Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

23 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до Білогірського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати додаткових витрат на дитину. В обгрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2020 року стягнено з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на малолітню доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 25750,00 грн. Відповідач ухиляється від виконання рішення суду та допустив прострочення зі сплати додаткових витрат на дитину, що становить 25750,00грн., а тому просить стягнути з відповідача 3% річних від суми несплати додаткових витрат на дитину 2319,62 грн та інфляційні втрати - 7646,79 грн. 24.09.2025 року від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі згідно яких останній вказує, що позовна заяву подано з грубим порушенням норм процесуального права, вказана заява є аналогічною поданим позовам до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. 15.10.2025 року відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач вказує, що позивачкою при зверненні до суду із вказаним позовом було пропущено строк позовної давності, який розпочався із 19 грудня 2020 року. Оскільки відповідач не має зобов`язань щодо виконання вказаного рішення строк позовної давності становить 3 роки з дня набрання рішенням законної сили та сплив 19 грудня 2023 року. Крім того вказав, що позивачка просто, без чітких методологій вписала суми у позовну заяву, що робить незрозумілими розрахунки. Також вказує, не надано належних та допустимих доказів надання правової допомоги адвокатом Грибовським Б.О. для позивачки [PERSON] 21.10.2025 року позивач [PERSON] надала суду відповідь на відзив, згідно якої просила відхилити заперечення відповідача подані у відзиві на позовну заяву. В судове засідання 17.12.2025 року позивачка [PERSON] не зявилася, згідно поданого клопотання просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи сторін, викладені у заявах по суті спору, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов наступного висновку. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2020 року у справі №686/4553/20 стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на малолітню доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 25750,00 грн. Відповідно до частини четвертої статті 196 СК України, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Відповідно до статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом; державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, зокрема, до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів наявності заборгованості по сплаті додаткових витрат на дитину, доказів отримання виконавчого листа по цивільній справі №686/4553/20 та пред`явлення виконавчого листа до виконання. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання понесених судових витрат залишити за позивачем у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed