Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 18 грудня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало з [PERSON] . Договір про надання кредиту №440424-КС-001. Відповідно до договору ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 12 000 грн зі строком користування коштами протягом 24 тижнів, а відповідач зобов`язався частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 04 червня 2022 року, а також сплачувати проценти за користування ним за стандартною ставкою у розмірі 1,08047360 % за кожен день користування коштами (орієнтована реальна річна процентна ставка: 7 323,80 %), а також сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1 800 грн. У разі порушення позичальником виконання взятих на себе зобов`язань останній зобов`язався сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф). Проте позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 08 серпня 2025 року виникла заборгованість у загальному розмірі 27 825,72 грн, у тому числі: -заборгованість за простроченим кредитом - 10 508,58 грн; -заборгованість за простроченими процентами - 16 072,24 грн; -заборгованість за простроченою комісією за видачу кредиту - 1 244,90 грн. Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 03 жовтня 2025 року з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором про надання кредиту №440424-КС-001 від 18 грудня 2021 року, що утворилася станом на 08 серпня 2025 року, а саме: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 10 508 (десять тисяч п`ятсот вісім) гривень 58 копійки; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 16 072 (шістнадцять тисяч сімдесят дві) гривні 24 копійок; заборгованість за простроченою комісією за видачу кредиту у розмірі 1 244 (одна тисяча двісті сорок чотири) 90 копійок, а всього в загальному розмірі 27 825 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять п`ять) гривень 72 копійки, а також в повернення 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору. 29 жовтня 2025 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення, у якій зазначив, що позивач не довів факту передання грошових коштів позичальнику. У зв`язку з цим, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що могло виникнути порушення умов кредитного договору. Крім того, відповідач звернув увагу, що в матеріалах справи відсутній належний та детальний розрахунок заборгованості, не надано оригіналів кредитного договору та графіка погашення кредитних платежів. Також він стверджує, що позивач не набув права вимоги до відповідача, оскільки відсутні докази укладення договорів про відступлення права вимоги. 10 листопада 2025 року до суду надійшли заперечення позивача на заяву про перегляд заочного рішення. У поданих запереченнях позивач зазначив, що відповідач частково виконав свої зобов`язання за кредитним договором, сплативши 5 407,24 грн, що саме по собі підтверджує факт отримання ним кредитних коштів та існування правовідносин за договором. Позивач наголосив, що під час укладення кредитного договору сторони погодилися здійснити його укладення із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», про що прямо зазначено у вступній частині договору. Кредитний договір, укладений між сторонами, не є договором приєднання в розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України. Відповідно до абзацу другого частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», кожний примірник електронного документа, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом. Отже, електронна форма договору має повну юридичну силу. Щодо факту отримання коштів відповідачем, позивач зазначив, що на виконання ухвали суду було витребувано відповідну інформацію, і уповноважена установа надала підтвердження про зарахування на банківську картку відповідача кредитних коштів, передбачених договором. Стосовно комісій та процентів позивач зауважив, що порядок їх нарахування та сплати міститься у тексті кредитного договору. Відповідач погодився з цими умовами, підписавши договір електронним підписом, що підтверджує його усвідомлену згоду з усіма умовами кредитування. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 03 грудня 2025 року заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду від 03 жовтня 2025 року скасовано, а справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, згідно заяви, представник позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Суд дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, прийшов до висновку. Зокрема суд встановив, що 18 грудня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало з [PERSON] . Договір про надання кредиту №440424-КС-001. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направляв [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2266, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Відповідно до договору ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 12 000 грн зі строком користування коштами протягом 24 тижнів, а відповідач зобов`язався частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі не пізніше 04 червня 2022 року, а також сплачувати проценти за користування ним за стандартною ставкою у розмірі 1,08047360 % за кожен день користування коштами (орієнтована реальна річна процентна ставка: 7 323,80 %), а також сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1 800 грн. У разі порушення позичальником виконання взятих на себе зобов`язань останній зобов`язався сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф). ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 12000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті) , що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням). Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 440424-КС-001 Позичальника [PERSON] , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 440424-КС-001 на загальну суму 5 407,24 грн Щодо доводу про відсутність розрахунку, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься наданий позивачем повний та коректний розрахунок заборгованості, у якому відображено всі платежі, включно з частковою сплатою відповідача. Це також підтверджується змістом позовної заяви, у якій позивач окремо наголошує на факті здійснення відповідачем часткових платежів за кредитним договором. У разі порушення позичальницею виконання взятих на себе зобов`язань остання зобов`язалася сплачувати на користь кредитодавця неустойку (штраф). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" регулює відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру (п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах . Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 цієї статті Закону). Згідно з ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" врегульовано використання підпису в сфері електронної комерції, відповідно до якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; За положенням п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій Суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Як зазначалось вище, наявний в матеріалах справи Договір про надання кредиту від 18 грудня 2021 року №440424-КС-001 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-2266, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому у даній справі належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення Кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «Бізнес позика». Отже, підписуючи Договір електронним цифровим підписом, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст. Суд звертає увагу на те, що ст. 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2- 1383/2010). З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17). Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів щодо визнання недійсним Договору про надання кредиту від 18 грудня 2021 року №440424-КС-001, останній повинен виконуватись сторонами у повному обсязі. Таким чином, [PERSON] набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «Бізнес Позика». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Щодо перерахування коштів відповідачку відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Тобто кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, здійснивши переказ грошових коштів на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яка була вказана ним в анкетних даних під час оформлення договору. Також позивач на підтвердження успішності проведення операції надав довідку «TAC Pay» про перерахування коштів в сумі 12 000 гривень за кредитним договором (а. с. 31). Згідно відповіді АТ "Універсал Банк" від 07 жовтня 2025 року № БТ/Е-14783 та виписки з карткового рахунку [PERSON] (а. с. 68-72) підтверджено успішне зарахування кредиту за договором №440424-КС-001 від 18 грудня 2021 року у розмірі 12 000 грн на зазначену позичальником у кредитному договорі його банківську картку, що підтверджує повне виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Щодо комісії та процентної ставки суд зазначає, наступне згідно умов кредитного договору від 18 грудня 2021 року №440424-КС-001 позичальнику було повідомлено, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язана буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким [PERSON] ознайомився та без будь-яких заперечень підписав в електронному вигляді. Крім того, [PERSON] було повідомлено орієнтовну вартість кредиту, строк кредиту та орієнтовану реальну річну процентну ставку. З врахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] був належним чином ознайомлений та погодився з умовами надання кредиту, на підставі чого 18 грудня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір №440424-КС-001, в якому відображені умови надання кредиту, останній з відповідним договором погодився, про що свідчить його електронний підпис. На момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до ТОВ «Бізнес Позика» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (п.6) на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, користувався коштами відповідач, до відповідач із відповідною заявою не звертався. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини з відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором. Суд не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом. Посилання на нарахування відсотків та комісії не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме кредитним договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, вказана заборгованість становить 27 825,72 грн, у тому числі: -заборгованість за простроченим кредитом - 10 508,58 грн; -заборгованість за простроченими процентами - 16 072,24 грн; -заборгованість за простроченою комісією за видачу кредиту - 1 244,90грн. Суд в повній мірі погоджується з наданим розрахунком, зокрема щодо процентів, які нараховані відповідно до умов кредитного договору (в тому числі за узгодженими сторонами розміром процентної ставки та строком кредитування). За встановленого, вказана заборгованість на підставі ст. ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2 422,40 грн судового збору На підставі викладено,

Outcome: approved