Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яка обґрунтована тим, що «відповідно до договору оренди землі від 05.06.2007, орендодавець Вінницька районна державна адміністрація надала орендарю ФОП [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0520682500:01:005:0001 площею 0,05 га, що розташована на автомобільній дорозі М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка 350+550 км (праворуч), терміном на 10 років для комерційних потреб будівництво та обслуговування закладу торгівлі і громадського харчування на території Ксаверівської сільської ради, договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040782500001 від 04.09.2007. 01.01.2008 було розроблено робочий проєкт будівництва закладу громадського харчування. Відповідно до договору про спільну діяльність від 09.11.2008, сторона 1 [PERSON] , сторона 2 [PERSON] та сторона 3 [PERSON] домовилися, що вони разом зобов`язуються шляхом об`єднання майна, грошових коштів та зусиль спільно діяти з метою будівництва закладу громадського харчування на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка 350+550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за адресою на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту). Згідно з п. 5.1 договору, грошові, майнові, інтелектуальні внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності, складає їх спільну пайову власність, при цьому, частки сторін у спільному майні розподіляються пропорційно їх внескам у будівництво та облаштування об?єкту, вказаному в ч. 1 договору. 08.04.2009 ФОП [PERSON] було надано дозвіл на виконання будівельних робіт. Відповідно до акту звірки №01 від 15.07.2009 до договору №01 про спільну діяльність від 09.11.2008, сторони погодилися з тим, що станом на 01.07.2009 внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 27 700 доларів США; внесок [PERSON] 44 200 доларів США; внесок [PERSON] 67 500 доларів США. У зв`язку із суттєвою зміною економічної ситуації в України та заради дотримання сторонами принципу проведення господарської діяльності на засадах самоокопування та самофінансування, протоколом №1 від 21.08.2012 сторони вирішили запропонувати [PERSON] залучити власні кошти для завершення будівництва закладу громадського харчування з його сторони та надати згоду на вихід із складу учасників будівництва закладу громадського харчування [PERSON] та [PERSON] . Також було запропоновано [PERSON] частково розрахуватися: [PERSON] 10 000 доларів США та 19 206 доларів США із відстрочкою до 01.04.2013; [PERSON] 10 000 доларів США та 32 550 доларів США із відстрочкою до 01.04.2013. Також [PERSON] та [PERSON] цим же протоколом було надано дозвіл [PERSON] на закінчення будівництва закладу громадського харчування. Договором про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 сторони вирішили розірвати договір спільної діяльності від 09.11.2008 у зв`язку з економічною ситуацією в Україні та неможливістю здійснення своєї діяльності на принципах самоокуповання та самофінансування закладу громадського харчування. В зв?язку з цим сторони запропонували [PERSON] закінчити незавершене будівництво закладу громадського харчування. Водночас кошти, які були витрачені на будівництво закладу громадського харчування [PERSON] в сумі 29 206 доларів США, повернути частково, а саме: 10 000 доларів США при підписанні договору, а 19 206 доларів США з відстрочкою до 01.04.2013. Кошти, які були витрачені на будівництво закладу громадського харчування [PERSON] в сумі 42 550 доларів США, повернути частково, а саме: 10 000 доларів США при підписанні договору, а 32 550 доларів США з відстрочкою до 01.04.2013. Після чого [PERSON] буде надано право самостійного завершення будівництва закладу громадського харчування та введення його в експлуатацію. Письмовими доказами підтверджується сума витрачених коштів [PERSON] на будівництво закладу громадського харчування, що складає 508\~510,47 грн. Відповідно до Акту звірки №01 від 15.07.2009 до договору №01 про спільну діяльність від 09.11.2008, сторони погодилися із тим, що станом на 01.07.2009 внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 67 500 доларів США, станом на 14.03.2023 складає (36,56 за 1 долар США) 2 467 800 грн. Однак сторони своїх домовленостей, визначених договором про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012, не дотримали, у зв?язку із чим добудувати заклад громадського харчування не було можливим. Разом з тим, внесок грошових та матеріальних активів [PERSON] , згідно з договором від 09.11.2008, становив 67 500 доларів США. Згодом, відповідно до договору про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012, [PERSON] сплатив [PERSON] та [PERSON] по 10 000 доларів США кожному. Таким чином, загальний внесок [PERSON] на будівництво закладу громадського харчування складає 87 500 доларів США. В той же час, внесок [PERSON] складає 19 206 доларів США, а внесок [PERSON] 32 550 доларів США. Дане будівництво є незавершеним, будівнича готовність 75%. Нерухоме майно, яке було предметом спільної діяльності, заклад громадського харчування було згодом зареєстровано за [PERSON] без згоди [PERSON] . Згідно з угодою про поновлення договору оренди землі від 13.03.2019, орендодавець Вінницька районна державна адміністрація поновила договір оренди землі, укладений з ФОП [PERSON] , на земельну ділянку з кадастровим номером 0520682500:01:005:0001 площею 0,05 га терміном на 10 років для будівництво та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування на території Якушинецької сільської ради. Разом з тим, відповідачі не визнають його внесок у забудову закладу громадського харчування, у зв?язку із чим він вимушений звернутися до суду із даним позовом. 16.05.2019 він звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності на об`єкт незавершеного будівництва, визнання права власності на частку в об`єкті нерухомості. Рішенням Вінницький районний суд Вінницької області від 28.11.2022 було відмовлено в задоволенні позову, оскільки суд вважав, що позивачем не визначено в заявлених позовних вимогах, на яку ж саме частку в дольовому еквіваленті (а не грошовому) він претендує. Саме визнання права власності за другою позовною вимогою можливе лише після прийняття об`єкту нерухомості до експлуатації, що на час розгляду справи не проведено, договір про розірвання спільної діяльності не відповідає вимогам статей 203 ЦК України. Тому він змушений повторно звертатися до суду. Висновком експерта за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у цивільній справі №127/13776/19 від 08.04.2021 за №7920/7921/20-21 встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням якомусь підпису [PERSON] . Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2022 у справі № 127/13776/19, що набуло законної сили, судом встановлено, що [PERSON] договір про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 не підписував, тому даний договір не створив належних юридичних наслідків. Тому просить в?изнати за ним право на 2/3 частки у праві спільної сумісної власності в будівлі закладу громадського харчування з прибудовою, незавершена будівництвом, готова на 75%, що знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровограл-Знам?янка 350+550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту)». Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023, головуючим суддею з розгляду цивільної справи № 128/2080/23 визначено суддю Ганкіну І.А. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 22.03.2023 позовну заяву [PERSON] залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 29.03.2023 постановив матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання частки у праві спільної сумісної власності вважати неподаними та повернути позивачу. Вінницький апеляційний суд постановою від 04.05.2023 задовольнив апеляційну скаргу [PERSON] ; скасував ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2023 і направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 12.05.2023 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 12.05.2023 задовольнив заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову; забезпечив позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: будівлю закладу громадського харчування літ. «А», прибудова «А1», підвалу «п/А», незавершеного будівництвом готовністю 75% басейну літ «б/А», входу в підвал «в/п», балкону, ганку, реєстраційний номер 38340724, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 0520682500:01:005:00001 в [ADDRESS] . 06.06.2023 [PERSON] та [PERSON] подали зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні та стягненні коштів. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що «09.11.2008 сторонами у справі був укладений договір про спільну діяльність. Сторони за зазначеним договором зобов`язалися шляхом об`єднання майна, грошових коштів та зусиль спільно діяти з метою будівництва закладу громадського харчування на а/д М-12 Львів-Кіровогорад-Знам`янка, 350+550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту). 15.07.2009 між сторонами був складений та підписаний акт звірки №01 до договору №01 про спільну діяльність від 09.11.2008. У цьому акті сторони підтвердили, що станом на 01.07.2009 внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 27 700 доларів США, внесок [PERSON] 44 200 доларів США, внесок [PERSON] 67 500 доларів США. В обґрунтування первісного позову [PERSON] посилається на договір про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012, хоч судовим рішенням, яке набрало законної сили, була встановлена обставина про те, що договір про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 є нікчемним договором. Вони категорично заперечують і сам факт укладення такого договору, і факт його виконання, і факт отримання від [PERSON] будь-яких коштів за цим чи за будь-яким іншим договором. Таким чином, зазначені у договорі суми коштів при розрахунку часток сторін у праві спільної власності братися не можуть. Також не можуть бути взяті до уваги ті суми коштів, які начебто були витрачені одноособово [PERSON] на будівництво після 21.08.2012. Жодних власних коштів після 15.07.2009 (дати укладення і підписання між сторонами акту звірки №01) у будівництво закладу громадського харчування [PERSON] не вкладав, участі у його будівництві та утриманні не приймав. У [PERSON] не було жодної необхідності у вкладенні таких коштів, оскільки усі без винятку будівельні роботи були проведені у виконання укладеного [PERSON] договору підряду від 14.05.2008. Усі будівельні роботи, які були передбачені цим договором підряду, були завершені 19.10.2012, про що свідчить акт прийняття виконаної роботи, який був складений [PERSON] та [PERSON] Ті «будівельні роботи», які [PERSON] начебто виконував після 19.10.2012 за власні кошти, просто не могли виконуватись з огляду на те, що вони вже були виконані відповідно до договору підряду від 14.05.2008. Одноособове вкладення коштів [PERSON] обгрунтовує саме договором про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012, зміст якого і надав йому право завершити будівництво закладу громадського харчування. Однак, з огляду на встановлений факт нікчемності цього договору, жодних прав та обов?язків для осіб, які зазначені сторонами цього договору, він створити не міг. У пункті 4.6. договору про спільну діяльність від 09.11.2008 чітко передбачено, що сторони цього договору зобов`язані сприяти виконанню будівельних робіт за своїм розсудом та за погодженням із іншими учасниками вибирати підрядника й субпідрядні організації. Таким чином, [PERSON] не мав права на одноособове укладення будь-яких договорів, пов`язаних з будівництвом закладу громадського харчування, і якщо навіть припустити, що такі кошти ним вкладались, такі його витрати для інших учасників договору про спільну діяльність не можуть тягнути юридичних наслідків та створювати обов`язок щодо їхнього повернення чи врахування при визначенні розміру часток у спільній власності. Надані [PERSON] документи, «які підтверджують його одноособові витрати» на будівництво спільною закладу громадського харчування, пов?язують лише договори підряду, які начебто укладались ним з ФОП [PERSON] , оскільки лише у цих документах йдеться про виконання певних робіт у певному місці. Інші «документи» жодним чином не підтверджують «витрати» [PERSON] , оскільки жодних «точок дотику» зі спільним закладом громадського харчування вони не містять. Однак і договори підряду, які були «укладені» [PERSON] з ФОП [PERSON] , не можуть слугувати доказом понесених витрат, оскільки до позовної заяви не були додані докази виконання цих договорів зі сторони «замовника», які підтверджували б оплату за цими договорами. Спір про розмір його частки у незавершеному будівництвом закладі громадського харчування вперше був порушений [PERSON] у 2019 році, коли було відкрите провадження у справі № 127/13776/19. У своїй позовній заяві [PERSON] дивним чином «забув згадати» про понесені ним одноособово витрати на спільне майно на суму понад півмільйона гривень. Лише після проведення у вказаній справі почеркознавчої експертизи, яка вказала на підробленість договору про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012, [PERSON] стало зрозуміло, що він не зможе за рахунок цього договору підтвердити понесення ним витрат на повернення іншим учасникам спільної діяльності по 10 000 доларів США (близько тих самих півмільйона гривень по курсу долара США до гривні на той час), дивним чином «відшукались» інші документи, які вказують на додаткові витрати, які були долучені [PERSON] до його заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.09.2021. Сам по собі цей факт вже переконливо свідчить про те, що подані [PERSON] «документи» про понесені ним витрати на будівництво спільного закладу громадського харчування після 2009 року є недостовірними та неналежними. Спільні витрати, які були понесені на будівництво спільного закладу громадського харчування після 15 липня 2009 року, це 77 000 грн, які були сплачені [PERSON] 23.08.2012, та 29 000 грн, які були сплачені [PERSON] 07.10.2012. Усі ці кошти були виплачені СПД [PERSON] у виконання ним своїх обов?язків за договором підряду від 14.05.2008. Вони категорично не погоджуються із визначенням розміру частки [PERSON] у незавершеному будівництвом закладі громадського харчування, яке він наводить у своїй позовній заяві. Більш того, у позові [PERSON] не наведено жодного математичного обґрунтування того, чому його частка має становити саме 2/3. Відповідно до акту звірки №01 до договору №01 про спільну діяльність від 09.11.2008, станом на 01.07.2009 внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 27 700 доларів США, внесок [PERSON] 44 200 доларів США, внесок [PERSON] 67 500 доларів США. Наведені суми внесків є узгодженими між сторонами станом на 01.07.2009 і з цього приводу між сторонами спору немає. [PERSON] стверджує, що додаткових коштів у створення спірного незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна він не вкладав, а посилання на таке вкладення [PERSON] є безпідставними, тому частки [PERSON] та [PERSON] є незмінними. [PERSON] після 01.07.2009 були додатково внесені власні кошти у загальній сумі 106 000 (77 000+29 000) у створення незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна, тому його частка у грошовому вираженні має бути збільшена на вказану суму. Так як актом звірки №01 до договору №01 про спільну діяльність від 09.11.2008 сторони визначили розмір своїх вкладів у доларах США, для приведення усіх витрачених сторонами сум необхідно привести до спільного знаменника. Для цього внесені [PERSON] кошти у гривнях мають бути переведені в долари США по курсу станом на день їх внесення. Згідно з роздруківкою з сайту Міністерства фінансів України, станом на 23.08.2012 і станом на 07.10.2012 курс гривні до долара США становив 7,993 гривень за 1 долар США. Таким чином, [PERSON] додатково було внесено власних коштів в загальній сумі 13 261 ((77 000:7,993) + (29 000:7,993)) доларів США, а загальна сума внеску [PERSON] становить 40 961 (27 700+13 261) долар США. Отже, загальна сума внеску усіх учасників спільної діяльності у створення незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою, готовністю 75%, становить 152\~661 доларів США. За таких обставин, розмір частки кожного з учасників спільної діяльності у створенні спірного незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна, яка є пропорційною до вкладу кожного з них, становить: [PERSON] 27/100, [PERSON] 44/100, [PERSON] 29/100. За таких обставин у суду є всі підстави визнати за [PERSON] право власності на 29/100, а за [PERSON] право власності на 27/100 незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою готовністю 75%, яке знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка 350+550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованій на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту). Крім того, [PERSON] у період часу з 2008 року до 2023 року були понесені витрати на утримання спільного з [PERSON] та [PERSON] майна, які полягали у такому: витрати на оснащення закладу громадського харчування електропостачанням та витрати за користування електричною енергією на загальну суму 54 135 грн; витрати на оформлення договорів оренди земельної ділянки та оплату земельного податку на загальну суму 69\~718 грн; витрати на охорону спільного незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна на загальну суму 354 000 грн. Загальна сума понесених [PERSON] витрат на утримання спільного майна становить 477 853 грн. Сума коштів, яка була сплачена ним за утримання спільного майна, має бути розподілена між усіма учасниками спільної часткової власності пропорційно до розміру часток кожного з них. [PERSON] повністю відшкодована сума коштів, яка була витрачена [PERSON] на утримання спільного майна і претензій до нього він не має. Натомість відповідач [PERSON] відмовляється відшкодовувати йому витрати на утримання спільного майна пропорційно до розміру своєї частки, що становить 210\~255,32 грн. За таких обставин у суду є всі підстави стягнути з [PERSON] на його користь зазначену суму коштів як відшкодування понесених витрат на утримання майна. Тому просять визнати за [PERSON] право власності на 29/100 незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою готовністю 75%, яка знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка 350 + 550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, що розташована на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту); визнати за [PERSON] право власності на 27/100 незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою готовністю 75%, яка знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка 350 + 550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованій на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту); ??стягнути з [PERSON] на корись [PERSON] 210\~255,32 грн як відшкодування понесених витрат на утримання майна». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 26.07.2023 прийняв до спільного розгляду з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання частки у праві спільної сумісної власності зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні та стягненні коштів. 10.08.2023 позивач за первісним позовом [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, який обґрунтований тим, що «сторона позивача за зустрічним позовом сама собі суперечить, посилаючись на п. 4.6 договору про спільну діяльність віл 09.11.2008 (узгодження з іншими учасниками вибирати підрядника та субпідрядника), зазначаючи про те, що [PERSON] таких витрат не узгоджував, в свою чергу в зустрічному позові зазначає про те, що аналогічно [PERSON] були понесені додаткові витрати у розмірі 106\~000 грн, не надаючи при цьому жодного доказу узгодження таких витрат з іншими учасниками. Крім того, сторона позивачів за зустрічним позовом не враховує протокол №l зборів сторін від 21.08.2012, підписаний всіма учасниками, за яким сторони надали дозвіл по завершенню будівництва закладу громадського харчування саме стороні [PERSON] . Тому для понесення будь-яких додаткових витрат після 21.08.2012 [PERSON] треба було це узгодити зі всіма учасниками, як це визначено у п. 4.6 договору, або провести нові збори учасників і узгодити відповідні зміни до договору. Щодо додаткових витрат по утриманню майна, понесені [PERSON] на суму 210 255,32 грн, то п. 4.8 договору про спільну діяльність визначає обов`язок учасника 1 [PERSON] сплачувати оренду плату за оренду земельної ділянки, тому стягнення частини її розміру з інших учасників є неправомірною. Щодо сплати коштів за охорону, то п. 4.3 договору визначає, що учасник має право за згодою інших учасників виступати представниками спільної діяльності в державних органах й установах, інших підприємствах, організаціях, правоохоронних та судових. Будь-яких погоджень [PERSON] на укладання договору про охорону від 04.01.2013 з [PERSON] учасниками не надавалось, тому вказані витрати є самостійно визначеними ним витратами, проведеними без погодження з учасниками спільної діяльності. Щодо витрат по електроенергії, то договір про приєднання до електричних мереж укладений між [PERSON] та АК «Вінницяобленерго» 19.03.2008 (до укладання договору про спільну діяльність від 09.11.2008), тому сплата витрат по вказаному договору не належить до обслуговування предмету спільної діяльності і не може бути підставою для стягнення вказаних витрат з учасника. Сторони надають квитанції витрат за обслуговування утримання майна по спільній діяльності починаючи з 2008 року, тоді як договором про спільну діяльність визначено, що станом на перше число кожного місяця учасники проводять підрахування внесених ними грошових та матеріальних активів з підписанням відповідних актів. Так, між сторонами було складено акт звірки 15.07.2009 і таких витрат стороною [PERSON] не заявлялось як при його складанні, так і після складання відповідного акту. До вимог, заявлених позивачем за зустрічним позовом, про стягнення додаткових витрат по утриманню майна за період з 2008 року до червня 2020 року спливли строки позовної давності. Тому просить відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання частки у праві спільної сумісної власності». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 02.11.2023 призначив судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручив Вінницькій торгово-промисловій палаті; до отримання висновку експерта провадження у справі зупинив. Вінницький апеляційний суд постановою від 12.12.2023 задовольнив апеляційну скаргу; ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02.11.2023 скасував, ухвалив нове судове рішення; у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовив, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції. На підставі розпорядження керівника апарату Вінницького районного суду Вінницької області щодо проведення повторного автоматизованого розподілу справи №112/24 від 04.04.2024 головуючий суддя Вінницького районного суду Вінницької області Ганкіна І.А., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у цивільній справі № 128/1080/23 замінена на головуючого суддю Вінницького районного суду Вінницької області Карпінську Ю.Ф. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 08.04.2024 прийняв до провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення частки у справі спільної сумісної власності та за зустрічною позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні та стягнення коштів та призначив підготовче засідання. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 25.09.2024 відмовив у задоволенні клопотання представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Путіліна Є.В. про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 30.10.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Путілін Є.В. суду зазначив, що між сторонами у справі 09.11.2008 було укладено договір про спільну діяльність, предметом якого було шляхом об`єднання майна, грошових коштів та зусиль спільно діяти з метою будівництва закладу громадського харчування на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка 350+550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за адресою на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту). Частки сторін будуть визначені з урахуванням внесків. Перед укладенням договору було оформлено дозвільні документи, зокрема договір оренди, та розроблений на [PERSON] проект. Після цього у 2009 році [PERSON] був отриманий дозвіл на виконання будівельних робіт. У подальшому сторони між собою уклали акт звірки, за яким внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 27\~700 доларів США, внесок [PERSON] 44\~200 доларів США, внесок [PERSON] 67\~500 доларів США. Згодом у 2012 році сталася певна фінансова криза та між сторонами договору був прописаний протокол, у якому сторони зазначили про те, що [PERSON] та [PERSON] не можуть здійснювати будівництво закладу, тому [PERSON] було запропоновано розрахуватися із ними та завершити будівництво. Після підписання протоколу [PERSON] здійснював будівництво закладу та вкладав свої особисті кошти, на підтвердження чого до позовної заяви долучено письмові докази. Загальна сума внесених ним коштів, окрім первинного внеску, складає 508\~510,00 грн. З урахуванням додатково внесених коштів загальна частка [PERSON] у спільному майні складає 73%. Зустрічний позов [PERSON] не визнається. У зустрічному позові сторони просять стягнути з [PERSON] витрати, понесені на утримання майна, у сумі 210\~255,00 грн. У договорі про спільну діяльність зазначено про те, що витрати на будівництво здійснюються за спільною згодою. Однак між сторонами не укладалося будь-яких угод про надання дозволу на понесення будь-яких витрат. Крім того, у договорі чітко зазначається про те, що саме на [PERSON] покладено обов`язок сплачувати орендну плату. Вважають, що витрати, понесені [PERSON] , є надуманими та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Між сторонами є спір щодо розміру часток у спільному майні. Вони просять визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки (66%) у праві спільної сумісної власності. У прохальній частині позовної заяви зазначено, що [PERSON] просить в?изнати за ним право на 2/3 частки у праві спільної сумісної власності, однак просить вважати вірним «в?изнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки у праві спільної сумісної власності». У судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] адвокат Усов Ю.В. суду зазначив, що 09.11.2008 між сторонами було укладено договір про спільну діяльність, у якому сторони зобов`язалися вкладати внески для будівництва закладу громадського харчування. Відповідно до умов договору, внески учасників складають їх спільну пайову власність, частки у спільному майні розподіляються пропорційно до їх внесків. Для визначення часток у майні необхідно встановити розмір внесків кожного учасника договору. Позивач за первісним позовом наполягає на тому, що його частка має бути визначена у розмірі 2/3, решта має належати [PERSON] та [PERSON] . Однак у первісному позові не наведено обґрунтування та математичних розрахунків для визнання такої частки за [PERSON] . Сторони визнають, що у 2009 році був складений та підписаний акт звірки до договору про спільну діяльність, у якому визначено, що внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 27\~700 доларів США, внесок [PERSON] 44\~200 доларів США, внесок [PERSON] 67\~500 доларів США. Однак позивач за первісним позовом [PERSON] у своїй позовній заяві стверджує, що ним додатково було внесено кошти в сумі 508\~510,47 грн. [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві вказує, що ним додатково було внесено кошти у загальній сумі 106\~000,00 грн. Вважають, що внесок, про який вказує [PERSON] , не має братися судом до уваги. Одноособове вкладення коштів [PERSON] обґрунтовує протоколом від 21.08.2012. Однак усі зміни до договору про спільну діяльність мають бути зафіксовані в окремому письмовому договорі і лише тоді вони можуть мати юридичну силу. Договору про зміну умов або про розірвання договору про спільну діяльність між сторонами укладено не було. Договір про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 визнаний судом нікчемним, тому він не створив будь-яких юридичних наслідків, що було встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. У протоколі зазначається про те, що сторонами було запропоновано [PERSON] частково розрахуватися: [PERSON] 10 000 доларів США та 19 206 доларів США із відстрочкою до 01.04.2013; [PERSON] 10 000 доларів США та 32 550 доларів США із відстрочкою до 01.04.2013. Саме після цього [PERSON] буде надано право завершити будівництво закладу громадського харчування та ввести його в експлуатацію. Однак доказів повного розрахунку [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] у матеріалах справи немає, тому у [PERSON] не виникло право самостійно завершувати будівництво закладу громадського харчування. Документи, надані [PERSON] до суду, не підтверджують понесення ним витрат саме на будівництво закладу громадського харчування. Натомість [PERSON] на будівництво закладу громадського харчування були понесені додатково кошти в сумі 106 000, тому його частка у грошовому вираженні має бути збільшена на вказану суму. Загальна сума внеску усіх учасників спільної діяльності у створення незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою, готовністю 75%, становить 152\~661 доларів США. За таких обставин, розмір частки кожного з учасників спільної діяльності у створенні спірного незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна, яка є пропорційною до вкладу кожного з них, становить: [PERSON] 27/100, [PERSON] 44/100, [PERSON] 29/100. Крім того, [PERSON] у період часу з 2008 року до 2023 року були понесені витрати на утримання спільного з [PERSON] та [PERSON] майна, які полягали у такому: витрати на оснащення закладу громадського харчування електропостачанням та витрати за користування електричною енергією на загальну суму 54 135 грн; витрати на оформлення договорів оренди земельної ділянки та оплату земельного податку на загальну суму 69\~718 грн; витрати на охорону спільного незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна на загальну суму 354 000 грн. Загальна сума понесених [PERSON] витрат на утримання спільного майна становить 477 853 грн. Сума коштів, яка була сплачена ним за утримання спільного майна, має бути розподілена між усіма учасниками спільної часткової власності пропорційно до розміру часток кожного з них. [PERSON] повністю відшкодована сума коштів, яка була витрачена [PERSON] на утримання спільного майна, і претензій до нього він не має. Натомість відповідач [PERSON] відмовляється відшкодовувати йому витрати на утримання спільного майна пропорційно до розміру своєї частки, що становить 210\~255,32 грн. За таких обставин у суду є всі підстави стягнути з [PERSON] на його користь зазначену суму коштів як відшкодування понесених витрат на утримання майна. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію представника [PERSON] . Суду зазначив, що 18 років він та [PERSON] сплачують кошти за утримання спільного майна, майно збережене. [PERSON] участь у будівництві та утриманні майна не приймає. На підставі рішення Ксаверівської сільської ради адреса спірного майна була змінена на адресу: [ADDRESS] . Зустрічну позовну заяву підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. У задоволенні позовної заяви [PERSON] просить відмовити. Вважає, що можна мирним чином врегулювати даний спір. У судовому засіданні під час судових дебатів позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] зазначив, що бажає встановити справедливі відсотки у даній справі. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Путілін Є.В. у судовому засіданні під час судових дебатів просив при ухваленні рішення врахувати, що договір про спільну діяльність від 09.11.2008 не був розірваний, що не заперечується сторонами. Однак сторонами був підписаний протокол зборів від 21.08.2012, де сторони визначили умови розірвання договору про спільну діяльність. Крім того, у 2009 році був складений та підписаний акт звірки до договору про спільну діяльність, у якому сторони вказали розмір внесків станом на 15.07.2009, жодних доповнень щодо внесення [PERSON] будь-яких інших витрат, про які він вказував у зустрічній позовній заяві, в акті не відображено. Після підписання протоколу 21.08.2012 сторони надали право завершити будівництво саме [PERSON] , на підставі чого він поніс певні витрати на будівництво закладу громадського харчування, про що ним зазначено у первісній позовній заяві і на підтвердження чого надано докази. Крім того, договір про спільну діяльність був укладений у листопаді 2008 року, а укладений [PERSON] договір про постачання електроенергії укладався ще у березні 2008 року, тобто за 8 місяців до укладання договору про спільну діяльність. Тому витрати за електроенергію, які [PERSON] бажає стягнути з [PERSON] , є необґрунтованими і не стосуються предмету спільної діяльності. У договорі про спільну діяльність чітко зазначено, що орендну плату сплачує саме [PERSON] , тому такі витрати також не можуть бути стягнуті з [PERSON] . Інші витрати, які [PERSON] ніс після складання акту звірки, не були погоджені з іншими учасниками договору. Враховуючи понесені [PERSON] витрати на будівництво закладу громадського харчування, його частка у спільному майні складає 2/3. Тому просять визнати за [PERSON] право на 2/3 частки у праві спільної сумісної власності у незавершеному будівництві закладу громадського харчування. Зустрічний позов просять задовольнити частково, з урахуванням первісного позову. У судовому засіданні під час судових дебатів представник відповідачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] адвокат Усов Ю.В. зазначив, що 15.07.2009 сторони в акті звірки зафіксували їхні внески у будівництві закладу громадського харчування, які є безспірними. На думку [PERSON] , протокол зборів надає йому право вкладати певні кошти на будівництво закладу громадського харчування без погодження з іншими учасниками договору. Однак, вони не погоджуються із такою позицією [PERSON] , оскільки будь-які зміни до договору про спільну діяльність мали бути зафіксовані в окремому договорі. У даному випадку такий договір сторони намагалися укласти, однак один учасник його не підписав, тому він не був укладений. Якщо брати до уваги протокол зборів, то за його умовами право [PERSON] на завершення будівництва могло виникнути лише у разі повного розрахунку з іншими учасниками, чого зроблено не було. [PERSON] надає докази, які підтверджують, що між ним та суб`єктами господарювання укладалися певні договори, однак доказів виконання таких договорів та розрахунку [PERSON] за такими договорами до позову не долучено. Тому розмір частки [PERSON] не змінився та залишився на рівні 67\~500 доларів США. Натомість [PERSON] подані належні докази, що свідчать про те, що розмір його внесків змінився та складає 40\~961 доларів США. За таких обставин, розмір частки кожного з учасників спільної діяльності у створенні спірного незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна, яка є пропорційною до вкладу кожного з них, становить: [PERSON] 27/100, [PERSON] 44/100, [PERSON] 29/100. Крім того, загальна сума понесених [PERSON] витрат на утримання спільного майна становить 477 853 грн, тому відповідач [PERSON] має відшкодовувати йому витрати на утримання спільного майна пропорційно до розміру своєї частки, що становить 210 255,32 грн. Тому просить зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Заслухавши учасників справи, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 05.06.2007 між Вінницькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для комерційних потреб будівництва та обслуговування закладу торгівлі і громадського харчування на території Ксаверівської сільської ради, за межами населеного пункту; в оренду продається земельна ділянка загальною площею 0,0500 га, в тому числі 0,05 га під дорогами, з них 0,05 га між зеленими насадженнями, за рахунок земель смуги відведення автомобільної дороги М-12 Львів Кіровоград Знам`янка, км 350 + 550 (праворуч) Служби автомобільних доріг у Вінницькій області «Укравтодор»; договір укладено на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі; орендну плату вносити на р/р 33211815700086, одержувач: Місцевий бюджет Ксаверівської сільської ради, код: 13050500, банк одержувача: ГУДКУ у Вінницькій області, МФО 802015, в розмірі 2\~721 грн 24 коп. в рік, що підтверджується копією такого договору (т. 1 а.с. 102-105). Згідно з копією акту передачі та прийому земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається в оренду фізичній особі підприємцю [PERSON] для комерційних потреб будівництва та обслуговування закладу торгівлі і громадського харчування, від 05.06.2007, Вінницька районна державна адміністрація передає, а фізична особа підприємець [PERSON] приймає земельну ділянку загальною площею 0,05 га, в тому числі 0,05 га під дорогами, з них 0,05 га під зеленими насадженнями, за рахунок земель смуги відведення автомобільної дороги М-12 Львів Кіровоград Знам`янка, км 350 + 550 (праворуч) Служби автомобільних доріг у Вінницькій області «Укравтодор» (т. 1 а.с. 106). 19.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія Вінницяобленерго» в особі директора СО «Замостянські електричні мережі» [PERSON] (власник), з однієї сторони, та ПП [PERSON] (замовник), з іншої сторони, укладено договір про приєднання до електричних мереж №14-ю від 19.03.2008, що підтверджується копією такого договору (т. 1 а.с. 231). 09.11.2008 між ФОП [PERSON] (сторона 1), [PERSON] (сторона 2) та [PERSON] (сторона 3) укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони за даним договором зобов`язуються шляхом об`єднання майна, грошових коштів та зусиль спільно діяти з метою будівництва закладу громадського харчування на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам`янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту); для досягнення мети спільної діяльності, визначеної в п. 1 цього договору, учасники здійснюють такі внески: грошові кошти та будівельні матеріали, необхідний будівельний інвентар та інструменти, будівельно-монтажні та інші будівельні роботи, право користування спеціальною будівельною технікою, технологічне обладнання та інвентар для закладу громадського харчування, професійні знання, трудові зусилля, ділова репутація та зв`язки, інтелектуальна власність, ідея створення закладу громадського харчування, розробка проекту (пункт 3.1 договору); станом на перше число кожного місяця учасники проводять підрахування внесених ними грошових та матеріальних активів з підписанням відповідних актів (пункт 3.2 договору); після завершення будівництва проводиться підрахунок внесених грошових та матеріальних активів та вираховується частка кожного учасника у спільній діяльності; учасники справи зобов`язані вживати заходів щодо найму відповідного персоналу для виконання робіт за даним, в межах своєї компетенції та за згодою інших учасників виступати представниками спільної діяльності сторін в державних органах й установах, інших підприємствах, організаціях, правоохоронних та судових органах, замовити розробку технічних умов та проектно-кошторисної документації на об`єкт, забезпечити проведення експертизи проекту та отримання позитивного висновку, отримати необхідні дозволи та погодження для будівництва, сприяти виконанню будівельних робіт по будівництву закладу громадського харчування, за своїм розсудом та за погодженням із іншими учасниками вибирати підрядника та субпідрядника; учасник 1 зобов`язується надати під забудову земельну ділянку площею 0,05 га, яка знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницькій район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту) в смузі відведення а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка, км 350+550 (праворуч) і яка має бути оцінена за ринковою вартістю; учасник 1 зобов`язується своєчасно сплачувати орендну плату за оренду земельної ділянки, вказаної в п .4.7 цього договору та не допускати припинення права користування нею на умовах оренди; забезпечити прийняття закінченого будівництвом об?єкта в експлуатацію (розділ 4 договору); грошові, майнові, інтелектуальні внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності, складає їх спільну пайову власність, при цьому, частки сторін у спільному майні розподіляються пропорційно їх внескам у будівництво та облаштування об`єкту, вказаному в ч. 1 даного договору; передане учасниками майно підлягає оцінюванню, стає загальною частковою власністю та використовується в інтересах спільної діяльності (пункти 5.1, 5.2 договору), що підтверджується копією такого договору (а.с. 114-115). 08.04.2009 ФОП [PERSON] надано дозвіл № [NUMBER] /А на виконання будівельних робіт з будівництва закладу громадського харчування на а/д Львів-Кіровогорад-Знаменка км 350 + 550 в с. Ксаверівці; строк дії дозволу до 30.03.2011, що підтверджується копією такого дозволу (т. 1 а.с. 113). У акті звірки №01 від 15.07.2009 до договору №01 про спільну діяльність від 09.11.2008 зазначено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які зобов`язалися шляхом об`єднання майна, грошових коштів та зусиль спільно діяти з метою будівництва закладу громадського харчування на а/д Львів-Кіровоград-Знам`янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту), склали цей акт, про те, що станом на 01.07.2009 внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 27\~700 доларів США, внесок [PERSON] 44\~200 доларів США, внесок [PERSON] 67\~500 доларів США, що підтверджується копією такого акту (т. 1 а.с. 181). Відповідно до копії протоколу №1 зборів сторін по будівництву закладу громадського харчування від 21.08.2012, голова зборів [PERSON] запропонував [PERSON] залучити кошти для завершення будівництва закладу громадського харчування з його сторони та дати згоду на вихід зі складу учасників будівництва закладу громадського харчування [PERSON] та [PERSON] ; запропонувати [PERSON] частково розрахуватися: [PERSON] 10\~000 доларів США та 19\~206 доларів США з відстрочкою до 01.04.2013; [PERSON] 10\~000 доларів США та 32\~550 доларів США з відстрочкою до 01.04.2013; [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вирішили самостійно надати дозвіл по завершенню будівництва закладу громадського харчування стороні [PERSON] після вирішення всіх фінансових питань зі сторонами [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 182). Згідно з копією договору про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012, « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склали договір, яким зобов`язувались шляхом об`єднання майна, грошових коштів та зусиль, спільно діяти з метою будівництва закладу громадського харчування за межами села Ксаверівської сільської ради, на площі 0,05 га земельної ділянки, яка була виділена підприємцю [PERSON] в оренду на 10 років; обов?язки сторін не виконувались за відсутністю коштів для будівництва даного закладу та не велися ніякі переговори про подолання цієї фінансової нестабільної ситуації учасниками; внески учасників відображались в актах та проведенням перевірок по записах; учасники [PERSON] та [PERSON] вирішили розірвати договір від 09.11.2008 у зв`язку зміни економічної ситуації в Україні та неможливості здійснення своєї діяльності на принципах самоокуповування та самофінансування закладу громадського харчування; у зв`язку з викладеним запропоновано учаснику [PERSON] закінчити незавершене будівництво закладу громадського харчування; кошти, які були витрачені на будівництво закладу громадського харчування [PERSON] в сумі 29 206 доларів США, повернути частково, а саме: 10 000 доларів США при підписанні договору, а 19 206 доларів США з відстрочкою до 01.04.2013; кошти, які були витрачені на будівництво закладу громадського харчування [PERSON] в сумі 42 550 доларів США, повернути частково, а саме: 10 000 доларів США при підписанні договору, а 32 550 доларів США з відстрочкою до 01.04.2013, після чого [PERSON] буде надано право самостійно завершити будівництво закладу громадського харчування та ввод його в експлуатацію; заборгованість по договорам підрядчика та проектанта залишити за [PERSON] » (т. 1 а.с. 183). З ксерокопії витягу про державну реєстрацію прав №36439215 від 27.11.2012 убачається, що будівля закладу громадського харчування з прибудовою, незавершена будівництвом, готовністю 75%, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 0520682500:01:005:0001 за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (т. 1 а.с. 199-200). 12.03.2019 між Вінницькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (орендар) укладено угоду про поновлення договору оренди землі, за умовами якої орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговування жителів територіальних громад Вінницького району (код КВЦПЗ 03.08) на території Якушинецької сільської ради (Якушинецька об`єднана територіальна громада с. Ксаверівка), за межами населеного пункту, кадастровий номер 0520682500:01:005:0001; в оренду передається земельна ділянка площею 0,0500 га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування на території Якушинецької сільської ради (Якушинецька об`єднана територіальна громада с. Ксаверівка), за межами населеного пункту; на земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва (станом на 2019 рік); нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 265\~375 грн 81 коп., розроблена у 2018 році; угоду укладено на 10 років; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки на період до введення в експлуатацію об`єкта, проте не більше 3-х років з дати державної реєстрації речових прав, що складає 14\~209,25 грн в рік, та 10% - після введення об`єкта в експлуатацію, що складає 28\~418,50 грн в рік, що підтверджується копією такої угоди (т. 1 а.с. 107-112). Згідно з копією зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва від 05.03.2020, всього по кошторису 223\~078,00 грн (т. 1 а.с. 165-180). Відповідно до копії висновку експертів №7920/7921/20-21 від 08.04.2021 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 127/13776/19, підпис від імені [PERSON] у договорі про розірвання спільної діяльності від 21.08.2021 виконаний рукописним способом без попередньої підготовки і технічних засобів; підпис від імені [PERSON] у договорі про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням якомусь підпису [PERSON] (т. 1 а.с. 191-198). Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 28.11.2022 (справа № 127/13776/19) ухвалив «в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності на будівлю закладу громадського харчування з прибудовами, незавершену будівництвом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання частки [PERSON] на суму 87 500 доларів США та 502\~250 грн, [PERSON] на суму 19 206 доларів США, [PERSON] на суму 32 550 доларів США відмовити. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на відповідну частку у праві спільної сумісної власності на будівлю закладу громадського харчування з прибудовами, незавершену будівництвом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відмовити», що підтверджується копією такого рішення (т. 1 а.с. 184-190). Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №325748541 від 14.03.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 0520682500:01:005:0001, площею 0,05 га, належить на праві власності Вінницькій районній державній адміністрації; [PERSON] має право оренди на земельну ділянку; будівля закладу громадського харчування з прибудовою, незавершена будівництвом, готовністю 75%, розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 0520682500:01:005:0001 за адресою: [ADDRESS] , 27.11.2012 на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (т. 1 а.с. 201-202). На підтвердження понесення [PERSON] витрат на будівництво закладу громадського харчування до позовної заяви долучені копії таких документів: договір підряду від 15.11.2012, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , та акт здачі приймання виконаних робіт за договором між фізичною особою [PERSON] та ФОП [PERSON] від 29.11.2012 на суму 40\~576,80 грн (т. 1 а.с. 116-118); видаткову накладну №84497 від 15.11.2012 на суму 26\~097,14 грн (т. 1 а.с. 119); договір підряду від 12.10.2012, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , та акт здачі приймання виконаних робіт за договором між фізичною особою [PERSON] та ФОП [PERSON] від 29.11.2012 на суму 35\~044,45 грн (т. 1 а.с. 120-122); видаткову накладну №84343 від 12.11.2012 на суму 3\~530,94 грн (т. 1 а.с. 123); видаткову накладну №81050 від 12.10.2012 на суму 17 710 грн (т. 1 а.с. 124); видаткову накладну №1065 від 12.08.2013 на суму 398,10 грн (т. 1 а.с. 125); акт надання послуг (виконання робіт) №8 від 18.10.2012 на суму 34 500 грн (т. 1 а.с. 126); накладну від 20.10.2012 на суму 7 847 грн (т. 1 а.с. 127); рахунок №.-000014955 від 22.10.2012 на суму 4 164 грн (т. 1 а.с. 128); видаткову накладну №1120 від 14.08.2012 на суму 103,50 грн (т. 1 а.с. 132); договір №1445-04 від 21.06.2012, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , на суму 38 917,53 грн (т. 1 а.с. 133); договір №2076-09 від 14.09.2012, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , на суму 25 969,61 грн; товарно-транспортну накладну №016269 від 29.06.2012 на суму 39 005,74 грн (т. 1 а.с. 140); товарно-транспортну накладну №016270 від 29.06.2012 на суму 6 234,80 грн (т. 1 а.с. 141); договір підряду від 03.07.2012, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , та акт здачі приймання виконаних робіт за договором між фізичною особою [PERSON] та ФОП [PERSON] на суму 68 391 грн (т. 1 а.с. 142-144); розрахункові квитанції на суму 7\~400,00 грн від 10.10.2012 та на суму 7\~600,00 грн від 05.07.2012 (т. 1 а.с. 145); договір підряду від 20.09.2012, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , та акт здачі приймання виконаних робіт за договором між фізичною особою [PERSON] та ФОП [PERSON] на суму 57\~107,50 грн (т. 1 а.с. 146-148); видаткову накладну №80598 від 03.10.2012 на суму 25\~760,00 грн (т. 1 а.с. 148 зі звороту); договір підряду №12 від 01.11.2012, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , та акт здачі приймання виконаних робіт за договором між фізичною особою [PERSON] та ФОП [PERSON] , та акт приймання-передачі виконаної роботи до договору про виконання робіт №12 від 01.11.2012 на суму 5\~000,00 грн (т. 1 а.с. 159-160); видаткову накладну №82230 від 22.10.2012 на суму 8 707,80 грн (т. 1 а.с. 161); договірну ціну на будівництво закладу на автодорозі Львів-Кіровоград-Знам?янка км 350+550 в с. Ксаверівка, що здійснюється в 2013 році, та акт приймання-передачі виконаних робіт від 28.02.2013 на будівництво закладу на автодорозі Львів-Кіровоград-Знам?янка км 350+550 в с. Ксаверівка, що здійснюється в 2013 році, на загальну суму 30 155,82 грн (т. 1 а.с. 162, 163); видаткову накладну №381 від 12.02.2013 на загальну суму 18 288,74 грн (т. 1 а.с. 164). На підтвердження понесення [PERSON] витрат за оснащення закладу громадського харчування електропостачанням та витрат за користування електричною енергію до зустрічної позовної заяви долучено акти, рахунки, чеки, квитанції та видаткові накладні на загальну суму 54\~135,00 грн (т. 1 а.с. 232-250, т. 2 а.с. 1-35). На підтвердження понесення [PERSON] витрат на оформлення договорів оренди земельної ділянки та оплату земельного податку до зустрічної позовної заяви долучено чеки та квитанції на загальну суму 69\~718,00 грн (т. 2 а.с. 44-76). На підтвердження понесення [PERSON] витрат на охорону спільного незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна до зустрічної позовної заяви долучено копії договорів від 04.01.2013 та від 05.01.2015, укладених між [PERSON] та [PERSON] , а також копії видаткових касових ордерів (т. 2 а.с. 88-89, 90-91, 93-114). Згідно з частинами першою та четвертою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~627\~ЦК України\~та ч.\~1\~ст.\~628\~ЦК України,\~сторони є\~вільними в\~укладенні договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Установлено, що 09.11.2008 між ФОП [PERSON] (сторона 1), [PERSON] (сторона 2) та [PERSON] (сторона 3) укладено договір про спільну діяльність. Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Згідно зі ст. 1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ст. 1132 ЦК України, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Згідно зі ст. 1133 ЦК України, вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. У статті 1134 ЦК України визначено, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників. Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди у порядку, що встановлюється за рішенням суду. Обов`язки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, пов`язаних із виконанням цих обов`язків, встановлюються договором простого товариства. Аналізуючи статті 1130-1134 ЦК України, можна дійти висновку, що укладення договору простого товариства є підставою виникнення спільної часткової власності на майно, виділене для спільної діяльності, а також створене в результаті її здійснення. Виняток із правила, закріпленого у частині першій статті 1134 ЦК України, може бути встановлено договором простого товариства, зокрема, в частині непоширення режиму спільної часткової власності на вклади учасників. Оскільки ЦК України не встановлює порядку визначення розміру часток учасників простого товариства у спільній власності, такий розмір має встановлюватись за домовленістю сторін, а у разі спору з урахуванням розміру вкладу кожного з учасників у спільну діяльність. При цьому частка у спільній власності, яка виникла на підставі договору простого товариства (в тому числі, у створеному майні), належить усім сторонам незалежно від того, які цінності майнового або немайнового характеру вносились окремими учасниками в якості вкладу. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 355 ЦК України, право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Позивач за первісним позовом [PERSON] , звертаючись до суду з позовом, просить «визнати за ним право власності на 2/3 частки у праві спільної сумісної власності в будівлі закладу громадського харчування з прибудовою, незавершена будівництвом готовністю 75%, що розташована на а/д М-12 Львів-Кіровогорад-Знам`янка км 350 + 550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованій за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту)». Водночас позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] , звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, просять «визнати за [PERSON] право власності на 29/100 незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою готовністю 75%, яка знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка 350 + 550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, що розташована на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту); визнати за [PERSON] право власності на 27/100 незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою готовністю 75%, яка знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка 350 + 550 км (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованій на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту); стягнути з [PERSON] на корись [PERSON] 210 255,32 грн як відшкодування понесених витрат на утримання майна». Зі змісту укладеного 09.11.2008 між ФОП [PERSON] (сторона 1), [PERSON] (сторона 2) та [PERSON] (сторона 3) договору про спільну діяльність судом установлено, що сторони за зазначеним договором зобов`язалися шляхом об`єднання майна, грошових коштів та зусиль спільно діяти з метою будівництва закладу громадського харчування на а/д M-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту). Відповідно до п. 5.1 вищезазначеного договору про спільну діяльність від 09.11.2008, грошові, майнові, інтелектуальні внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності, складає їх спільну пайову власність, при цьому, частки сторін у спільному майні розподіляються пропорційно їх внескам у будівництво та облаштування об`єкту, вказаному в ч. 1 даного договору. Отже, для визначення розміру частки кожного зі сторін у справі у незавершеній будівництвом будівлі закладу громадського харчування готовністю 75%, яка знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам`янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту), необхідно встановити розмір внеску у грошовому вираженні кожного із сторін у справі у створення зазначеного об`єкту нерухомого майна. 15.07.2009 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали акт звірки №01 до договору про спільну діяльність від 09.11.2008, у якому сторони домовилися, що станом на 01.07.2009 внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 27 700 доларів США, внесок [PERSON] 44 200 доларів США, внесок [PERSON] 67 500 доларів США. Зазначені обставини сторони у справі не заперечують. Позивач за первісним позовом [PERSON] у позовній заяві стверджує, що ним додатково у створення незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою було внесено 508 510,47 гривень, а позивач за зустрічним позовом [PERSON] наполягає на тому, що ним додатково було внесено власних коштів в загальній сумі 106\~000,00 грн, або 13 261 доларів США. І [PERSON] , і [PERSON] у своїх позовних заявах просять визначити їх частку у спірному об`єкті з урахуванням додатково внесених коштів. Однак такі внески не можуть впливати на визначення розміру часток з огляду на таке. Згідно з п. 4.6 договору про спільну діяльність від 09.11.2008, учасники договору зобов`язані сприяти виконанню будівельних робіт за своїм розсудом та за погодженням із іншими учасниками вибирати підрядника й субпідрядні організації. Обґрунтовуючи одноособове вкладення власних коштів на будівництво закладу громадського харчування на а/д M-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту), [PERSON] посилається на договір про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, у договорі про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 зазначено, що « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склали договір, яким зобов`язувались шляхом об`єднання майна, грошових коштів та зусиль, спільно діяти з метою будівництва закладу громадського харчування за межами села Ксаверівської сільської ради, на площі 0,05 га земельної ділянки, яка була виділена підприємцю [PERSON] в оренду на 10 років; обов?язки сторін не виконувались за відсутністю коштів для будівництва даного закладу та не велися ніякі переговори про подолання цієї фінансової нестабільної ситуації учасниками; внески учасників відображались в актах та проведенням перевірок по записах; учасники [PERSON] та [PERSON] вирішили розірвати договір від 09.11.2008 у зв`язку зміни економічної ситуації в Україні та неможливості здійснення своєї діяльності на принципах самоокуповування та самофінансування закладу громадського харчування; у зв`язку з викладеним запропоновано учаснику [PERSON] закінчити незавершене будівництво закладу громадського харчування; кошти, які були витрачені на будівництво закладу громадського харчування [PERSON] в сумі 29 206 доларів США, повернути частково, а саме: 10 000 доларів США при підписанні договору, а 19 206 доларів США з відстрочкою до 01.04.2013; кошти, які були витрачені на будівництво закладу громадського харчування [PERSON] в сумі 42 550 доларів США, повернути частково, а саме: 10 000 доларів США при підписанні договору, а 32 550 доларів США з відстрочкою до 01.04.2013, після чого [PERSON] буде надано право самостійно завершити будівництво закладу громадського харчування та ввод його в експлуатацію; заборгованість по договорам підрядчика та проектанта залишити за [PERSON] » Водночас рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2022 (справа № 127/13776/19), яке набрало законної сили та копія якого долучена до позовної заяви, було установлено, що «одна зі сторін [PERSON] договір про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 не підписував, даний договір не створив належних юридичних наслідків». Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, враховуючи, що договір про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012 не створив належних юридичних наслідків для його сторін, тобто вважається нікчемним, тому у [PERSON] не виникло право самостійно завершити будівництво закладу громадського харчування та ввести його в експлуатацію, оскільки будь-які його внески у спільну діяльність мали бути зафіксовані станом на перше число кожного місяця у відповідних актах. Крім того, [PERSON] , бажаючи довести перед судом факт збільшення його частки у спільному майні, вказує на протокол зборів сторін по будівництву закладу громадського харчування від 21.08.2012. Слід зазначити, що сторони у справі, уклавши договір про спільну діяльність від 09.11.2008, діяли як фізичні особи для досягнення спільної мети. У вказаному договорі сторони визначились з його предметом і метою, із внесками учасників для досягнення цієї мети, з обов?язками учасників спільної діяльності, а також з порядком розподілу майна, яке буде створене у результаті їхньої спільної діяльності. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~639\~ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Сторони, уклавши письмовий договір про спільну діяльність від 09.11.2008, визначились із формою такого договору. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 10.1 договору про спільну діяльність від 09.11.2008, умови даного договору мають однакову зобов`язальну силу для сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою з обов`язковим складанням письмового документу. Отже, усі зміни до договору про спільну діяльність, або ж розірвання такого договору за взаємною згодою його сторін мали бути зафіксовані окремим письмовим договором. Лише за таких умов усі домовленості сторін договору мали б юридичну силу. Згідно з п. 2.1 договору про спільну діяльність від 09.11.2008, сторони зобов`язуються, крім іншого, проводити спільні консультації, наради і таке інше для обговорення питань сумісної діяльності. Зі змісту протоколу зборів сторін по будівництву закладу громадського харчування від 21.08.2012 убачається, що сторони провели обговорення певних питань та, не виключено, прийняли певне рішення. Водночас усі питання, які обговорювались на таких зборах, та усі рішення, які були прийняті на зборах і не узгоджувались зі змістом договору про спільну діяльність від 09.11.2008, могли мати юридичну силу лише після закріплення таких рішень у письмовому договорі про зміну або розірвання договору про спільну діяльність. Договір про розірвання спільної діяльності від 21.08.2012, яким [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, свідчить, що після проведення зборів 21.08.2012, учасники спільної діяльності намагались закріпити свої домовленості належним чином шляхом укладення письмового договору, однак, зважаючи на те, що цей договір не був підписаний усіма його сторонами, домовленість між сторонами так і не була досягнута. Крім того, протоколом №1 зборів сторін по будівництву закладу громадського харчування від 21.08.2012 зафіксовано обговорення умов, за яких один з його учасників, а саме: [PERSON] , матиме можливість самостійно і на власний розсуд продовжити та закінчити будівництво закладу громадського харчування. Передумовою для цього сторони визначили проведення повного розрахунку [PERSON] з [PERSON] у загальній сумі 29 206 доларів США та з [PERSON] у загальній сумі 42 550 доларів. Однак [PERSON] не надано жодних доказів, які б свідчили про проведення повного розрахунку між сторонами, тому у [PERSON] не виникло право на самостійне продовження та завершення будівництва закладу громадського харчування. Крім того, з документів, наданих [PERSON] на підтвердження понесення витрат на будівництво закладу громадського харчування, суд позбавлений можливості установити, що витрати, про які він зазначає, були понесені саме на будівництво закладу громадського харчування на а/д M-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту). У зустрічній позовній заяві позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що після 01.07.2009 ним були додатково внесені власні кошти у загальній сумі 106 000 грн (77\~000 грн + 29\~000 грн) у створення незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна, тому його частка у грошовому вираженні має бути збільшена на вказану суму. Такі внески [PERSON] також не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відсутні докази, що такі внески були зафіксовані станом на перше число місяця у відповідному підписаному сторонами акті. Враховуючи викладене, сторони договору про спільну діяльність від 09.11.2008 не довели належними доказами факт збільшення їхніх часток, порівняно із тими, які зафіксовано в акт звірки №01 до договору про спільну діяльність від 09.11.2008, у якому сторони домовилися, що станом на 01.07.2009 внески грошових та матеріальних активів, згідно з договором від 09.11.2008, становлять: внесок [PERSON] 27 700 доларів США, внесок [PERSON] 44 200 доларів США, внесок [PERSON] 67 500 доларів США. Зазначені суми внесків є узгодженими між сторонами станом на 01.07.2009 та на даний час сторонами не оспорюються. Отже, загальна сума внеску усіх учасників спільної діяльності у створення незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою, готовністю 75%, яка знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованій за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту), яка може бути взята судом до уваги, становить 139 400 доларів США. Відповідно до п. 5.1 договору про спільну діяльність від 09.11.2008, грошові, майнові, інтелектуальні внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності, складає їх спільну пайову власність, при цьому, частки сторін у спільному майні розподіляються пропорційно їх внескам у будівництво та облаштування об`єкту, вказаному в ч. 1 даного Договору. За таких обставин, судом установлено, що розмір частки кожного з учасників спільної діяльності яка є пропорційною до вкладу кожного з них, у створенні незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна, який знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованій за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту), становить: частка [PERSON] 20/100; частка [PERSON] 48/100; частка [PERSON] 32/100. Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.04.2023 (справа № 511/2303/19), а також Верховний Суд у постановах від 28.02.2023 (справа № 466/6895/19), від 14.06.2023 (справа № 753/1631/20). Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва може бути визнаний об`єктом права власності із визначенням часток, якщо ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва дає можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу та довести його будівництво до завершення. Введення об`єкта в експлуатацію це завершальний етап зведення об`єкта, що дозволяє отримати право власності і надає можливість підключення до інженерних мереж (обов`язкових для його повноцінного функціонування). Готовим до введення в експлуатацію вважається об`єкт архітектури або інженерна споруда, щодо якого закінчені всі роботи (будівельно-монтажні, оздоблювальні, пуско-налагоджувальні) і підготовлена (оформлена) належним чином вся виконавча документація. Водночас у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанови Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 363/4852/17 та від 17.01.2024 у справі № 522/3999/23). Таким чином, введення об`єкта\~нерухомості в\~експлуатацію це вимога закону, як і державна реєстрація, що необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У частині другій статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19). У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. У матеріалах даної справи відсутні відомості про введення в експлуатацію незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою, готовністю 75%, яка знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованій за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту). Відтак, зазначений об`єкт не має юридичного статусу нерухомого майна та вважається незавершеним будівництвом нерухомим майном. Слід зазначити, що у певних випадках, враховуючи ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, можливості визначити окремі частини і за умови можливості довести до кінця будівництво об`єкта незавершеного будівництва, такий об`єкт може бути поділений з визначенням часток кожного на такий об`єкт. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 (справа №6-1443цс16) зроблено висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Верховний Суд у постанові від 10.02.2021 (справа №445/442/16-ц) вказав, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу. Враховуючи, що будівля закладу громадського харчування з прибудовою незавершене будівництво не введене в експлуатацію, а судову будівельно-технічну експертизу відносно даного об`єкта нерухомості з урахуванням дійсних часток кожного з учасників у спільній діяльності не було проведено та про проведення саме такої експертизи жоден з учасників справи не подавав відповідне клопотання під час розгляду даної справи, що унеможливлює встановити ступінь готовності незавершеного будівництва станом на даний час, його вартість, а також не установлено, чи можливо довести до кінця будівництво та провести його поділ відповідно до дійсних часток кожного учасника спільної діяльності. До прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, що унеможливлює його поділ. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.05.2024 (справа № 369/14186/17). Також у матеріалах даної справи відсутні докази щодо матеріалів обладнання, які були використані в процесі всього будівництва закладу громадського харчування, у зв`язку з чим суд не може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку відповідно до їхній часток. Крім того, такі вимоги сторонами у справі не заявлялися. Велика Палата Верховного Суду у справі № 200/22329/14-ц зазначила, що «визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами\~ЦК України\~чи іншими нормативними актами не передбачено», ця позиція викладена також\~\~у постанові Верховного Суду від 28.02.2023 (справа №466/6895/19). Тому вимоги позовної заяви [PERSON] та зустрічної позовної заяви [PERSON] і [PERSON] щодо визнання права власності на частки незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою, готовністю 75%, яка знаходиться на а/д М-12 Львів-Кіровоград-Знам?янка, км 350+550 (праворуч) на земельній ділянці площею 0,05 га, розташованій за адресою: Вінницька область, Вінницький район, територія Ксаверівської сільської ради (за межами населеного пункту), слід залишити без задоволення. Крім того, у зустрічній позовній заяві [PERSON] вказує, що ним у період часу з 2008 року до 2023 року були понесені витрати на утримання спільного з [PERSON] та [PERSON] майна, які полягали у такому: витрати на оснащення закладу громадського харчування електропостачанням та витрати за користування електричною енергією на загальну суму 54 135 грн; витрати на оформлення договорів оренди земельної ділянки та оплату земельного податку на загальну суму 69\~718 грн; витрати на охорону спільного незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна на загальну суму 354 000 грн. Загальна сума понесених [PERSON] витрат на утримання спільного майна становить 477 853 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Кожен співвласник зобов?язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Таким чином, відповідні витрати повинні бути розподілені між сторонами, відповідно до їхніх часток у спільній частковій власності. Співвласник, який виконав солідарний обов?язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13.03.2019 (справа № 521/3743/17-ц), від 19.08.2020 (справа №703/2200/15-ц), від 15.04.2021 (справа №638/5001/17), від 07.02.2023 (справа №1527/2-109/11). Тобто той із співвласників, який сплатив кошти за послуги, спрямовані на утримання спільного майна, в подальшому може пред`явити іншому із співвласників вимогу про стягнення в порядку регресу коштів, сплачених на утримання майна у відповідності до його частки в спільному майні. Таким чином, сума коштів, яка була сплачена [PERSON] за утримання спільного майна, має бути розподілена між усіма учасниками спільної часткової власності пропорційно до розміру часток кожного з них. У зустрічній позовній заяві сторони вказують про те, що [PERSON] . [PERSON] повністю відшкодована сума коштів, яка була витрачена ним на утримання спільного майна, і майнових претензій [PERSON] до [PERSON] з цього приводу не має. Натомість відповідач за зустрічним позовом [PERSON] відмовляється відшкодовувати [PERSON] витрати на утримання спільного майна пропорційно до розміру своєї частки, що становить 210 255,32 грн. Водночас [PERSON] , подаючи відзив на зустрічну позовну заяву, вказує, що до вимог, заявлених позивачем за зустрічним позовом, про стягнення додаткових витрат по утриманню майна за період з 2008 року до червня 2020 року, спливли строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наявність встановлених законом строків позовної давності забезпечує юридичну визначеність у розгляді спірних правовідносин сторін та прийнятті законних судових рішень. Водночас, судом застосовується позовна давність лише після встановлення факту порушення права позивача, і у разі, якщо наявні підстави для задоволення позову, наступним є встановлення факту дотримання позивачем при поданні позову строків позовної давності. Тобто, якщо не встановлено факту порушення права, суд має підстави для відмовив позові. У разі встановлення судом дійсного факту порушення права за наявності спливу строку позовної давності та за умови заявлення про це іншою стороною, суд відмовляє у позові на підставі спливу позовної давності, яка є самостійною для прийняття відповідного рішення. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Будь-яких заперечень щодо строків позовної давності та обґрунтування щодо незастосування судом таких строків [PERSON] не подав. Суд частково\~погоджується з\~твердженням сторони\~ [PERSON] ,\~що за\~вимогами,\~заявленими позивачем\~за зустрічним\~позовом про\~стягнення додаткових\~витрат по\~утриманню майна, спливли строки позовної давності. У постанові Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався. Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19», який набрав чинності 02.04.2020, продовжив позовну давність на період дії карантину. Також цей Закон доповнює розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постановах Верховного Суду від 07.09.2022 (справа № 679/1136/21), від 20.04.2023 (справа № 728/1765/21), від 21.02.2024 (справа № 201/5016/21) зазначено, що «у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Отже, пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX продовжено позовну давність на строк дії карантину, який закінчив свою дію з 01.07.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Крім цього, у період дії карантину в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», строк якого неодноразово продовжувався та триває на даний час. Закон України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнив розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У пункті 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, в редакції Закону України №3450-IX від 08.11.2023, визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Верховний Суд у постанові від 21.06.2023 (справа № 727/4133/22) дійшов висновку, що загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 (справа № 903/602/24) вказала, що коли позовна давність не спливла станом на 2 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. За таких обставин суд доходить висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] додаткові витрати\~по утриманню\~майназа три роки, що передували даті набрання чинності Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19», а саме: за період 2017-2023 роки. Установлено, що витрати на утримання спільного майна пропорційно до розміру частки [PERSON] за період 2008-2023 роки (15 років) становлять 210 255,32 грн, тому, відповідно, за кожний рік утримання спільного майна [PERSON] , пропорційно до розміру його частки у майні, мав сплачувати кошти в сумі 14\~017,02 грн (210\~255,32 грн / 15 років). Враховуючи, що суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності за вимогою про стягнення додаткових витрат по утриманню майна, тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати за період 2017-2023 роки, що у загальному розмірі становлять 84 102,12 грн. За таких обставин вимогу [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на утримання спільного майна пропорційно до розміру частки [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з останнього кошти у загальній сумі 84 102,12 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] , у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 841,02 грн (84\~102,12 ? 2\~102,55 (1% ціни позову за вимогою про стягнення витрат на утримання незавершеної будівництвом будівлі закладу громадського харчування з прибудовою) / 210\~255,32) слід стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] .

Outcome: partial