Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду із даним позовом та просило стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінпром Маркет»\~заборгованість за договором позики №3835765 від 04.12.2020, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в сумі 20065,50 грн., з яких: 6300,00 грн. сума заборгованості по основному боргу, 13765,50 грн. сума заборгованості по процентам. Позовні вимоги мотивовано там, що позивач на підставі договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, є новим кредитором за вказаним електронним кредитним договором, за якими у\~відповідача виникла заборгованість. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2025 справу за позовом ТОВ «Фінпром Маркет» передано на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області за підсудністю в порядку ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Фінпром Маркет» до [PERSON] , розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання. Представник позивача в \~судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Направлена судом судова повістка повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04.12.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №383565, який підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 9nLiBj02MC. Даним договором сторони погодили суму позики 6300,00 грн, строк позики 30 днів, процентну ставку 1,99% на день. Дата надання позики 04.12.2020, дата повернення позики 03.01.2021, знижена процентна ставка 0,69%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70%/ день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 251,85%, орієнтовна загальна вартість позики 7604,10 грн. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п. 3) (а.с. 11). На а.с. 11-зворот 21 містяться правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». На а.с. 21-зворот міститься довідка ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про ідентифікацію, відповідно до якої позичальнику визначено одноразовий ідентифікатор 9nLiBj02MC. Відповідно до копії листі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №8/05/25-26 від 08.05.2025 на підтвердження факту видачі на банківську картку клієнта онлайн-позики, де за порядковим номером 3 вказаний [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , договір позики №3835765, №платежу 96c23fea-48d4-4f17-845e-8ec42890a6c8 (а.с. 22). Згідно копії довідки ТОВ ФК «Фінекспрес» №КД-000025344/ТНПП від 02.05.2025 ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою ІЗ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної операції: дата 04.12.2020; номер платежу - 96c23fea-48d4-4f17-845e-8ec42890a6c8; сума 6300,00 грн.; отримувач Ваколюк Олександр ЕПЗ номер [NUMBER] . Також, у даній довідці зазначається, що оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Інформація, яка міститься у цьому документів/додатках до цього документу, належить до таємниці надавача платіжних послуг, відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 14.07.2022 №147. На а.с. 23 міститься копія платіжної інструкції/Операція 96c23fea-48d4-4f17-845e-8ec42890a6c8, що сформована ТОВ «ФК «Фінекпрес» та відповідно до якої відправник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», отримувач платіжний інструмент [NUMBER] , дата та час прийняття до виконання 04.12.2020, дата та час здійснення операції 04.12.2020, номер замовлення 11263220, ідентифікатор еквайра f66f512a-049b-4bd6-930b-bae077eb1069, ідентифікатор платіжного пристрою - f66f512a-049b-4bd6-930b-bae077eb1069. 21.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу №2106, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованостей. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання акта прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Загальна сума прав вимоги, що відступається за договором становить 160036293,20 грн.. Ціна продажу за цим договором становить 8473026,02 грн., яка сплачується у наступному порядку: 500000,00 грн. до 28.07.2021 включно; 7973026,02 грн. до 28.07.2022 включно (а.с. 24-30). 21.06.2021 сторони договору факторингу №2106 від 21.06.2021 підписали Акт прийому-передачі реєстру заборгованостей, відповідно до якого клієнт (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») передало, а фактор (ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 21.06.2021, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Реєстр заборгованостей передано факторові в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу №2106 від 21.06.2021, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру фактор не має (а.с. 30-зворот). На а.с. 31-32 міститься копія реєстру прав вимог №1 від 21.06.2021, відповідно до якого під порядковим номером 7411 вказаний боржник [PERSON] (а.с. 31-зворот), договір 3835765. На а.с. 33 міститься акт звірки взаємних розрахунків за період: січень 22021 року грудень 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу №2106. 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром Маркет» (фактор) уклали договір факторингу №0304223-ФК, відповідно до умов якого, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованостей. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання акта прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Загальна сума прав вимоги, що відступається за договором становить 563530154,96 грн.. Ціна продажу за цим договором становить 22573367,99 грн., яка сплачується у строк до 01.07.2023 (а.с. 34-40). 03.04.2023 сторони договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 підписали Акт прийому-передачі реєстру заборгованостей, відповідно до якого клієнт (ТОВ «Фінансова компанія управління активами») передало, а фактор (ТОВ «Фінпром Маркет») прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 03.04.2023, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Реєстр заборгованостей передано факторові в повному обсязі відповідно до умов договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру фактор не має (а.с. 41). На а.с. 42 міститься акт звірки взаємних розрахунків за період: 03.04.2023 01.11.2024 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» за договором факторингу №030423-ФК. На а.с. 42-зворот 43 міститься копія Додатку №1 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 - Реєстру заборгованостей, відповідно до якого під порядковим номером 18077 вказаний боржник [PERSON] (а.с. 43), договір 3835765, загальна сума заборгованості 20115,90 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6300,00 грн., заборгованість за простроченими процентами 13815,90 грн.. На а.с. 4-6 міститься розрахунок заборгованості відповідача за договором позики №3835765 від 04.12.2020, що здійснено позивачем, відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 2065,50 грн., з яких: 6300,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13765,50 грн. заборгованість за процентами. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з договорів позики та кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до його умов та вимог ЦК України. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12). Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Також Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа №301/2368/14-ц) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі №2-879/11 (провадження №61-10005св21). На підтвердження факту відступлення прав вимоги за спірним договором позики від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а згодом від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «Фінпром Маркет» надано відповідні докази. Разом із тим, суд не бере до уваги надані позивачем довідку та копію платіжної інструкції/Операція (а.с. 22-зворот, 23) відповідно до яких первісним кредитором перераховано на користь відповідача кошти в сумі 6300,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , оскільки будь-яких доказів того, що вказана платіжна картка належить саме відповідачу [PERSON] , а не будь-якій іншій особі, суду не надано та позивачем не було заявлено клопотань про їх витребування. Також матеріали справи не містять первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру і не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, на підтвердження заявлених позовних вимог позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів про наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданих ним розрахунках за спірними кредитними договорами. До подібних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021року у справі №554/4300/16-ц,від 26 травня 2021року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №686/6783/21. Позиція Верховного Суду у справі за №278/2177/15-ц від 17.12.2021 року викладена наступним чином - заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Позиція Верховного Суду, що викладена в постанові від 29.01.2020 року по справі №755/18920/18 свідчить про те, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У Постанові від 22.04.2024 по справі №559/1622/19 Верховний Суд роз`яснив, що у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 2 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач просив розгляд справи провести в порядку спрощеного провадження, а в разі, якщо розгляд справи буде проводитися в порядку загального позовного провадження, то у відсутність представника позивача, будь-яких заяв та клопотань щодо витребування доказів щодо обставин передачі права вимоги не подавав, будь-яких поважних причин неможливості надати такі докази до суду не повідомив та доказів щодо цього надав. Натомість суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2040/20). Враховуючи викладене, суд доходить всиновку, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати, понесені позивачем, залишаються за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed