Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

До Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 00-9829371 від 24.06.2024 у розмірі 22848,60 грн та судові витрати: судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 24.06.2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачка уклали кредитний договір № 00-9829371 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на виконання умов якого кредитодавець надав позичальникові кредит на суму 6900 грн на платіжну карту відповідачки. Відповідачка умови договору не виконувала, не сплачувала платежі у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. 17.03.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 17.03.2025 від договору факторингу та акту приймання-передачі від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 25548,60 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6800 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 16048,60 грн та заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штрафи) у розмірі 2700 грн. Ухвалою судді від 03.11.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] зазначила, що 24.06.2024 вона отримала кредит у сумі 6900 грн від ТОВ «МАКС КРЕДИТ», які були зараховані на її банківську картку. Протягом усього періоду вона здійснювала регулярні часткові платежі кожні 15 днів до лютого 2025 року. Таким чином, вона сумлінно виконувала свої зобов`язання та не ухилялася від повернення боргу. Однак заявлений позивачем розмір відсотків понад 16048,60 грн більш ніж у 2,3 рази перевищує суму отриманого кредиту, що суперечить ст. 18 Закону «Про споживче кредитування» і принципу розумності. Нарахований позивачем штраф в розмірі 2700 грн без належних доказів їх обґрунтованості. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн, то відповідно до ст. 141 ЦПК такі витрати мають бути доведені як фактичні й необхідні. Наданий договір не доводить реальну оплату саме за цю справу. Також зазначила, що позивач посилається на договір факторингу від 17.03.2025, але не довів, що її було повідомлено про заміну кредитора, як вимагає ст. 516 ЦК України. У зв`язку з цим визнає позов частково, лише в частині тіла кредиту. Просить відмовити у стягненні відсотків, штрафів і витрат на правничу допомогу, зменшити суму нарахувань за ст. 18 Закону «Про споживче кредитування» та ст. 551 ЦК України. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] зазначає, що уклавши договір, який підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам договору, з якими відповідачка ознайомилася до укладення такого та підписала електронним одноразовим ідентифікатором, тобто підтвердила та погодилася з умовами даного договору. Позивач надав беззаперечні докази того, що саме відповідачка уклала договір з ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Щодо повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором зазначає, що при умові, що відповідачка з будь-яких підстав не отримала повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідачка не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Позивачем надано належні докази, які підтверджують право вимог до відповідачки та доведено факт порушення, отже, позовні вимоги є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат з відповідачки на професійну правничу допомогу зазначила, що правова допомога, надана адвокатом, яка включає підготовку матеріалів справи, складання адвокатського запиту, формулювання клопотання про витребування доказів та розробку позовної заяви, є результатом індивідуалізованої професійної діяльності. Ця діяльність враховує особливості конкретної справи та не може бути кваліфікована як шаблонна робота, що помилково стверджує відповідачка. Кожен процесуальний документ, підготований адвокатом, відображає специфіку правовідносин, що є предметом спору, та ґрунтується на ретельному аналізі фактичних обставин справи, що виключає можливість застосування уніфікованого підходу до їх складання. Вважає, що позивачем надано беззаперечні докази щодо надання йому професійної правничої допомоги з обґрунтованими розрахунками. Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачки судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. У поданому запереченні на відповідь на відзив відповідачка зазначає, що кредитний договір було укладено онлайн через сайт із підтвердженням одноразовим SMS-кодом, що не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» щодо кваліфікованого електронного підпису (КЕП). Такий договір не може вважатись укладеним у письмовій формі в розумінні ст. 207 ЦК України. Про передачу права вимоги від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» вона дізналась лише з матеріалів справи поданих до суду, жодного офіційного повідомлення про заміну кредитора не отримувала, що є порушенням вимог ст. 516 ЦК України. Також зазначила, що вона є матір`ю трьох малолітніх дітей віком 6, 5 років і 1 рік 10 місяців. На даний момент перебуває у процесі розлучення, не має офіційного місця роботи, отримує лише соціальні виплати: допомога по догляду за дитиною до 3 років 860 грн; допомога багатодітним сім`ям - 2100 грн. Виплати отримує через відділення Укрпошти. Батько дітей офіційно не працює та перебуває за кордоном. Такі обставини свідчать про тяжке матеріальне становище, що є підставою для зменшення або повного звільнення від штрафних санкцій згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України. Крім того, вона добросовісно повідомляла кредитора ТОВ «Легко Кредит» про своє сімейне становище та просила переглянути умови погашення. У відповідь отримала повідомлення, що сімейні обставини не звільняють від сплати, після чого кредитор продовжив нараховувати відсотки. Такі дії свідчать про зловживання правом (ст. 13 ЦК України). Представник позивача Роговець О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав із викладених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив факту часткового виконання кредитного договору, зазначеного у розрахунку, що долучений до позовної заяви. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково із підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях, просила врахувати їх при винесенні рішення. Зокрема відповідачка визнала факт укладення кредитного договору та надання їй кредитних коштів у розмірі 6000 грн, зауважила на часткове виконання кредитних зобов`язань та підтвердила розмір оплат, зазначеного у розрахунку. При цьому відповідачка частково визнала заборгованість за відсотками за користування кредитом, проте розмір нарахований позивачем вважає безпідставним. Крім того [PERSON] заперечила проти нарахованих штрафних санкцій та розміром витрат на правову допомогу. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до часткового задоволення. Щодо укладення договору: Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 24 червня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9829371, який підписаний відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора 22674, тобто у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 9-13). В такий же спосіб [PERSON] підписано додаток № 1 до цього договору графік платежів (а.с. 14) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 20-21). Згідно з п. 1.1, 1.2 цього договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 60000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором. Умовами договору встановлено зокрема: - пункт 1.3. Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «19» червня 2025 р. згідно умов пункту 3.5 цього Договору. - пункт 1.5.1. Стандартна процента ставка складає 1,45% (один цілих 45 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). - пункт 1.5.2. Знижена процентна ставка становить 1 (один цілих) % від Суми кредиту за кожен день користування Кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.4. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (датою видачі Кредиту). - пункт 1.6. Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від Суми кредиту, що складає: 9000.00 грн, яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього Договору. - пункт 2.8. Кредитодавець зобов`язаний надати Кредит у дату надання/видачі Кредиту: «24» червня 2024 р. Сума Кредиту перераховується Кредитодавцем в сумі 6000.00 грн на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . - пункт 6.4. У разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, Сума кредиту за яким не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу в такому порядку: на другий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 300,00 грн.; на п`ятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 600,00 грн.; на десятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 900,00 грн.; на двадцять перший день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 1800,00 грн.; на сороковий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 2400,00 грн.; на п`ятдесятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 3000,00 грн.; на шістдесятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 3000,00 грн. Із довідки про ідентифікацію ТОВ «МАКС КРЕДИТ» вбачається, що [PERSON] 24.06.2024 на номер телефону [NUMBER] направлено одноразовий ідентифікатор 22674 (а.с. 22). Таким чином, в укладеному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 22674, який був надісланий на вказаний ним номер телефону. Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Також до договору долучено Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (а.с. 15-19). Відповідно до умов договору товариство надало [PERSON] кредит шляхом зарахування на платіжну картку останньої зазначену у договорі суми коштів 6000 грн, що стверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД» (а.с. 23-24), додатком до цього підтвердження (а.с. 25). Суд вважає доведеним факт укладення договору кредитної лінії № 00-9829371 та виконання ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 6000 грн, що відповідачкою не заперечується. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов вищезазначеного договору, виникла заборгованість в розмірі 22848,60 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 5900 грн, заборгованість за нарахованими процентами 16048,60 грн, заборгованості за нарахованими комісіями 900 грн та штрафні санкції згідно умов договору 2700 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (а.с. 41). У позовній заяві позивач не ставить вимогу про стягнення з відповідачки штрафних санкцій, у зв`язку з чим суд не вирішує правомірності їх нарахування. Щодо умов договору про нарахування комісії за видачу кредиту: Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. Пунктом 1.6 договору кредитної лінії від 24.06.2024 передбачено сплату комісії за видачу кредиту 15 % від суми кредиту, що становить 900 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 28)). Тому у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25)). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищезазначене, умови договору про відкриття кредитної лінії № 00-9829371 від 24.06.2024 щодо сплати комісії за видачу кредиту в розмірі 900 грн є нікчемними. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує позивач. Суд відхиляє здійснений позивачем у розрахунку заборгованості за договором № 00-9829371 від 24.06.2024 розрахунок заборгованості в частині нарахування комісії в сумі 900 грн. Щодо тіла кредиту на нарахованих відсотків: Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності 24.12.2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Із вищезазначеного розрахунку заборгованості встановлено, що за період з 11.07.2024 до 17.03.2025 нараховування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою 1,45% в день, тобто у більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством. За таких обставин суд здійснює перерахунок заборгованості відповідачки за процентами за користування кредитом із врахуванням сплаченої відповідачкою суми, яка позивачем зарахувалась на сплату комісії. Оскільки судом встановлено, що умови договору, які передбачають сплату комісії, є нікчемними, сума кошів, яка сплачена відповідачкою і була зарахована позивачем на сплату комісії, згідно з умовами договору підлягає зарахування на погашення відсотків за кредитом та, в разі залишку, - на погашення тіла кредиту. У період з 24.06.2024 року до 10.07.2024 року включно (всього 17 днів) з урахуванням ставки 1% в день від суми кредиту, відповідачці повинні були бути нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 1020 грн (17 х 60). Із врахуванням сплати відповідачкою 10.07.2024 на користь позивача 900 грн як погашення заборгованості, така внесена сума у порядку черговості повинна була бути спрямована на погашення заборгованості за процентами та часткове погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим станом на 11.07.2024 року залишок заборгованості відповідачки за кредитом, з урахуванням часткового погашення, становив: тіло кредиту 6000 грн, проценти за користування кредитом 120 грн (1020 - 900). У період з 11.07.2024 року до 25.07.2024 року включно (15 днів) з урахуванням ставки 1% в день від суми кредиту, відповідачці повинні були бути нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 900 грн (15 х 60). Із врахуванням сплати відповідачкою 25.07.2024 на користь позивача 1305 грн як погашення заборгованості, така внесена сума у порядку черговості повинна була бути спрямована на погашення заборгованості за процентами та часткове погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим станом на 26.07.2024 року залишок заборгованості відповідачки за кредитом, з урахуванням часткового погашення, становив: тіло кредиту 5715 грн (6000 - (1305 - 1020)), проценти за користування кредитом - 0 грн. У період з 26.07.2024 року до 09.08.2024 року включно (15 днів) з урахуванням ставки 1% в день від суми кредиту, відповідачці повинні були бути нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 857,25 грн (15 х 57,15). Із врахуванням сплати відповідачкою 09.08.2024 на користь позивача 1305 грн як погашення заборгованості, така внесена сума у порядку черговості повинна була бути спрямована на погашення заборгованості за процентами та часткове погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим станом на 10.08.2024 року залишок заборгованості відповідачки за кредитом, з урахуванням часткового погашення, становив: тіло кредиту 5267,25 грн (5715 - (1305 857,25)), проценти за користування кредитом - 0 грн. У період з 10.08.2024 року до 23.08.2024 року включно (14 днів) з урахуванням ставки 1% в день від суми кредиту, відповідачці повинні були бути нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 737,38 грн (14 х 52,67). Із врахуванням сплати відповідачкою 23.08.2024 на користь позивача 1305 грн як погашення заборгованості, така внесена сума у порядку черговості повинна була бути спрямована на погашення заборгованості за процентами та часткове погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим станом на 24.08.2024 року залишок заборгованості відповідачки за кредитом, з урахуванням часткового погашення, становив: тіло кредиту 4699,63 грн (5267,25 - (1305 737,38)), проценти за користування кредитом - 0 грн. У період з 24.08.2024 року до 11.09.2024 року включно (19 днів) з урахуванням ставки 1% в день від суми кредиту, відповідачці повинні були бути нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 893 грн (19 х 47). Із врахуванням сплати відповідачкою 11.09.2024 на користь позивача 2040 грн як погашення заборгованості, така внесена сума у порядку черговості повинна була бути спрямована на погашення заборгованості за процентами та часткове погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим станом на 12.09.2024 року залишок заборгованості відповідачки за кредитом, з урахуванням часткового погашення, становив: тіло кредиту 3552,63 грн (4699,63 - (2040 893)), проценти за користування кредитом - 0 грн. У період з 12.09.2024 року до 17.03.2025 року включно (187 днів) з урахуванням ставки 1% в день від суми кредиту, відповідачці повинні були бути нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 6644,11 грн (187 х 35,53). Із врахуванням сплати відповідачкою 16.10.2024 на користь позивача 100 грн, як погашення заборгованості, така внесена сума у порядку черговості повинна була бути спрямована на погашення заборгованості за процентами, у зв`язку з чим станом на 17.03.2025 року залишок заборгованості відповідачки за кредитом, з урахуванням часткового погашення, становив: тіло кредиту 3552,63 грн, проценти за користування кредитом 6544,11 грн (6644,11 100). Загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором буде становити 10096,74 грн, з яких 3552,63 грн тіло кредиту та 6544,11 грн нараховані відсотки за користування кредитом. Щодо переходу права вимоги: Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 17.03.2025 року між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор) та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (Клієнт) укладено договір факторингу № 17032025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» переходить ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право вимоги до боржників згідно з реєстром боржників (а.с. 31-33). Відповідно до Реєстру боржників від 17.03.2025 за кредитними договорами, укладеними між Боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до договору факторингу № 17032025-МК/ЮнітКапітал від 17.03.2025 (а.с. 37-38), акту прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу № 17032025-МК/ЮнітКапітал від 17.03.2025 (а.с. 39), платіжної інструкції в національній валюті від 21.03.2025 № 385 (а.с. 40) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» отримало право вимоги до [PERSON] за договором № 00-9829371 від 24.06.2024 на загальну суму 22848,60 грн, з яких 6800 грн заборгованість по тілу кредиту, 16048,60 грн заборгованість по відсотках та 2700 грн заборгованість за штрафними санкціями. Суд вважає встановленим перехід права вимоги до [PERSON] від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» 17.03.2025 року за Договором факторингу, що підтверджено належними та достатніми доказами. Правочин відповідає вимогам чинного на той час цивільного законодавства України та відповідним діловим відносинам, що склались у цій сфері. Однак, враховуючи, що загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 10096,74 грн, що встановлено судом, позивач набув право вимоги до відповідачки саме у такому розмірі. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Оскільки сума заборгованості відповідачки за договором № 00-9829371 від 24.06.2024 підтверджена належно проведеним судом розрахунком, здійсненим на підставі умов договору та вимог чинного законодавства, тому саме такий її розмір необхідно стягнути на корить позивача. Посилання відповідачки у відзиві на позовну заяву та запереченнях про те, що позивач не довів свого статусу належного кредитора, оскільки її не було повідомлено про зміну кредитора, не звільняє [PERSON] від обов`язку виконання зобов`язань за договором № 00-9829371 від 24.06.2024, оскільки згідно з нормами ч. 2 ст. 516 ЦК України вона мала можливість сплатити заборгованість первісному кредиторові. Щодо розподілу судових витрат: Позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у позовній заяві просить суд стягнути на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Суд, частково задовольняючи позов, стягує з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у частці 44,19% (10096,74 х 100% : 22848,60), а саме 1070 грн 46 коп. Решту судового збору залишає за позивачем. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з висновком зробленим у постанові Верховного суду 13.03.2025 року у справі № 275/150/22, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копії договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року (а.с. 44), протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги (а.с. 45 зворот), додаткової угоди № 25770865256 до договору про надання правничої допомоги (а.с. 46), акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року (а.с. 47), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7073/10 від 19.10.2018 (а.с. 49) та довіреності від 10.09.2025 (а.с. 50) згідно з яким вартість послуг з надання правничої допомоги становить 7000 гривень. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, бере до уваги обґрунтування сторони відповідачки наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідачки, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає розмір у сумі 4000 грн співмірним розміром витрат на правничу допомогу. Разом з тим, на підтвердження здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги, позивачем не надано жодного доказу, зокрема платіжного документа (квитанції, платіжної інструкції тощо). Тому суд не має підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу.

Outcome: partial