Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , який приходився батьком позивачу [PERSON] та чоловіком відповідачу [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 3,23 га, що розташована на території Плавінвської сільської ради Ізмаїльського району, масиви №№ [NUMBER] , [NUMBER] , ділянки №№ [NUMBER] , [NUMBER] , цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124184000:01:003:0311, 5124184000:01:005:0281. Під час життя, [PERSON] склав заповідальне розпорядження, за яким заповів належну йому земельну ділянку позивачу [PERSON] . Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що й стало підставою для звернення до суду. \~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Аждер В.А., у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про визнання позову, в якій також просила розглянути справу за її відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 15 квітня 2021 року Ренійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 166). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 3,23 га, що розташована на території Плавінвської сільської ради Ізмаїльського району, масиви №№ [NUMBER] , [NUMBER] , ділянки №№ [NUMBER] , [NUMBER] , цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124184000:01:003:0311, 5124184000:01:005:0281. Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 939051. Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). За життя, [PERSON] на випадок своєї смерті склав особисте розпорядження (ст. 1233 ЦК України) заповіт від 24 листопада 2016 року, який посвідчений секретарем Плавнінської сільської ради Ренійського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 255. Згідно заповіту, спадкодавець [PERSON] заповів земельну ділянку площею 3,23 га, що розташована на території Плавінвської сільської ради Ізмаїльського району, кадастрові номери 5124184000:01:003:0311, 5124184000:01:005:0281, позивачу [PERSON] . З витребуваної у Ренійській державній нотаріальній конторі Одеської області спадкової справи, яка відкрита після померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що позивач 09 жовтня 2021 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, а відповідач звернулась з заявою про відмову від прийняття спадщини. Отже, позивач прийняла спадщину у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у строки визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Відповідач в свою чергу, скористалась наданим їй правом передбаченим ч. 1 ст. 1273 ЦК України та відмовилась від прийняття спадщини. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом із тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що визначено ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлого [PERSON] , а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не позбавляє спадкоємця можливості оформити своє право на спадщину, що визначено ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом, що визначено ст. 328 ЦК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже,\~всі вказані\~обставини знайшли\~своє підтвердження\~у судовому\~засіданні та\~не викликають\~у суду\~жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просив залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved