Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - Дармограй А.Т. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 467624-КС-004 в розмірі 203 221,60 грн, з яких: 75 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 94 500,00 грн - сума прострочених платежів по процентах, 32 581,60 грн - сума прострочених платежів по штрафам, 1 140,00 грн - сума прострочених платежів за комісією, а також понесені судові витрати в розмірі 2 438,66 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.11.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 467624-КС-004, шляхом обміну електронним повідомленням, підписаним в порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 15.11.2024 року направив [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 467624-КС-004 про надання кредиту. 15.11.2024 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 467624-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направив [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, позивач вказує, що 15.11.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено Договір № 467624-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, позивач надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 75 000,00 грн, з фіксованою процентною ставкою 1% в день. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, в свої чергу [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав, не повернув грошові кошти, а здійснив лише часткову оплату за договором на загальну суму 51 028,40 грн. Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 22.06.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 203 221,60 грн, з яких: 75 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 94 500,00 грн - сума прострочених платежів по процентах, 32 581,60 грн - сума прострочених платежів по штрафам, 1 140,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. За викладених обставин представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» вищевказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2025 року відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання по справі, крім того задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з АТ КБ «Приват Банк». 29 липня 2025 року на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву від представниці відповідача - адвоката Шелудько О.О., в якому остання вважає, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема представниця зазначає, що позивачем не доведено належними та достовірними доказами обставини акцептування відповідача щодо конкретних умов договору кредитування, а саме матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до матеріалів справи Правила, відповідач розумів, ознайомився та погодився з ними, підписуючи кредитний договір № 467624-КС-004. Тобто, вказані Правила надання коштів у позику, на думку представниці не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника та до яких договорів вони стосуються. Також, представниця відповідача, вказує, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві. Крім того, адвокат вказує, що нарахована позивачем сума по відсоткам за кредитним договором в розмірі 94 500,00 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів, оскільки передбачений в договорі високий розмір відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, що в свою чергу порушує його права споживача, у зв`язку із чим вважає, що вимога про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками є явно завищеною, не відповідає передбаченим п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, та є несправедливо непомірним тягарем для відповідача. Також, представниця вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемним відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсним. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій, представниця звертає увагу, що кредитний договір укладений між сторонами вже в період дії воєнного стану в Україні, у зв`язку із чим, згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за прострочення зобов`язань. 01 серпня 2025 року на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив від представниці позивача - Басалиги Д.М., в якому остання вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим і безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Щодо укладення кредитного договору представниця зазначає, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Представниця вказує, що кредитний договір № 467624-КС-004 підписаний боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» є належним та допустимим доказом підтвердження укладення між сторонами спірного правочину. Також, представниця звертає увагу, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між заявником/кредитором та боржником/позичальником не був би укладений. Крім того, представниця зазначає, що наявний в матеріалах справи доказ перерахування кредитних коштів у вигляді довідки з платіжної системи відповідного посередника ТОВ «Бізнес Позика» повністю відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. Також, представниця вказує, що відповідач зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Щодо розрахунку заборгованості, який наявний в матеріалах справи, представниця вказує, що відповідач не був позбавлений можливості надати свій контрозрахунок заборгованості за кредитним договором. Стосовно стягнення процентів за кредитним договором, порядку їх нарахування та розміру, представниця акцентує увагу, що всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором - встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обмінну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Щодо встановлення у кредитному договорі процентів, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором, представниця зазначає, що порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Щодо встановлення комісії за надання кредиту, представниця вказує, що позичальник добровільно погодився з умовами кредитного договору та здійснюючи платежі за договором, відповідач знав про те, що вони будуть розподілятися на погашення його заборгованості за процентами та комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії кредитного договору. Також, в своїй відповіді на відзив представник просить поновити позивачу строк для подання доказів у справі та долучити дану відповідь разом з усіма додатками до матеріалів справи. 14 серпня 2025 року на електронну пошту суду надійшли додаткові пояснення від представниці відповідача - адвоката Шелудько О.О. В своїх додаткових поясненнях адвокат наголошує, що позивачем до позовної заяви, а надалі і у відповіді на відзив не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору, в тому числі не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту. Також представниця вважає, що позивачем не було спростовано належними доказами заперечення відповідача стосовно несправедливого нарахування відсотків за кредитним договором. Крім того, позивачем не було спростовано належними доказами заперечення відповідача стосовно неправомірності стягнення заборгованості за неустойкою у вказаному розмірі за кредитним договором, а також стягнення заборгованості за комісією. З огляду на викладене, представниця відповідача - адвокат Шелудько О.О. вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. 22 серпня 2025 року на електронну пошту суду надійшли додаткові пояснення від представниці позивача - Басалиги Д.М. В своїх додаткових поясненнях остання вказує, що факт перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується оригіналом довідки, яка була надана позивачу посередником ТОВ «Профіт Гід», який надає посередницькі послуги ТОВ «Бізпозика» на підставі договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020 року. Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором, представниця зазначає, що сума заборгованості відповідача підрахована з урахуванням всіх платежів відповідача. Стосовно стягнення процентів за кредитним договором, Басалига Д.М. звертає увагу, що кредитодавець не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору. Крім того, позичальник добровільно погодився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі погодився їх виконувати. З цих підстав позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.. 04 вересня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь представника АТ КБ «Приватбанк» - Косенко А.С. на ухвалу суду від 18 липня 2025 року про витребування доказів. Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 21 жовтня 2025 року, судом поставлено на обговорення питання, щодо поновлення строку позивачу для подання доказів у справі та долучення відповіді на відзив разом із усіма додатками до матеріалів справи. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Максимів В.М. висловив заперечення щодо поновлення строку для подачі відповіді на відзив та щодо долучення доказів, поданих позивачем разом із зазначеною відповіддю. Просив оголосити перерву в даному судовому засіданні, через зайнятість в іншій справі. Протокольною ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2025 року судом долучено до матеріалів справи відповідь на відзив на позовну заяву від 15.07.2025 року. Докази, які подані позивачем разом із відповіддю на відзив, судом до уваги не приймаються оскільки не подані у встановлений законом строк відповідно до вимог ч.8 статті 83 ЦПК України. Судове засідання відкладено на 01 грудня 2025 року на 10-00 годину. Інших заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Бізнес позика», на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Максимів В.М. пояснив, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вважає, що матеріали справи не містять доказів підписання кредитного договору укладеного між позивачем та [PERSON] . Щодо суми заборгованості по штрафам зазначає, що в силу закону, а саме п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, позичальник під час дії воєнного стану, звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця штрафу за таке прострочення. З приводу суми прострочених платежів за комісією представник вказує, що позивач не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням і обслуговуванням кредиту, та за які позивачем встановлена комісія. З приводу розмірі відсотків адвокат зазначає, що розмір відсотків має бути співмірним із тілом кредиту. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 15.11.2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 467624-КС-004 про надання кредиту, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку визначеному ЗУ «Про електронну комерцію» /а.с.17-26/. Відповідно до договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 75 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Відповідно до п. 2.3. строк, на який надається кредит складає 24 тижні. Згідно п. 2.4. стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1 % фіксована. Комісія за надання кредиту складає 15 000,00 грн. Нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Строк дії договору відповідно до п.2.7. до 02.05.2025 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту складає - 184 356,38 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 6665,85 процентів. Денна процентна ставка - 0,86 процентів. Пунктом 4 договору визначений Графік платежів, відповідно до якого відповідач зобов`язався сплатити тіло кредиту, нараховані відсотки та комісію у строк до 02.05.2025 року. Згідно з умовами договору номером електронного платіжного засобу [PERSON] є банківська картка [NUMBER] /а.с. зворотній бік 26/. Відповідно копії візуальної форми послідовності дій клієнта [PERSON] , щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 467624-КС-004 від 15.11.2024 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті https://my.bizpozyka.com вбачаються дії [PERSON] та ТОВ «Бізнес Позика», що передували укладенню договору, а саме: надання клієнту паспорту споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, направлення клієнту на номер телефону смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання паспорту споживчого кредиту, підписання клієнтом паспорту споживчого кредиту, направлення позивачем клієнту оферти та смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, акцепт клієнтом умов оферти шляхом надсилання позивачу акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором, підтвердження укладення договору, направлення позивачем клієнту договору та правил кредитування у формі електронного документа /а.с.50/. З підтвердження ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів вбачається, що 15 листопада 2024 року в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04.11.2020 року та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника ТОВ «ПрофітГід» здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: сума переказу 75 000,00 грн, номер платіжної картки отримувача [NUMBER] , призначення платежу: перерахування коштів [PERSON] згідно кредитного договору № 467624-КС-004 /а.с.53/. Відповідно до листа АТ КБ «Приват Банк» від 27.08.2025 № 20.1.0.0.0./7-250820/47359-БТ, на ім`я [PERSON] банком було емітовано карту № [NUMBER] та відкрито на неї відповідний банківський рахунок /а.с.199/. Згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] , до якого прив`язано банківську карту на ім`я [PERSON] за період 15.11.2024 - 02.05.2025, на банківський рахунок останнього 15 листопада 2024 року зараховано грошові кошти у розмірі 75 000,00 грн /а.с. 201/, а також прослідковується факт користування відповідачем кредитними коштами, вчинення фінансових операції. Відповідно до розрахунку заборгованості, [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Бізнес Позика» грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 51 028,40 грн трьома платежами (двічі по 15 370,00 грн - 01 грудня та 28 грудня 2024 року та 20 288,40 грн - 16 грудня 2024 року), які позивач спрямував наступним чином: 15 370,00 грн - сума яка складається зі сплати за відсотками та комісією; 20 288,40 грн - сума яка складається зі сплати за відсотками, комісією та неустойкою, а також 15 370,00 грн - сума яка складається зі сплати за відсотками та комісією /а.с. 11/. Однак, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, згідно розрахунку заборгованості за договором /а.с. 11-12/ в розмірі 203 221,60 грн. Відповідач скористався своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнає. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному , вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, а тому сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З приводу посилання представника відповідача, адвоката Шелудько О.В., щодо неналежних документів наданих до позовної заяви, суд вважає необхідним зазначити, що матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Договір про надання споживчого кредиту від 15 листопада 2024 року підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «UA-1480» відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження факту укладення даного договору відповідачем свідчить зазначення в договорі його особистих даних, таких як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, а також існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 Закону є оригіналом такого договору /а.с.49/. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, суд не погоджується з твердженнями відповідача, що відповідно до ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач включив у договір із споживачем умови, які є несправедливими щодо нарахувань відсотків, оскільки нарахування процентів здійснено в межах строку кредитного договору. Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Умовами кредитного договору передбачено процентну ставку, що відповідає вимогам законодавства, зокрема положенням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, фактично погодився зі всіма умовами такого договору. Відповідач, відповідно до ст. 15 Закону «Про споживче кредитування», у випадку, якщо він вважав умови кредитування для себе неприйнятними мав змогу і після підписання кредитного договору відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору, та протягом ще 7 днів повернути кредит та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Такі ж умови містяться й в самому договорі (п.5.1.2.). Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, суд вважає, що відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із ТОВ «Бізнес Позика», або відмовитись від нього протягом 14 днів з моменту укладення договору. Не заслуговують також на увагу доводи представника відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні виписка по рахунку та розрахунок заборгованості. Так, на підставі ухвали суду АТ КБ «Приват Банк» надав відповідь про те, що на ім`я [PERSON] , банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , та було відкрито під неї відповідний банківський рахунок. Згідно виписки про рух коштів по картці [NUMBER] за період з 15 листопада 2024 року (дата видачі кредиту) по 02 травня 2025 року (дата закінчення терміну кредитування) на рахунок відповідача здійснено перерахування коштів в розмірі 75 000,00 грн 15.11.2024 року /а.с.201/. Представником відповідача не надано належних та допустимих доказів, які б спростували вказані докази перерахування коштів за вказаним вище кредитним договором. Разом з тим, суд вважає необхідним зауважити, що згідно дослідженого розрахунку заборгованості, відповідачем 16 грудня 2024 року внесено грошові кошті в сумі 20 288,40 грн, які позивачем спрямовано наступним чином: 10 500,00 грн - відсотки за користування кредитом, 4 870,00 грн - комісія, 4 918,40 грн - неустойка. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, оскільки позивачем на власний розсуд спрямовано грошові кошти за сплату неустойки, внесені відповідачем [PERSON] , яка в силу закону звільняє від такого обов`язкову позичальників під час воєнного стану, суд вважає необхідним грошові кошти в розмірі 4 918,40 грн зарахувати у погашення тіла кредиту з відповідним зменшенням за тілом кредиту до 70 081,60. Позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в частині стягнення штрафів в розмірі 32 581,60 грн також задоволенню не підлягає в силу пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. Щодо посилання адвоката Шелудько О.О. про незаконність нарахування комісії, суд зазначає, що у кредитному договорі ТОВ «Бізнес Позика» встановлена комісія саме за надання кредиту, яка є разовою, та розмір якої є незмінним. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; - комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; - інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право позивача (як кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту за Договором про надання кредиту. Комісія за надання кредиту була відображена в тексті договору про надання кредиту № 467624-КС-004 від 15.11.2024 року, та була погоджено відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за договором про надання кредиту. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем суду надано не було. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача заборгованість на користь ТОВ «Бізнес Позика» за кредитним договором № 467624-КС-004 у загальній сумі 165 721,60 грн з яких: 70 081,60 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 94 500,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 140,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. Оскільки позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат зі сплати судового збору 1 988,65 грн, виходячи з наступного розрахунку: 165 721,60 грн (розмір задоволених позовних вимог) ? 2 438,66 грн (сума сплаченого судового збору) / 203 221,60 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial