутня. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка під нежитловою будівлею за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:02:028:0252, є комунальною власністю територіальної громади смт Затока в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, код ЄДРПОУ 04527052, номер запису про право власності 34076883, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1957432651103, згідно з рішенням державного реєстратора Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Заболотного Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.11.2019, індексний номер: 49604419. Також встановлено, що вказану земельну ділянку надано в оренду [PERSON] на підставі договору оренди №1420 від 12.11.2019, укладеного між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та [PERSON] , строком на 49 років, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.11.2019, індексний номер: 49641961, номер запису про інше речове право 34111403). Таким чином, на дату 25.03.2019 реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , у останнього не було зареєстрованого речового права власності чи користування земельною ділянкою під вказаною нежитловою будівлею, тобто право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано за відсутності жодного правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Крім цього, відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 (чинного на момент видачі акту готовності об`єкта до експлуатації №270 від 11.02.2010), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснювалось на підставі сертифіката відповідності, що видавався Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою, згідно з додатком 1. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає письмову заяву, згідно з додатком 2 інспекції, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт, або інспекції за місцем розташування закінченого будівництвом об`єкта, якщо проводилися будівельні роботи, на виконання яких не вимагається дозвіл. До заяви додаються: проектна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; акт готовності об`єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, замовником, страховою компанією (у разі, коли об`єкт застрахований) за формою згідно з додатком 3. (п. 3 зазначеного Порядку). Таким чином, станом на лютий 2010 року (на дату видачі акту готовності об`єкта до експлуатації) прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту здійснювалось на підставі сертифікату відповідності, а не на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації, який є лише підставою для отримання сертифікату. Крім того, встановлено, що наданий для державної реєстрації спірної нежитлової будівлі технічний паспорт від 07.03.2019, виданий ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», замовником якого є [PERSON] , розроблено на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами не містить інформацію про рік побудови вказаного об`єкту нерухомості. Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою 10.08.2020 направлено запит до ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД» про те, чи виготовлявся зазначений технічний паспорт та чи проводилась вказаним підприємством технічна інвентаризація за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідь на запит не надано. Крім того, Головне управління ДПС в Одеській області листом від 15.01.2021 за № 251/5/15-32-18-08-10 повідомило, що згідно інформаційної бази даних ДПС України за 2019-2020 роки відносно вказаного підприємства будь-які перевірки не проводились, податкова звітність не надавалась, контакти представників даного підприємства відсутні. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав відсутня інформація стосовно зареєстрованих об`єктів нерухомого майна. Вищевказане свідчить про сумнівне походження технічного паспорту, який став підставою для державної реєстрації спірної нежитлової будівлі. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 за № 127, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Таким чином, технічний паспорт лише підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та не являється право встановлювальним документом. Відповідно до листа КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2021 за № 1353, вказане комунальне підприємство не проводило технічну інвентаризацію та державну реєстрацію права власності об`єктів нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером рішення 46133985 від 25.03.2019 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 9,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 30860269, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794516451103), прийнято без документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту (сертифікату відповідності), без присвоєної у встановленому законодавством порядку адреси та на земельній ділянці, яка на дату реєстрації права власності на розташовану на ній нежитлову будівлю ? нікому не передавалась у власність/користування, у зв`язку з чим, таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку. Відповідно до ст. 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Ураховуючи викладене, за результатами розгляду поданих [PERSON] документів, державний реєстратор повинен був відмовити у реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості. Зазначене свідчить, що державним реєстратором Кушнеровою Р.В. при прийнятті оспорюваного рішення, в порушення ст. 10 Закону, без документу, що засвідчував прийняття до експлуатації об`єкту, на момент його зведення, в результаті чого, в порушення ст. ст. 5, 18, 24, 27 Закону та п.п. 18, 40, 41 Порядку, без довідки про присвоєння адреси, без зареєстрованого права власності/користування в Державному реєстрі прав на земельну ділянку, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості, та взагалі без відповідної правової підстави прийнято рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, на який у заявника відсутні жодні права. Таким чином, підлягає припиненню право власності на нежитлову будівлю загальною площею 9.4 кв.м., розташовану в [ADDRESS] [PERSON] шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 30860269 про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1794516451103. В результаті прийняття вищезазначеного незаконного рішення державним реєстратором, за яким [PERSON] набуто право власності на нежитлову будівлю, прийнятого усупереч п. 41 Порядку, на підставі документів, які не підтверджували заявлене право, з комунальної власності територіальної громади смт Затока без волі власника фактично вибула земельна ділянка загальною площею 9.4 кв.м., на якій розташований спірний об`єкт нерухомості. Приймаючи до уваги, що в результаті проведення оскаржуваної реєстраційної дії державним реєстратором Кушнеровою Р.В. зареєстровано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію знаходилось на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади смт Затока, діями відповідачів порушено майнові права держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. Крім того, зазначена незаконна реєстрація нежитлової будівлі за [PERSON] у подальшому надала можливість останньому обійти вимоги ст. 134 ЗК України та набути право оренди земельної ділянки комунальної власності поза земельними торгами (аукціоном), що призвело до завдання шкоди економічним інтересам територіальної громади та неможливості визначення вищої орендної плати за земельну ділянку за наслідками проведення аукціону та залучення до бюджету територіальної громади додаткових коштів. Таким чином, реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за [PERSON] без введення в експлуатацію, за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка є власністю територіальної громади, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на землю, тягне за собою нераціональне використання земель, що порушує інтереси держави. Ураховуючи відсутність дозвільних документів на проведення будівельних робіт з реконструкції/нового будівництва спірного об`єкту нерухомості та зайняття земельної ділянки за відсутності правоустановчих документів на неї таке будівництво є самочинним. Встановлено, що на підставі державної реєстрації за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , укладено договір оренди земельної ділянки під зазначеною будівлею від 12.11.2019 за №1420 між Затоківською селищною радою та [PERSON] , строком на 49 років, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.11.2020, індексний номер: 49641961). Згідно з п.п. 3, 4 зазначеного договору оренди, на земельній ділянці, яка є предметом цього договору, розташована нежитлова будівля. Вищезазначена земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Враховуючи, що державну реєстрацію права власності на зазначену нежитлову будівлю за [PERSON] проведено незаконно, договір оренди земельної ділянки під зазначеним об`єктом нерухомості укладено на незаконній підставі та поза процедурою проведення земельних торгів всупереч вимог ст. 134 ЗК України. Таким чином, враховуючи, що реєстрація нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , є незаконним, вказаний договір оренди земельної ділянки укладено на незаконній підставі та поза процедурою проведення земельних торгів, всупереч вимог ст. 134-139 ЗК України, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Аналогічно підлягає визнанню недійсним похідний договір про внесення змін до договору оренди від 17.12.2019 № 1648, яким внесено зміни щодо відомостей про орендаря. Правомірною та виправданою є вимога щодо знесення [PERSON] самочинно збудованого об`єкту нерухомості, загальною площею 9.4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , а земельна ділянка, на якій він збудований, приведенню до попереднього стану. Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, речове право оренди [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,0013 га, кадастровий номер 5110300000:02:028:0252, за адресою: [ADDRESS] , - підлягає припиненню шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 34111403 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1957432651103. У зв`язку з тим, що земельна ділянка передана в орендне користування з порушенням вимог чинного законодавства, договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсними в судовому порядку, відповідно земельна ділянка загальною площею 0,0013 га, кадастровий номер 5110300000:02:028:0252, за адресою: [ADDRESS] - підлягає поверненню до земель комунальної власності. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 24.06.2022 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Уманець Олексія Вікторовича в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області до [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно, приведення земельної ділянки до попереднього стану та зобов`язання повернути земельну ділянку. Ухвалою суду від 24.06.2022 заяву Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури про забезпечення позову по справі № 495/4119/22 за позовом Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Уманець Олексія Вікторовича в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області до [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно, приведення земельної ділянки до попереднього стану та зобов`язання повернути земельну ділянку було задоволено частково: накладено арешт на нежитлову будівлю, площею 9,4 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. 22.07.2022 від Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області надійшла заява про повернення ухвали суду. 21.09.2022 від Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області надійшла заява про виконання ухвали. 21.09.2022 від Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради надійшли відповіді на запит суду щодо інформації про реєстрацію місця проживання відповідача. 28.03.2023 від позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою суду від 28.03.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Уманець Олексія Вікторовича в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області до [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно, приведення земельної ділянки до попереднього стану та зобов`язання повернути земельну ділянку, та призначено справу до судового розгляду по суті. 19.11.2024 від представника відповідача адвоката Стрезєва А.І. надійшло клопотання про перенесення слухання справи та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи. 10.03.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, згідно з якими відповідач вказав, що позов не визнає та заперечує щодо його задоволення. Так відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду з метою захисту прав та інтересів держави - Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Однак, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на момент звернення із даним позовом Затоківська селища рада не ліквідована та не перебуває в стані припинення, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ. На думку відповідача, позивачем обрано невірний спосіб захисту (у вигляді скасування рішення державного реєстратора, оскільки таке рішення втрачає свою дію його виконанням і саме по собі скасування рішення не призведе до поновлення статусу майна). Визнання недійсним договору оренди є неможливим без скасування відповідного рішення, на підставі якого він укладався (тоді як вказаний договір укладався на підставі відповідного рішення Затоківської ради, яке є чинним і питання про його скасування не розглядається); Крім того, не ставиться питання щодо витребування майна у кінцевих набувачів. Позивачем - ставиться питання про знесення самочинно забудованих об`єктів, тоді як така самочинність не доведена належними доказами і знесення є крайньою мірою, коли не виконано заходів реагування з боку ДАБК (однак позивачем не надано доказів взагалі наявності будь-яких заходів реагування: приписів, штрафів, тощо). - не залучено до участі у справі Державного реєстратора, рішення якого про державну реєстрацію оскаржуються; - не залучено нотаріусів, які посвідчували оскаржувані угоди, і рішення по справі може вплинути на їх права та обов`язки; - не залучено в якості співвідповідача Затоківську селищну раду, яка є діючим органом місцевого самоврядування на теперішній час і вона є стороною оскаржуваного Договору оренди; - в порушення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звернувся за захистом нібито прав Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, тоді як вказана особа не є правонаступником Затоківської селищної ради (яку не було повідомлено Прокурором про здійснення представництва її інтересів в суді) і до Кароліно-Бугазької сільської ради не перейшли права та обов`язки Затоківської селищної ради, оскільки приєднання фактично не відбулось і виборчий процес з приєднання триває, про що неодноразово зазначав верховний суд, зокрема в ухвалі від 17.11.2021р. по справі № 420/3132/19, де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив: «в Єдиному державному реєстрі, відсутні відомості щодо припинення юридичної особи відповідача - Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради, ідентифікаційний код юридичної особи 04527052. За такого правого регулювання та встановлених фактичних обставин, Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міськради не є припинена та с діючим органом місцевого самоврядування, який здійснює свою компетенцію, а отже відсутні підстави для задоволення клопотання про залучення правонаступника.». Аналогічна позиція відображена у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі № 420/14069/20. Не витребувано та оглянуто в суді: реєстраційну справу про первісне набуття права власності; нотаріальних справи щодо посвідчення оскаржуваних правочинів, а надано до суду копії невідомого походження, які сторона відповідача вважає сумнівними та недопустимими. Не доведено належних підстав недійсності договору оренди земельної ділянки, тоді як його укладенню передувало відповідне рішення, яке на цей час є чинним та неоскарженим. Позивачем не доведено, які права держави порушено оскаржуваними угодами. Таким чином, вбачається, що вказаний позов фактично подано позивачем за скаргою деякого [PERSON] , представляючи інтереси неналежного органу Кароліно-Бугазької сільської ради, замість Затоківської селищної ради. Таким чином позов пред`явлено в інтересах неналежного Позивача (який не набув прав Затоківської селищної ради). Також, позов подано до неналежного складу відповідачів, оскільки Затоківська селищна рада: - приймала рішення про передачу в оренду ділянки, що є предметом спору; - виступала стороною спірного правочину, а отже мала бути спів Відповідачем по цій справі, що є окремою підставою для відмови у позові. Позивач клопотань про залучення до участі у справі Затоківської селищної ради як співвідповідача не заявляв, а тому, за таких обставин, у суду відсутні підстави для вирішення спору, який має розглядатись за належного суб`єктивного складу її учасників (правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18). Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. 09.04.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення слухання справи. Позиції учасників цивільного процесу Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури у судовому засідання позов просила задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] , адвокат Стрезєв А.І. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. У судовому засіданні 04.12.2025, суд повідомив учасників провадження, що переходить на стадію ухвалення судового рішення, яке буде проголошено 15.12.2025. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Фактичні обставини справи встановлені судом Судом встановлено, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером рішення 46133985 від 25.03.2019 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 9,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 30860269, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794516451103). Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності на вищевказану нежитлову будівлю стали: акт готовності об`єкта до експлуатації, серія та номер 270, виданий 11.02.2010 Інспекцією ДАБК в Одеській області; технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 07.03.2019 ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД». Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5110300000:02:028:0252, площею 0,0013 є комунальною власністю територіальної громади селища міського типу Затока в особі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, код ЄДРПОУ 04527052, номер запису про право власності 34076883, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1957432651103, згідно з рішенням державного реєстратора Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Заболотного Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.11.2019, індексний номер: 49604419. 12.11.2019 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та [PERSON] , строком на 49 років, про що внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.11.2019, індексний номер: 49641961). Згідно з п. п. 3, 4 зазначеного договору оренди, на земельний ділянці, яка є предметом цього договору, розташована нежитлова будівля. Вищезазначена земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Зі змісту листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 17.07.2020 за № 1015-05/1-3484, наданого на запит прокуратури, вбачається, що інформація в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, щодо реєстрації/видачі документів декларативного характеру, зокрема, на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] - відсутня. Встановлено, що наданий для державної реєстрації спірної нежитлової будівлі технічний паспорт від 07.03.2019, виданий ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», замовником якого є [PERSON] , розроблено на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, він не містить інформацію про рік побудови вказаного об`єкту нерухомості. Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою 12.08.2020 направлено запит до ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД» про те, чи виготовлявся зазначений технічний паспорт та чи проводилась вказаним підприємством технічна інвентаризація за адресою [ADDRESS] . Відповідь на вказаний запит не надано. Головне управління ДПС в Одеській області листом від 15.01.2021 за № 251/5/15-32-18-08-10 повідомило, що згідно інформаційної бази даних ДПС України за 2019 - 2020 роки відносно вказаного підприємства будь-які перевірки не проводились, податкова звітність не надавалась, контакти представників даного підприємства відсутні. Відповідно до листа КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» від 27.10.202 за № 1353, комунальне підприємство не проводило технічну інвентаризацію та державну реєстрацію права власності об`єктів нерухомого майна, зокрема, за адресою - [ADDRESS] . Білгород-Дністровська міська рада на запит окружної прокуратури листом № 02/15-21-5702/2442 від 01.11.2021 повідомила, що комплексна схема розміщення тимчасових споруд на території (в межах) Центрального району (Центральна алея) смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області була розроблена з порушенням вимог містобудівного законодавства, а оформлення права власності на деякі з цих по факту тимчасових споруд було оформлено право власності як на об`єкти нерухомості, що є грубим порушенням законодавства. Нормативно-правове обґрунтування, релевантна судова практика та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакція, яка діяла на час прийняття даного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державномуреєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Пунктом 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок). Відповідно до ст. 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до п. 40 Порядку Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Згідно із статтею 13 Закону у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Відповідно до п. 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: - документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; - технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; - документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що, відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор, відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідно до ст. 10 Закону, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Таким чином, обов`язковою умовою для реєстрації права власності на будинок, право на який реєструється вперше з відкриттям розділу у реєстрі, на час прийняття оскаржуваного рішення, було наявність у правонабувача документа про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані дотримуватися містобудівні умови і обмеження під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Кодексу), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 Кодексу) або з інших передбачених законом підстав. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером рішення 46133985 від 25.03.2019 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю, загальною площею 9,4 кв. м., за адресою [ADDRESS] (номер запису про право власності 30860269, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794516451103). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності на вищевказану нежитлову будівлю є: технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 07.03.2019 ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД»; акт готовності об`єкта до експлуатації № 270, виданий 11.02.2010 Інспекцією ДАБК в Одеській області. Суд погоджується з доводами позовної заяви про те, що вищевказана реєстрація права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 9,4 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] є незаконною, виходячи з норм законодавства, викладених вище. Білгород-Дністровська міська рада на запит окружної прокуратури листом № 02/15-21-5702/2442 від 01.11.2021 повідомила, що комплексна схема розміщення тимчасових споруд на території (в межах) Центрального району (Центральна алея) смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області була розроблена з порушенням вимог містобудівного законодавства, а оформлення права власності на деякі з цих по факту тимчасових споруд було оформлено право власності як на об`єкти нерухомості, що є грубим порушенням законодавства. Зі змісту листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 17.07.2020 за № 1015-05/1-3484, наданого на запит прокуратури, вбачається, що інформація в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, щодо реєстрації/видачі документів декларативного характеру на об`єкт нерухомості за адресою - [ADDRESS] , відсутня. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5110300000:02:028:0252, площею 0,0013 є комунальною власністю територіальної громади селища міського типу Затока в особі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, код ЄДРПОУ 04527052, номер запису про право власності 34076883, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1957432651103, згідно з рішенням державного реєстратора Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Заболотного Олександра Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.11.2019, індексний номер: 49604419. На дату реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] у останнього не зареєстровано речове права власності чи користування земельною ділянкою під вказаною нежитловою будівлею. Тобто право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано за відсутності жодного правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Крім цього, відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 (чинного на момент видачі акту готовності об`єкта до експлуатації № 270 від 11.02.2010), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснювалось на підставі сертифіката відповідності, що видавався Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою, згідно з додатком 1. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає письмову заяву, згідно з додатком 2 інспекції, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт, або інспекції за місцем розташування закінченого будівництвом об`єкта, якщо проводилися будівельні роботи, на виконання яких не вимагається дозвіл. До заяви додаються: проектна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; акт готовності об`єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, замовником, страховою компанією (у разі, коли об`єкт застрахований) за формою згідно з додатком 3. (п. 3 зазначеного Порядку). Таким чином, станом на лютий 2010 року (дату видачі акту готовності об`єкта до експлуатації № 270) прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту здійснювалось на підставі сертифікату відповідності, а не на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації, який є лише підставою для отримання сертифікату. Крім того, встановлено, що наданий для державної реєстрації спірної нежитлової будівлі технічний паспорт від 07.03.2019, виданий ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», замовником якого є [PERSON] , розроблено на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами не містить інформацію про рік побудови вказаного об`єкту нерухомості. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 за №127, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Суд зазначає, що технічний паспорт лише підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та не є правовстановлювальним документом. Відповідно до листа КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2021 за № 1353, комунальне підприємство не проводило технічну інвентаризацію та державну реєстрацію права власності об`єктів нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», функції замовника комплексної забудови території може виконувати власник (користувач) відповідної земельної ділянки в межах такої земельної ділянки, переданої (наданої) йому в установленому законом порядку. З вищенаведеного вбачається, що на дату оскаржуваної реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою - [ADDRESS] , за [PERSON] у останнього не було зареєстрованого речового права власності чи користування земельною ділянкою під вказаною нежитловою будівлею. Таким чином, суд вважає, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2019 за [PERSON] прийнято без документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію зазначеного будівництвом об`єкту (сертифікату відповідності), без присвоєної у встановленому порядку адреси та на земельній ділянці, яка на дату реєстрації права власності на розташовану на ній нежитлову будівлю нікому не передавалась у власність /користування, у зв`язку з чим, таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку. Відповідно до ст. 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Враховуючи вищевикладене, за результатами розгляду поданих [PERSON] документів, державний реєстратор повинен був відмовити у реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості. Зазначене свідчить, що оспорюване рішення державного реєстратора Кушнерової Р.В. було прийнято в порушення ст. 10 Закону (без документу, що засвідчував прийняття до експлуатації об`єкту на момент його зведення), у порушення ст. 5, 18, 24, 27 Закону та п. 18, 40, 41 Порядку (без довідки про присвоєння адреси, без зареєстрованого права власності/користування в Державному реєстрі прав на земельну ділянку, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості). Зворотного відповідачем не було доведено. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, суд дійшов висновку, що підлягає припиненню право власності [PERSON] на нежитлову будівлю, загальною площею 9,4 кв. м., розташовану в [ADDRESS] шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 30860269 про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1794516451103. В результаті прийняття державним реєстратором вищезазначеного незаконного рішення, за яким [PERSON] набув право власності на нежитлову будівлю, земельна ділянка, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості фактично вибула з комунальної власності. Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до делегованих державою органам місцевого самоврядування повноважень належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 345 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. На момент прийняття рішення державним реєстратором Кушнеровою Р.В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, останнє знаходилось на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади смт Затока. Таким чином, діями відповідача порушено майнові права держави, в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Крім того, зазначена незаконна реєстрація нежитлової будівлі за [PERSON] у подальшому надала можливість останньому обійти вимоги ст. 134 ЗК України та набути право оренди земельної ділянки комунальної власності поза земельними торгами (аукціоном), що призвело до завдання шкоди економічним інтересам територіальної громади та неможливості визначення вищої орендної плати за земельну ділянку за наслідками проведення аукціону та залучення до бюджету територіальної громади додаткових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державні або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Згідно зі ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Частиною 11 статті 128 ЗК України встановлено, що кошти, отримані від продажу земельних ділянок державної або комунальної власності, зараховуються органами державної влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування відповідно до державного та/або місцевих бюджетів у порядку, визначеному законом. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів про проведення продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах) спірної земельної ділянки. Таким чином, суд вважає, що реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за відповідачем [PERSON] без введення в експлуатацію, за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка є власністю територіальної громади, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на землю, тягне за собою нераціональне використання земель, що порушує інтереси територіальної громади. Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Враховуючи відсутність дозвільних документів на проведення будівельних робіт з реконструкції/нового будівництва спірного об`єкту нерухомості та зайняття земельної ділянки за відсутності правоустановчих документів на неї суд вважає що таке будівництво є самочинним. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Отже, єдиною підставою для набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України. Частиною 1 статті 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Частиною 4 статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Аналогічно визначено і в п. 4 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», де при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. 12.11.2019 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та [PERSON] , строком на 49 років, про що внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.11.2019, індексний номер: 49641961). Згідно з п. п. 3, 4 зазначеного договору оренди, на земельний ділянці, яка є предметом цього договору, розташована нежитлова будівля. Вищезазначена земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Враховуючи, що державну реєстрацію права власності на зазначену нежитлову будівлю за [PERSON] проведено незаконно, договір оренди земельної ділянки під зазначеним об`єктом нерухомості укладено на незаконній підставі та поза процедурою проведення земельних торгів всупереч вимог ст. 134 ЗК України. Таким чином, суд враховуючи, що реєстрація нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] , є незаконною, вказаний договір оренди земельної ділянки укладено на незаконній підставі та поза процедурою проведення земельних торгів всупереч вимог ст. 134-139 ЗК України, тому договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України,власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт "б" частини 3 статті 152 ЗК України). Частиною 2 статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №642/1536/17-ц сформовано наступний правовий висновок: системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню,якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З огляду на викладене, суд вважає що правомірною та виправданою є вимога щодо знесення [PERSON] самочинно збудованого об`єкту нерухомості, розташованого за адресою [ADDRESS] , а земельна ділянка, на якій він збудований, приведенню до попереднього стану. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав,визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Верховний Суд у постанові від 04.11.2020 у справі № 910/7648/19 зазначив, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19 та від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 154/883/19, ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, речове право (право оренди) [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,0013 га, кадастровий номер 5110300000:02:028:0252, за адресою: [ADDRESS] , - підлягає припиненню шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 34111403 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1957432651103. Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з п.п. 5,10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 за № 9, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права. У зв`язку з тим, що земельна ділянка вибула з власності територіально громади незаконно, з допущенням порушень вимог чинного законодавства, договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсними у судовому порядку, відповідно земельна ділянка, загальною площею 0,0013 га, кадастровий номер 5110300000:02:028:0252, за адресою - [ADDRESS] , підлягає поверненню до земель комунальної власності. Що стосується доводів відповідача з приводу того, що Кароліно-Бугазька сільська рада Одеської області, є неналежним органом місцевого самоврядування, в інтересах якого звернулася до суду прокуратура, є безпідставними, з огляду на наступні обставини. У відповідності до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» № 157-УІІІ від 05.02.2015 року цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі добровільного об`єднання територіальних громад сіл, селищ, міст, а також добровільного приєднання до об`єднаних територіальних громад. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднанню територіальною громадою. Після завершення повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, їхні виконавчі комітети продовжують здійснювати свої повноваження до затвердження сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою, персонального складу її виконавчого комітету. Протягом зазначеного строку сільський, селищний, міський голова, обраний об`єднаною територіальною громадою, очолює такі виконавчі комітети та входить до їх персонального складу. Після завершення повноважень сільського голови, який одноособово виконував функції виконавчого органу сільської ради у територіальній громаді, що увійшла до об`єднаної територіальної громади, відповідні функції одноособово виконує сільський, селищний, міський голова, вибраний об`єднаною територіальною громадою, з дня набуття ним повноважень до затвердження відповідною сільською, селищною, міською радою персонального складу її виконавчого комітету. Відповідно з ч.2 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади в порядку, встановленому законом, можуть об`єднуватися в одну сільську, селищну, міську територіальну громаду, утворювати єдині органи місцевого самоврядування та обирати відповідно сільського, селищного, міського голову. Кабінетом Міністрів України 12 червня 2020 року прийнято розпорядження "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області" № 720-р, з додатку до якого вбачається, що до складу Кароліно-Бугазської територіальної громади входять території Кароліно-Бугазької та Затоківської (Білгород-Дністровський район) територіальних громад. Згідно пп. 1,4 п. 6-1 розділу V Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, як юридичних осіб, у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень: у день набуття повноважень сільською, селищною, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України, припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, територія якої включена до території сформованої територіальної громади: сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту. Відповідно до пп.6 п.6-1 розділу V Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» майнові зобов`язання, майнові та немайнові права юридичних осіб-органів місцевого самоврядування розформованої територіальної громади, територія якої включена до територій кількох сформованих територіальних громад, розподіляються між правонаступниками таких юридичних осіб відповідно до передавальних актів. 19.01.2021 комісією з реорганізації Затоківської селищної ради, створеною рішенням Кароліно-Бугазької сільської ради було складено передавальний акт майна, активів та зобов`язань від Затоківської селищної ради до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. В свою чергу, 31.03.2021 року на десятій сесії VІІІ скликання Кароліно-Бугазькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області було прийнято рішення «Про затвердження передавального акту майна, активів та зобов`язань Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради» № ІІІ-VІІІ, відповідно до якого радою було затверджено передавальний акт майна, активів та зобов`язань Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради. Крім того, 31.03.2021 № ІІІ-VІІІ Кароліно-Бугазькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області було прийнято рішення, із урахуванням рішень від 27.10.2020 року №1: «Про початок повноважень депутатів Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області», №2: «Про визнання [PERSON] таким, що набув повноваження Кароліно-Бугазького сільського голови Білгород-Дністровського району Одеської області». Вказане рішення було предметом розгляду в Одеському окружному адміністративному суді (справа № 420/14705/20), за результатами якого рішення Кароліно-Бугазької сільської ради від 27.11.2020 року за №11 не скасовано. Зазначені обставини свідчать проте, що відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про фактичне припинення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради як юридичної особи, не є визначальною підставою для заміни його правонаступником, оскільки згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» № 157-VІІІ об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав і обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільської, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. Тобто Кароліно-Бугазька сільська рада є правонаступником Затоківської селищної ради Одеської області. Усі інші аргументи відповідача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Суд зобов`язаний у мотивувальній частині рішення навести причини відхилення доводів сторін чи спростування поданих доказів. Втім, суд не може виходити за межі доводів та заперечень сторін. Відсутність (недоведеність) порушеного права позивача є підставою для відмови у позові, проте у даній справі позивач надав докази на підтвердження своїх вимог. Відповідач, натомість, не надав жодних доказів, які б спростовували ці докази чи свідчили про інші обставини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Вирішення питання розподілу судових витрат та забезпечення позову У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмір 13 620,00 грн. за подання позовної заяви та сума судового збору в розмірі 1240,50 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved