Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі по тексту ФОП) [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позову покликалася на те, що звернулась до ріелтора ФОП [PERSON] за послугою з пошуку житла, яке б відповідало умовам програми «єОселя», як особа, яка не має у власності житлової нерухомості. У зв`язку з цим, між нею та ФОП [PERSON] який діє на підставі державної реєстрації, використовуючи комерційне найменування «Агенція нерухомості «FERENC agency» було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна №04/1024-060. На підтвердження повноважень представляти сторону продавця ФОП [PERSON] зазначив договір №26/0724-049. На виконання пункту 2.3 Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна №04/1024-060, вона передала грошові кошти в розмірі 247 000 гривень, що еквівалентно 6000 доларів США на момент передачі, для підтвердження зобов`язання з укладення основного договору. Згідно з п. 2.3 Попереднього договору, кошти передавались в підтвердження факту наміру укладання Договору купівлі-продажу об`єкта продажу та з метою забезпечення його виконання. Указує, що згідно п.1.1 попереднього договору, об`єктом продажу є житловий будинок [ADDRESS] . Тоді як п. 2.2 попереднього договору передбачалось, що укладення основного Договору купівлі-продажу нерухомого майна має бути завершено до 04.01.2025. Однак, всупереч вимогам попереднього договору, ФОП [PERSON] не здійснив дій з укладення основного договору у визначені терміни. Відзначає, що її не було повідомлено про момент закінчення трьох років з дати введення будинку в експлуатацію, який настав 10.01.2025, з огляду на що їй було відмовлено в наданні кредиту банком АБ «УКРГАЗБАНК», що унеможливлює покупку після прострочення відповідачем. Не отримавши договір купівлі-продажу нерухомого майна в строки визначені попереднім договором купівлі-продажу майна, вона намагалась повернути сплачені кошти в усному порядку, на що отримала категоричну відмову. Після цього, ФОП [PERSON] почав її уникати та не відповідати на дзвінки. Позивачка подала претензію до ФОП [PERSON] шляхом надсилання її Укрпоштою з вимогою повернути сплачені кошти. Однак, станом на момент подачі позовної заяви жодних відповідей від ФОП [PERSON] не надходило, жодних коштів не повернуто. Сплачену нею\~за попереднім\~договором №04/1024-060\~суму коштів\~вважає авансом,\~який незалежно\~від причин,\~з яких основний договір між сторонами не був укладений, повинен бути повернутий. У зв`язку з наведеним просила суд тягнути з ФОП [PERSON] на її користь сплачені кошти на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі еквівалентному 6000 доларів США на момент виконання рішення суду (здійснення платежу), судові витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи 05.05.2025\~згідно протоколу\~автоматизованого розподілу\~судової справи\~між суддями, справу передано в провадження судді Бобровій Ю.Ю. (а.с. 36). 07.05.2025 ухвалою судді дану цивільну справу прийнято до провадження і призначено підготовче провадження на 04.06.2025 (а.с. 37). 04.06.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання на 01.07.2025. 01.07.2025 розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача на 04.08.2025. 04.08.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 23.09.2025. 23.9.2025по справі оголошено перерву до 19.11.2025. 19.11.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці на 09.12.2025. 09.12.2025 у судове засідання з`явилися: представник позивачки, відповідач, представник відповідача. Аргументи учасників справи Відповідач скористався правом на відзив, у якому зазначив наступне. У вересні-жовтні 2024 року до нього звернулася [PERSON] з проханням підібрати нерухомість у м. Львів для придбання житла з подальшим фінансуванням за програмою «єОселя». Остання заявила, що на момент звернення до нього грошових коштів немає, а оплату за послуги агентства здійснить після отримання державного фінансування. Агентством було запропоновано кілька варіантів житла, зокрема будинок за адресою [ADDRESS] (нульовий цикл). У зв`язку з цим сторони формально підписали попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна №04/1024-060 від 04.10.2024. Договір не був нотаріально посвідчений, що свідчить про його попередній, декларативний характер. Окремо відзначив, що у тексті попереднього договору зазначено, що [PERSON] передала кошти в сумі 247\~200 грн, еквівалент 6\~000 доларів США, з яких частина комісія агентству, частина в рахунок майбутніх платежів, однак фактично кошти не передавалися, що підтверджується відсутністю будь-яких платіжних документів: актів прийому-передачі, квитанцій, платіжних доручень тощо. Жодних інших доказів передачі коштів позивачкою до матеріалів позову не долучено. Оскільки позивачка не отримала фінансування за програмою «єОселя», останнє унеможливило укладення основного договору, таким чином остання не виконала умови попереднього договору, укладеного лише за умови отримання нею фінансування. Вважає, що умови для укладення основного договору купівлі-продажу квартири виконав, однак такий не був укладений з вини позивачки. Звертає увагу суду, що попередній договір є формальним документом, який не надає підстав для реального зобов`язання сторін, зокрема у частині передачі коштів, якщо така передача фактично не відбулася і не підтверджена. Даний договір не був посвідчений нотаріально і не породжував зобов`язань, а його умови були погоджені за наявності умовного фактора державного фінансування, яке не настало. Не погоджуючись із відзивом, представник позивачки у відповіді на відзив вказав наступне. Не відповідає дійсності вказівка відповідачем, що позивачка заявляла, що на момент звернення до нього вона не має грошових коштів. Натомість сторони домовлялись про «придбання житла з подальшим оформленням державного фінансування за програмою «єОселя». Однак, це лише свідчить про те, що станом на момент звернення позивачка ще не брала участь у програмі «єОселя», а не про відсутність коштів. Уважає безпідставними покликання відповідача на те, що «сторони формально підписали попередній договір…», оскільки згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Посилання відповідача на декларативний характер даного попереднього договору свідчить про недоброчесність відповідача як суб`єкта підприємницької діяльності. Звертає увагу суду, на те, що саме попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна №04/1024-060 слугував тим документом, яким підтверджувалась передача коштів, про що було наголошено позивачці під час його підписання. Зауваження відповідача стосовно відсутності платіжних документів свідчать лише про порушенням останнім встановлених правил проведення розрахунків, ухилення від сплати податків. З огляду на те, що попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна №04/1024-060 повинен бути нотаріально посвідченим, вважає його нікчемним. Однак у попередньому договорі №04/1024-060 наявні усі істотні умови, що не могло свідчити в очах позивачки про його необов`язковість чи недійсність. Таким чином, вважає доведеним, що підписання попереднього договору №04/1024-060 підтвердило передачу коштів; відповідач не заперечує, що грошові кошти ним не повертались, хоча в силу нікчемності договору, повинні бути повернуті. Відзначає, що згідно Виписки з ЄДРЮОФОПГО у відповідача відсутній КВЕД 68.31, тоді як останній, який діє на підставі державної реєстрації, використовуючи комерційне найменування «Агенція нерухомості «Ferenc agency», намагався продати житловий будинок за адресою [ADDRESS] , нібито представляючи інтереси власника житла продавця, на підставі договору. Тобто ФОП [PERSON] надає посередницькі послуги із продажу та купівлі нерухомого майна, без використання відповідного КВЕД 68.31 (Агентства нерухомості). Представник позивачки в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні підтримав, викладені у відзиві заперечення проти позову. Пояснив, що у [PERSON] на момент звернення до агентства нерухомості коштів не було. Попередній договір укладався після показу конкретного житлового приміщення. Даний договір двічі коригувався юристами позивачки, з останніми він не контактував. У даному договорі не йдеться про «єОселю», йому взагалі не відомі умови цієї програми. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні під присягою за клопотанням відповідача, вказала, що проходила практику у ФОП [PERSON] , після якої безоплатно з метою отримання досвіду роботи рієлтором допомагала [PERSON] із показом об`єктів нерухомості, складанням договорів. Особисто показувала [PERSON] багато варіантів об`єктів нерухомості, допомагала із оформленням попереднього договору з [PERSON] . Останній двічі коригували юристи [PERSON] . З працівниками банку, в якому планувала брати [PERSON] кредит не контактувала. Їй не відомо яким чином оплачуються рієлторські послуги у «Агенція нерухомості «Ferenc agency». Вказала, що була присутня під час підписання попереднього договору, аванс при ній [PERSON] не вносила. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні під присягою за клопотанням позивачки пояснив, що на момент укладення попереднього договору був хлопцем [PERSON] , допомагав їй із купівлею житла. З огляду на позитивну репутацію «Агенція нерухомості «Ferenc agency» звернулися до [PERSON] для пошуку житла. Особисто комунікував із [PERSON] у процесі підбору об`єктів нерухомості. Двічі вичитував попередній договір із [PERSON] . Юридичної освіти немає, юристів вони до вичитування попереднього договору не залучали. Зазначив, що вони розуміли, що договір мав би посвідчуватися нотаріально, але в ньому була умова про те, що факт передачі грошей у розмірі 5 % є обов`язковою умовою його підписання. Їх це влаштувало, оскільки агенція нерухомості мала солідну репутацію. Попередній договір підписували у присутності 4 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] під час підписання попереднього договору передала [PERSON] 6000 доларів США. Потім останній перестав відповідати на його та [PERSON] дзвінки. Критично оцінюючи отримані в ході судового розгляду показання свідків суд зазначає, що вони містять суперечності, надані зацікавленими особами та без наявності інших доказів самі по собі не є належним способом доказування факту передачі/відсутності передачі коштів за попереднім договором. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 04.10.2024 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] який діє на підставі державної реєстрації, використовуючи комерційне найменування «Агенція нерухомості «FERENC agency», діючи на умовах Договору №26/0724-049, представляє Сторону Продавця було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна №04/1024-060 (а.с. 13 зворот-15). Факт укладення даного договору сторонами не заперечується. Пунктом 1 визначено предмет договору, п. 2 ціну договору, тоді як за умовами п. 2.2. Сторони зобов`язалися у термін до 04 січня 2025 року укласти основний Договір купівлі-продажу об`єкта продажу на умовах, викладених у попередньому договорі. Предмет договору об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка з кадастровим номером 4610160300:07:007:0380 згідно Витягів з Державного реєстру речових прав належать на праві власності [PERSON] (а.с. 55-56). За умовами п. 2.3 попереднього договору сторони дійшли згоди, що підтвердженням факту наміру укладання Договору купівлі-продажу об`єкта продажу та з метою забезпечення його виконання Покупець передає грошову суму в рахунок майбутніх платежів у розмірі 247\~200 гривень, що становить в еквіваленті 6\~000 доларів США по курсу на день підписання даного Договору, з яких 5% від вартості об`єкту, а саме 174\~258 гривень, що становить в еквіваленті 4\~200 доларів США в якості комісії «Агенція нерухомості ««FERENC agency» та 74\~682 гривень, що становить в еквіваленті 1\~800 доларів США в рахунок майбутніх платежів. Пунктом 2.4. попереднього договору передбачено, що на момент укладання основного Договору купівлі-продажу залишкова вартість по оплаті складає 3\~410\~478 гривень, що становить в еквіваленті 82\~200 доларів США (а.с. 14). Як слідує із умов п.3.2 попереднього договору у випадку відмови від укладання нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу або порушення інших зобов`язань за цим Договором, в тому числі зобов`язань по термінах, зазначених в п.2.2, завдаток у розмірі, вказаному в п. 2.3 поверненню не підлягає і покупець не має права вимагати її повернення (а.с. 14 зворот). Встановлено, що основний договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, предмет попереднього договору на момент розгляду справи не проданий. 04.01.2025 [PERSON] надіслала ФОП [PERSON] заяву про розірвання попереднього договору №04/1024-060 від 04.10.2024 та повернення сплачених коштів (а.с. 11 зворот-13) з підстав не виконання останнім п. 2.2 та 3.1 попереднього договору. Листом від 17.02.2025 № 15631/5306/2025АБ «УКРГАЗБАНК» повідомило [PERSON] про невідповідність обраного нею об`єкта нерухомості умовам державної програми іпотечного кредитування «єОселя», оскільки був прийнятий в експлуатацію раніше, ніж за три роки до потенційної дати укладення договору іпотеки (а.с. 15 зворот). Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва визначено дату реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією 10.01.2022 (а.с. 17-19). Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України правочином визнано дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. У ч. 3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 6 ЦПК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У силу вимог ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Частина 4 ст. 263 ЦПК України вказує, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №\~463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №\~916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що визнання нікчемного правочину недійсним «не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Належним способом захисту у подібному випадку є саме визнання відповідного права (пункт і частини другої статті 16 ЦК України) або застосування наслідків недійсності правочину. З огляду на вищенаведене, оскільки попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна №04/1024-060, підписаний сторонами 04.10.2024, нотаріально посвідчений не був такий правочин є нікчемним. Позивачка по справі та її представник стверджують, що на виконання пункту 2.3 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна №04/1024-060, вона передала грошові кошти в розмірі 247 000 гривень, що еквівалентно 6000 доларів США на момент передачі, для підтвердження зобов`язання з укладення основного договору, а саме, кошти передавались в підтвердження факту наміру укладання Договору купівлі-продажу об`єкта продажу та з метою забезпечення його виконання. Відповідач та його представник факт передачі коштів [PERSON] заперечують з покликанням на відсутність будь-яких платіжних документів: актів прийому-передачі, квитанцій, платіжних доручень тощо. Також вказують, що попередній договір є формальним документом, який не надає підстав для реального зобов`язання сторін, зокрема у частині передачі коштів, якщо така передача фактично не відбулася і не підтверджена. Даний договір не був посвідчений нотаріально і не породжував зобов`язань, а його умови були погоджені за наявності умовного фактора державного фінансування, яке не настало. Спростовуючи аргументи відповідача про відсутності підтвердження передачі коштів та формальний характер попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд зазначає наступне. Необхідно розрізняти договір як правочин з одного боку, і договір як документ з іншого. Договір як документ може містити зміст одного договору, декількох договорів, зміст інших правочинів та інші відомості, які правочинами не є. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, за умовами п. 2.3 попереднього договору сторони дійшли згоди, що підтвердженням факту наміру укладання Договору купівлі-продажу об`єкта продажу та з метою забезпечення його виконання Покупець передає грошову суму в рахунок майбутніх платежів у розмірі 247 200 гривень, що становить в еквіваленті 6 000 доларів США по курсу на день підписання даного Договору, з яких 5% від вартості об`єкту, а саме 174 258 гривень, що становить в еквіваленті 4 200 доларів США в якості комісії «Агенція нерухомості ««FERENC agency» та 74 682 гривень, що становить в еквіваленті 1 800 доларів США в рахунок майбутніх платежів. Пунктом 2.4. попереднього договору передбачено, що на момент укладання основного Договору купівлі-продажу залишкова вартість по оплаті складає 3 410 478 гривень, що становить в еквіваленті 82 200 доларів США (а.с. 14). Таким чином суд вважає, що цей пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про передачу позивачкою грошей, суму цих грошових коштів є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в ч. ст. 76 ЦПК України, а тому вони є письмовим доказом. Суд звертає увагу, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вислів у цій нормі «передає або зобов`язується передати», «приймає або зобов`язується прийняти» не означає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним за вибором сторін, залежно від того, чи визначили сторони в договорі, що продавець передає майно, чи що він зобов`язується його передати. Натомість це означає, що договором може бути передбачено виконання зобов`язання, що виникає з договору купівлі-продажу, одночасно з укладенням договору або в майбутньому. При цьому ані реальним, ані консенсуальним договором не передбачається виконання зобов`язання, що виникає з договору, в минулому. Водночас відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Уключення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС, викладеною у постанові від 08.09.2020 у справі №\~916/667/18. З огляду на ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 570 ЦК України визначено завдатком грошову сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, завдаток, на відміну від авансу, забезпечує зобов`язання, що виникає з основного договору та є додатковою гарантією виконання такого. Відсутність основного договору виключає можливість видачі завдатку. Оскільки сторони не уклали основного договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку, що всі сплачені позивачкою кошти за попереднім договором є авансом і незалежно від причин, з яких основний договір між сторонами не був укладений, такий повинен бути повернутий. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно- правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Сторони в договорі погодили, що валютою договору буде долар США. А отже, й повертатись має та ж валюта, за відсутності погодження іншого окремою угодою. За таких обставин, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення (постанова ВП ВС у справі № 500/5194/16 від 11.09.2024). Резюмуючи суд зазначає, що принцип свободи договору дозволяє сторонам договору визначати його умови на власний розсуд. Тобто, якщо сторона підписується під положеннями договору, які вказують про те, що вона отримала грошові кошти, сплата яких вважається виконанням правочину іншою стороною, така сторона не вправі в подальшому вимагати стягнення цих коштів або розірвання договору з підстав відсутності факту оплати. Адже такі дії сторони суперечили б вимогам добросовісності та справедливості цивільних відносин, та могли б призвести до подвійного стягнення коштів або до отримання і майна і коштів за договором. При цьому, відповідно до п. 30 рішення Європейського суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hivisaari v. Finland» щодо того, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються, щоб засвідчити, що сторони були заслухані та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя суд у повній мірі відповів на кожен аргумент сторін при прийнятті рішення у даній справі та належно мотивував своє рішення. У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved