Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у виконавчому провадженні №47080286 за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2015 року у справі №760/7555/14-ц стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів батька дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.04.2014 року. Позивач вказує, що у нього змінився майновий стан, що пов`язано із появою двох дітей сина [PERSON] та дочки [PERSON] у шлюбі із [PERSON] . Однак, 24.06.2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням суду, діти залишилися проживати з батьком. Позивач стверджує, що його матеріальне становище суттєво погіршилося через скорочення кількості робочих годин. Також позивач вказує, що на його утриманні перебуває його батько, який є людиною похилого віку, має інвалідність та потребує допомоги. Крім того, позивач вказує, що через розлучення, військовий стан в країні та постійні обстріли у місті Києві, відчув погіршення стану здоров`я, у зв`язку із чим він проходить медичне обстеження. Вказані обставини значно погіршили майновий стан позивача, йому стало важко матеріально оплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] . Зокрема, позивач вказує на те, що сплата аліментів на утримання сина [PERSON] порушує принцип рівності прав дітей на утримання, так як у разі сплати 1/4 частини доходів на кожну дитину у нього залишиться 25%, що порушує трудове законодавство. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. 08 жовтня 2025 року від [PERSON] надійшло клопотання про залишення заяви [PERSON] без розгляду. Відповідач вказує на те, що предмет цього спору тотожний предмету спору у справі №759/8077/25, у якій постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2025 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про зменшення аліментів. 08 жовтня 2025 року від [PERSON] надійшли додаткові пояснення у справі, в який відповідач вказує на поведінку позивача, що, на її думку, свідчить про систематичне ухилення від виконання батьківського обов`язку. Відповідач вказує на наявність у позивача сина [PERSON] у Німечинні, від обов`язку утримання якого позивач самоусунувся. Позивач намагався використати дитину [PERSON] , який проживає у Німеччині, з метою зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/5 частини, що стягуються на утримання сина [PERSON] . Також відповідач вказала про небажання позивача вказувати себе батьком дитини [PERSON] , відтак питання про визнання батьківства та стягнення аліментів вирішувалося у судовому порядку. Позивач не дивлячись на позитивні результати генетичної експертизи наполягав на запереченні факту батьківства у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 14 жовтня 2025 року від [PERSON] надійшло клопотання про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку із наявністю судового рішення, яке набрало законної сили з тотожного спору. 14 жовтня 2025 року від представника позивача адвоката Ракицької І.М. надійшла позовна заява про зміну розміру аліментів з усуненням недоліків, визначених ухвалою суду від 09 жовтня 2025 року. 16 жовтня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відмову у відкритті провадження у справі. 16 жовтня 2025 року від [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі, в яких відповідач просила долучити до матеріалів справи докази. 20 жовтня 2025 року представника позивача адвоката Ракицької І.М. надійшла заява про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про відмову у відкриття провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28 жовтня 2025 року від [PERSON] надійшов відзив на позову заяву, у якому відповідач заперечила проти заявлених позивачем вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Відповідач вказує на недобросовісну поведінку позивача, намагання уникнути обов`язку щодо утримання сина [PERSON] . Також вказала, що тотожний спір уже був вирішений: Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2025 року у справі №759/8077/25 Позивачу було відмовлено у задоволенні вимог про зменшення аліментів. Апеляційний суд встановив, що наявність нових дітей та іпотечних зобов`язань не є безумовною підставою для зменшення аліментів, зважаючи на значну майнову спроможність позивача та відсутність доказів істотного погіршення його фінансового становища. [PERSON] вважає, що позивач вимагає зменшення частки аліментів з 1/4 до 1/10 від доходу. Така радикальна зміна розміру аліментів свідчить про намір позивача суттєво уникнути виконання батьківських обов`язків, а не про об`єктивну потребу чи реальне погіршення його матеріального становища. Враховуючи, що позивач не підтвердив істотного погіршення свого майнового та фінансового стану, наявність численних об`єктів нерухомості та інші ознаки платоспроможності, вимога про зменшення до 1/10 не відповідає інтересам дитини і повинна бути відхилена як така, що має на меті ухилення від сплати аліментів. Вказала, що твердження позивача про його важке матеріальне становище, викликане мінімальною заробітною платою, повністю спростовуються його ж власними розрахунками. Згідно з наданими ним довідками з чотирьох місць роботи та розрахунком у його позовній заяві, його сукупний середньомісячний дохід (після вирахування податків) становить 24 048,38 грн. Зважаючи на цю суму, його прохання про встановлення аліментів у розмірі лише 1/10 частки (що дорівнює 2 404,84 грн./міс.) є недобросовісною спробою уникнути виконання батьківських обов`язків. Розрахунок позивача містить технічну помилку, яка призводить до штучного заниження бази для нарахування аліментів та завищення розміру ціни позову. Відповідач зазначила, що позивач стверджує, що його сукупний дохід до оподаткування становить 31 231,66 грн., а сукупний дохід для розрахунку аліментів (після податків) - 24 048,38 грн. Різниця, яку він відносить на податки, становить 7 183,28 грн. Проте, згідно з податковим законодавством, податкова ставка (ПДФО 18% + ВЗ 1,5%) становить 19,5%. При правильному розрахунку сума податків становить 31 231,66 х 19,5% = 6 089,77 грн. Таким чином, позивач безпідставно завищив суму утриманих податків на 1 093,51 грн. (7 183,28 грн. - 6 089,77 грн.), що призвело до заниження його реальної місячної бази для нарахування аліментів на 1 093,51 грн. Ця маніпуляція свідомо зменшує базу для розрахунку 1/4 частини аліментів і додатково доводить недобросовісність позивача. Відсутність суттєвої зміни офіційного доходу нівелює довід позивача про погіршення матеріального становища, а його позов є виключно спробою легалізації прихованих коштів через судовий процес. Вказала також, що позивач володіє 11 об`єктами нерухомого майна, які здаються в оренду, що забезпечує йому стабільний дохід. Позивач має іпотеку на суму 1 095 доларів США на місяць, яку він спроможний сплачувати, та погашену в січні 2025 іпотеку з платежем близько 200 000 щомісячно (переписав цю квартиру на батька [INFO] ). [PERSON] стверджує, що попередньо позивач намагався отримати судовий наказ про стягнення аліментів із дружини-пенсіонерки ( [INFO] ), щоб показати суду свою неплатоспроможність, - у якому Дарницьким районним судом міста Києва було відмовлено двічі. Звернула увагу суду на системний та послідовний характер дій позивача, які були спрямовані на штучне формування умов для зменшення його аліментних зобов`язань. Ці дії включають: безоплатне відчуження (дарування) шести об`єктів нерухомого майна на користь свого батька [PERSON] , що прямо суперечить доводам про його фінансову неспроможність; відповідно до наданої деталізованої виписки видно, як позивач переоформлював нерухомість на матір, а після її смерті вступив у спадщину; надання суду довідок із заниженим офіційним доходом, який, з огляду на його реальні іпотечні зобов`язання (1 095 доларів США щомісячно), платежами по кредитному тілу з сумами 142 144,34 грн., та 100 202,37 грн., іпотекою з місячним платежем 200 000 (погасив іпотеку у січні 2025 року ), є фіктивним і свідчить про приховування доходів; ініціювання процесу стягнення аліментів (шляхом отримання судового наказу) з непрацюючої дружини-пенсіонерки [PERSON] , [INFO] (яка записана матір`ю двох прийомних дітей) на користь позивача, про що зазначено у Постанові Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у справі №759/8077/25, свідчить про спробу позивача показати свою неплатоспроможність. Вважає, що сукупність цих скоординованих дій (дарування активів та створення нових фіктивних пасивів) свідчить про недобросовісну поведінку позивача, який намагається використати судовий процес для легалізації своєї фіктивної «бідності» та ухилення від повного утримання рідної дитини, після того як було усиновлено двоє інших дітей. Такі дії є зловживанням правом відповідно до статті 44 ЦПК України. Вказала, що позивач фактично сплачує аліментів близько 2 000-2 500 грн. на місяць, оскільки намагається приховати реальні доходи, і при цьому у своєму повторному позові він вимагає зменшення цієї суми до 1/10. Таким чином, позивач фактично намагається за рахунок зменшення аліментів на старшу дитину збільшити власні витрати на двох інших дітей, що призводить до очевидної нерівності у матеріальному забезпеченні дітей. [PERSON] стверджує, що позивач добровільно прийняв на себе зобов`язання щодо утримання двох молодших дітей, які є усиновленими, а отже, не є його біологічними дітьми. Даний факт підтверджує наявність у Позивача достатнього фінансового ресурсу та його свідомий вибір щодо пріоритетності витрат. Позивач добровільно несе витрати на утримання усиновлених дітей, проте намагається скоротити законний обов`язок щодо забезпечення рідної дитини. Переконана, що така поведінка є ознакою недобросовісності позивача та зловживанням процесуальними правами, оскільки його дії спрямовані на штучне формування підстав для зменшення аліментних зобов`язань щодо рідної дитини. Той факт, що позивачу у віці 52 років було дозволено всиновити дітей разом із жінкою похилого віку (68 років) із громадянством російської федерації, за її переконанням, викликає обґрунтовані сумніви щодо законності та належної перевірки такого усиновлення. Вказала, що позивач, діючи недобросовісно та з метою уникнення стягнення, здійснив відчуження (переоформлення) шести об`єктів нерухомого майна (квартир) на ім`я свого батька [PERSON] . Цей факт є прямим доказом фінансової спроможності позивача. Вважає, що володіння шістьма об`єктами нерухомості повністю спростовує твердження позивача про тяжке матеріальне становище його батька та необхідність у його постійному утриманні і витратах, як на особу, що потребує догляду. [PERSON] стверджує, що позивач посилається на утримання батька як на обставину, що погіршила його матеріальний стан. Проте, ця обставина існувала і раніше, що свідчить про те, що ця підстава є штучною і використана з метою ухилення від аліментних зобов`язань, а не через реальну зміну становища. До того ж, вважає, що ця обставина є голослівною, оскільки позивач не надав жодних обов`язкових доказів, зокрема: довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності батькові, що є первинним документом, який засвідчує його стан; довідки з органів соцзахисту, що позивач здійснює догляд за батьком; довідку з ЦНАП або органу місцевого самоврядування, що позивач живе разом з батьком, та доглядає за ним; акт обстеження матеріально-побутових умов; доказів про відсутність інших працездатних осіб (які за законом зобов`язані утримувати батька); фінансових документів (чеків, виписок), що підтверджують реальний та регулярний розмір витрат позивача на утримання. Вважає, що відсутність цих обов`язкових документів у поєднанні з тим, що позивач завжди утримував батька, доводить, що ця підстава є штучною та спрямована на зловживання процесуальними правами. Крім того, вважає посилання позивача на розірвання шлюбу такими, що не є істотною обставиною, оскільки його дружина пенсійного віку, яка ніде не працює, знаходиться на його повному утриманні (вони продовжують проживати разом). Крім того, вказала, що позивач не надав свідоцтва про розірвання шлюбу або інших доказів завершення реєстрації, що свідчить про формальний і фіктивний характер цих дій. Переконана, що навіть часткове зменшення аліментів, які й так є недостатніми для покриття базових потреб (включаючи витрати, спричинені його зловживанням), є неприпустимим і суперечить інтересам дитини. 25 листопада 2025 року від [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі. 08 грудня 2025 року від [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. 09 грудня 2025 року від [PERSON] надійшло клопотання долучення доказів. 10 грудня 2025 року від [PERSON] надійшли заперечення щодо доводів позивача. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала, вказала на необґрунтованість доводів відповідача та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених нею у заявах по суті справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції; Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2015 року у справі № 760/7555/14-ц визнано [PERSON] , [INFO] , громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , батьком [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження дитини № 843, вчинений 25 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням суду встановлено, що « [INFO] народився [PERSON] . В актовому записі № 843, вчиненому 25 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, та свідоцтві про народження від 25.03.2014 року батьками зазначені: [PERSON] - мати, [PERSON] - батько. У зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] , не перебували у зареєстрованому шлюбі, в свідоцтві про народження дитини, відомості про батька вносились відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері. Отже, у свідоцтві про народження в графі «батько» зазначено - [PERSON] , тобто прізвище матері, а ім`я та по батькові відповідача [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. В ході розгляду справи за клопотанням позивачки у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Згідно висновку судової експертизи № 694 мб від 12.09.2014 року за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи, проведеної науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9999%». Отже, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2015 року у справі № 760/7555/14-ц набрало законної сили 03 березня 2015 року. 31 березня 2015 року Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . На виконання вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження №47080286. 24 листопада 2021 року Голосіївським відділом ДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за актовим записом № 1411 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [PERSON] та [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року у справі 753/7366/25 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 листопада 2021 року Голосіївським відділом ДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1411. Позивач [PERSON] вказує на те, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з ним та перебувають на його утриманні. Підставою звернення [PERSON] до суду із цим позовом стало погіршення матеріального стан позивача у зв`язку із перебуванням на його утриманні двох дітей після розлучення з [PERSON] , перебування на утриманні позивача його батька особи похилого віку з інвалідністю, що потребує допомоги, а також погіршення стану здоров`я платника аліментів. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано суду копії свідоцтв про народження дітей, копії чеків про придбання продуктів харчування, памперсів, ліків, копія посвідчення особи батька позивача, копії довідок з місця роботи. Проте, за переконанням суду такі докази не є достатніми для підтвердження викладених у позові обставин, на які позивач посилається як на підставу для задоволення позову. Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану позивач суду не надав. Так, безоплатне відчуження належного позивачу нерухомого майна його батькові, який зі слів позивача є непрацездатною особою похилого віку з інвалідністю, що також зазначено як підставу для зменшення стягуваних з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , суд розцінює як намагання ввести суд в оману щодо дійсного майнового стану. Зібрані матеріали справи вказують на наявність у позивача майнової спроможності (наявність численних об`єктів рухомого та нерухомого) та відсутність доказів істотного погіршення фінансового становища, що виключають можливість зменшення аліментів. Позивач не підтвердив істотного погіршення свого майнового та фінансового стану, не спростував тверджень відповідача про наявність об`єктів нерухомості та інші ознаки платоспроможності, відтак суд вважає, що вимога про зменшення аліментів до 1/10 не відповідає інтересам дитини сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Суд зауважує, що розумність характерна та властива як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11). Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)). Норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, тому принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у насамперед, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є за своєю суттю нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах сімейного законодавства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц (провадження № 6119815сво19)). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). З тверджень позивача вбачається, що його важке матеріальне становище, викликане мінімальною заробітною платою. Крім того, вказуючи на тяжке матеріальне становище батька та необхідність у його постійному утриманні і витратах, як на особу, що потребує догляду, [PERSON] не надав жодних належних та достатніх доказів, які вказують на цю обставину, зокрема: довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності батькові; довідки, які підтверджують, що позивач здійснює догляд за батьком; довідку про те, що позивач живе разом з батьком та доглядає за ним; акт обстеження матеріально-побутових умов; доказів про відсутність інших працездатних осіб (які за законом зобов`язані утримувати батька); фінансових документів (чеків, виписок), що підтверджують реальний та регулярний розмір витрат Позивача на утримання свого батька. Позивач посилається на погіршення свого здоров`я, додаючи чек на суму 1 000 грн. з приватної клініки Oxford Medical, де, фактично, відображено лише оплату проведеного аналізу. Жодного медичного висновку чи діагнозу, що підтверджує серйозне погіршення стану здоров`я, суду не надано. Так, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 181 СК України). Зокрема, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього є на утриманні двоє малолітніх дітей, які залишилися проживати разом з ним після розірвання шлюбу із [PERSON] . При цьому, [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження зазначеного. Вказуючи на понесення значних матеріальних витрат на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] , позивач не навів жодних підстав чому він не звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання цих дітей їх матір`ю, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed