Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд надати їй дозвіл на реєстрацію малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без згоди батька. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 серпня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний 01 березня 2022 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, а малолітній син залишився проживати із позивачкою. 14 березня 2023 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] та почали проживати у житловому будинку в с.Вільховець, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, який належить матері позивачки. Позивачка зареєструвала місце проживання за вказаною адресою, проте немає можливості зареєструвати місце проживання малолітнього [PERSON] , оскільки Центр надання адміністративних послуг Новоушицької селищної ради відмовив в реєстрації місце проживання дитини без згоди батька. На письмові прохання позивачки щодо надання згоди на зміну реєстрації місця проживання малолітнього сина, відповідач не реагує. Вказана обставина перешкоджає позивачці у позасудовому порядку зареєструвати місце проживання дитини, тому вона звернулася до суду за захистом прав малолітнього сина на вільний вибір місця проживання. Ухвалою судді від 05 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 18 листопада 2025 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новоушицьку селищну раду Хмельницької області. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином у судове засідання не з`явився, відзиву до суду не направив. Представник третьої особи подав до суду про розгляд справи за його відсутності. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини. Так, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області у справі №680/899/21 від 01 березня 2022 року розірвано шлюб\~між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 06 серпня 2016 року Новоушицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №65 (а.с.8). 14 березня 2023 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] та перейшла з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а.с.7). Зареєстрованим місцем проживання позивачки є [ADDRESS] . За вказаною адресою разом із позивачкою проживає її син [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Власником домоволодіння в [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.10). Позивачка письмово зверталась до відповідача щодо надання згоди на зміну реєстрації місця проживання малолітнього сина (а.с.11, 12). Позивачці відмовлено в реєстрації місця проживання [PERSON] , оскільки відсутня згода батька (а.с.14). Згідно із висновком Органу опіки та піклування Новоушицької селищної ради Хмельницької області від 16 грудня 2025 № 382 орган опіки та піклування вважає доцільним надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , без згоди батька. Частина перша статті 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~частини першої\~статті 3\~Конвенції про\~права дитини\~у всіх\~діях щодо\~дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються\~питаннями соціального\~забезпечення,\~судами,\~адміністративними чи\~законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України\~«Про охорону\~дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частиною першою статті 161\~СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини четвертої статті 29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ч. 3 ст.\~5\~Закону України\~«Про надання\~публічних (електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Відповідно до частини 6 статті 18 вищевказаного Закону подання заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників такої особи за згодою іншого з батьків чи законних представників. Статтею 242\~ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до положень пункту 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 07\~лютого 2022\~року №\~265\~«Деякі питання\~декларування і\~реєстрації місця\~проживання та\~ведення реєстрів\~територіальних громад» подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Отже, чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач не мала можливості отримати згоду відповідача на реєстрацію місця проживання дитини, оскільки останній не здійснив жодних дій для надання такої згоди після її звернень, відомості про існування спору про визначення місця проживання дитини відсутні. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відмова відповідача в наданні згоди на зміну місця реєстрації дитини з урахуванням її фактичного проживання з матір`ю є безпідставною. Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю за місцем їх фактичного проживання суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та Законами України. Враховуючи виняткові обставини, що унеможливлюють надання згоди батьком дитини на реєстрацію місця проживання дитини, суд дійшов висновку, що задоволення даного позову буде відповідати якнайкраще інтересам дитини. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи те, що відповідач не подав відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд стягує з відповідача понесені позивачкою витрати на оплату судового збору в сумі 1211,20 гривень. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачкою надано договір про надання правничої допомоги від 01 вересня 2025 року укладеного між позивачкою та адвокатом Солов`єм О.В., квитанцію №133 від 01 вересня 2025 року про оплату гонорару у розмірі 3500 грн, акт приймання-передачі виконаної роботи від 01 вересня 2025 року, ордер серії ВХ №1104910. Згідно із положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В свою чергу при встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved