Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

В жовтні 2025 року ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 8\~016,00 грн. та судового збору в розмірі 3\~028,00 грн. В обґрунтування позову зазначило, що ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» відповідно до мети та предмету діяльності є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва. В опалюваних сезонах 2022-2025\~років позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваних сезонів. Квартира [ADDRESS] вищевказаного будинку належить відповідачам на праві власності в рівних частках по 1/4\~частині кожному. Позивач вказує, що нарахував своїм споживачам рахунки за опалення місць загального користування та допоміжних приміщень за сезон 2022-2025 років. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) центрального опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Нарахування відповідачам сум оплати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень здійснювалося за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» надало теплову енергію за період з 01.11.2022 по 01.09.2025 на суму, яка складає 8\~016,00 грн. та яка не була сплачена відповідачами. Надіслане попередження про необхідність погашення заборгованості залишилось без задоволення та відповіді, а відтак відповідачі не виконали своїх зобов`язань, чим завдали товариству матеріальну шкоду. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь вищевказану заборгованість та 3\~028,00 грн. судового збору. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 21.10.2025 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 30.10.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки з лютого 2005 року кв. [ADDRESS] , яка належить їй та членам її родини, була офіційно відключена від системи централізованого опалення і обладнана автономною системою опалення відповідно до чинного законодавства. Від моменту встановлення автономного опалення послуги з централізованого опалення не надаються, що підтверджується відсутністю будь-якого підключення до мереж ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль». Оскільки теплопостачання фактично не здійснювалось, послуги не надавались вимоги позивача є безпідставними. 06.11.2025 від представника позивача ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона наполягає на задоволенні позову та спростовує твердження відповідача, викладені у відзиві. Зазначає, що не зважаючи на те, що квартира відповідачів відключена від централізованої системи опалення, то нарахування вартості опалення проводилось тільки за загально будинкові потреби та абонентське обслуговування. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 17.12.2025 провадження у справі за позовом ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення боргу за спожиту теплову енергію закрито в частині вимог до [PERSON] . Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваних сезонів (а.с. 8-9). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав від 30.08.2023 кв. [ADDRESS] належить на праві власності: [PERSON] частина, [PERSON] частина, [PERSON] частина, [PERSON] частина (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , провадження у справі в частині вимог до нього на підставі ухвали суду. За адресою кв. [ADDRESS] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання. Позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення до будинку, в якому розташована квартира, співвласниками якої є відповідачі. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зазначена норма закону зобов`язує споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачам послуги з постачання теплової енергії, а відповідачі повинні за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України. Проте відповідачі отримані послуги в повному обсязі не оплатили. За період з 01.11.2022 по 01.09.2025 виникла заборгованість в розмірі 8\~016,00 грн. (а.с. 4). 01.04.2024 за адресою відповідачів було надіслано досудову вимогу (в порядку врегулювання сплати боргу) № 199-ф28 про оплату боргу, який утворився станом на 01.04.2024, яку відповідачами виконано не було (а.с. 10). Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2024 по справі №\~489/4871/24 скасовано судовий наказ по даній справі про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» (а.с. 5). При цьому судом встановлено, що кв. [ADDRESS] відключена від централізованої системи теплопостачання, що підтверджується проектом відключення НВП «Югтепломер» (а.с. 43-47), робочим проектом МНПП «Пикас» (а.с. 37), технічними умовами АТ «Миколаївгаз» (а.с. 38), актом КП «Теплоенергосервіс» від 21.10.2005 (а.с. 33). Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії до місць загального використання багатоквартирного будинку, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів від 21 серпня 2019 року № 830 (далі - Правила), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України\~від 22\~листопада 2018\~року №\~315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358, далі - Методика), якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Як встановлено відповідачі є співвласниками квартири, яка розташована в багатоквартирному будинку, і за положеннями пункту 5 статті 1\~Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» є співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . Обов`язками співвласників таких будинків відповідно до статті 7\~цього ж\~Закону та частини 2 статі 382\~ЦК України є: забезпечення належного утримання та належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечення технічного обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку. Отже, саме на власника за змістом статті 322\~ЦК України покладається тягар утримання майна. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені статтями 67, 68 Житлового кодексу України, якими визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті.\~6\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація. Згідно статті 7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний, в тому числі, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Положеннями частини першої статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частини 2 статті 7, частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19\~Закону України\~«Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Відповідно до пункту 24 Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Згідно пункту 14 Правил відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Відповідно до пунктів 36, 37, 38 Правил споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Вирішуючи даній спір, суд, оцінивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Як вказав Верховний Суд при вирішення спору у подібних правовідносинах, спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною (постанова від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18). Фактичним доказом початку опалювального сезону є долучені позивачем наряди на підключення будинку та нежитлових приміщень до системи опалення, що містять інформацію про фактичну дату надання послуг, що були додані до матеріалів позовної заяви. За такого, з урахуванням викладених фактичних обставин справи та правових норм, судом встановлено, що позивач як виконавець послуги з теплопостачання до багатоквартирного будинку по [ADDRESS] має право на отримання оплати витрат за обсяги теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення з відповідачів суми боргу за надані послуги теплопостачання на задоволення загально будинкових потреб на опалення є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи, що відповідачам належить по 1/4 частці кв. [ADDRESS] , а також приймаючи до уваги, що один зі співвласників [PERSON] помер та провадження в частині вимоги до нього закрито, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з кожного з відповідачів ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру, а саме 6\~012,00 грн. - по 2\~004,00 грн. з кожного. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2\~271,00 грн., по 757,00 грн. з кожного.

Outcome: approved