Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»(далі також позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.06.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі також позивач, кредитодавець) та [PERSON] (далі також відповідачка, позичальниця) за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1406-4714 (далі також кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту\~14700,00 грн., строк кредитування - 300 днів; базовий період 14 днів; процентна ставка: стандартна - 1,50% в день; комісія за видачу кредиту 15% від суми виданого кредиту. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору. Відповідачкав свою чергу взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», яка станом на 10.09.2025 склала82 437,60 грн., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 14700,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 65 532,60 грн.та прострочена комісія за видачу кредиту - 2\~205,00 грн. Позивач також зазначив, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальниці програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальниці за нарахованими процентами у сумі 8 937,60 грн., за умови погашення останнім решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 73 500,00 грн. У зв`язку з наведеним ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 73500,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 14700,00 грн, та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі58800,00 грн,, а також судові витрати. Ухвалою судді від 05.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Відповідачка у визначений судом строк подала відзив на позовну заяву, який надійшов до суду засобами поштового зв`язку та зареєстрований судом 27.11.2025. У відзиві зазначила, що не заперечує факту отримання від позивача кредитних коштів в сумі 14\~700,00 грн., та заперечує проти нарахування процентів у визначеному договором розмірі. Також вказала, що заперечує проти нарахування 3% річних і неустойки за прострочення зобов`язання з повернення кредиту. Крім того, просила застосувати розстрочку виконання рішення на 36 місяців з щоквартальними платежами після працевлаштування відповідачки у зв`язку з її скрутним матеріальним становищем (а.с.119-144). 12.12.2025 до суду надійшли додаткові письмові пояснення та заперечення позивача на клопотання відповідачки про розстрочку, згідно з якими позивач просив позов задовольнити повністю, а в задоволенні клопотання відповідачки про розстрочення виконання судового рішення відмовити (а.с. 145-168). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін сторони суду не заявляли. З огляду на викладене, розгляд справи по суті здійснюється судом за наявними в ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справита всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, 09.06.2024 між позивачем та відповідачкою укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1406-4714, який підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А6043. Згідно з умовами кредитного договору та додаткової угоди до нього загальний розмір кредиту становить 14 700,00 грн. Як вбачається із відзиву на позовну заяву, факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не заперечується. Відповідно до п. 4.4 кредитного договору базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору. Згідно з п. 4.6 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 4.9 Договору строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту - 04.04.2025. Строк Договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. Кредит вважається повернутим кредитодавцю з моменту зарахування необхідної суми грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця. Виконання позивачем обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачці підтверджується квитанцією LIQPAY 2473351006 від 09.06.2024 на суму 14 700,00 грн. (а.с.32 зворот) та не заперечується відповідачкою. Отже, судом встановлено, що 09.06.2024 відповідачка уклала з позивачемдоговір про відкриття кредитної лінії № 1406-4714 та отримала кредит у розмірі 14700,00 грн. Як свідчить наданий позивачемрозрахунок (а.с.33-38), заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 10.09.2025 становить 82 437,60 грн., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 14 700,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 65 532,60 грн. та прострочена комісія за видачу кредиту - 2\~205,00 грн. Так, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом в межах даної справи, кредитний договір укладено між фінансовою установою та відповідачкою в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідні відомості зазначені безпосередньо у кредитному договорі, а саме відомості щодо ідентифікації клієнта та інформацію про одноразовий ідентифікатор. На час розгляду справи судом відповідачкою не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки основного боргу 14\~700,00 грн. тіла кредиту підлягають задоволенню. При цьому, суд при визначенні суми, яка підлягає стягненню, враховує приписи ч. 1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справи в межах заявлених вимог, та позовні вимоги, в яких позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 500,00 грн., у тому числі 14\~700,00 грн. основного боргу та 58\~800,00 грн. процентів за користування кредитом. Жодних інших сум та видів платежів позивачем до стягнення не заявлено. Разом з тим, суд зауважує, що розрахунок процентів за користування кредитом здійснено позивачем, виходячи із денної процентної ставки 1,50% в день за кожен день користування кредитом. Тому, з урахуванням положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки 58\~800,00 грн. процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, в сумі 44 100,00 грн., згідно з наступним розрахунком: 14\~700,00 грн. х 1% х 300 днів = 44 100,00 грн. З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1406-4714 від 09.06.2024 у розмірі 58\~800 грн., що складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 14 700,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом в розмірі 44 100,00 грн. В решті позовних вимог належить відмовити у зв`язку з безпідставністю. Викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідачки щодо нарахувань сум 3% річних та неустойки (штрафу, пені) не беруться судом до уваги, оскільки позовна заява не містить таких вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн., який позивач просив стягнути із відповідачки на його користь. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати останнього зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 937,92 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно з ч. 1\~ст.\~267\~ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до\~ст.\~33\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Статтею 435 ЦПК України\~визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення (ч. 1). Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4). Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5). Розстрочка це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Приписами п. 37 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Згідно з п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 24 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Так, відповідачкою до відзиву на позовну заяву, який містить клопотання про розстрочку виконання рішення суду, додано документи, що підтверджують скрутне матеріальне становище відповідачки, а саме перебування на її утриманні малолітньої дитини, розмір отримуваного відповідачкою доходу та заборгованість батька дитини зі сплати аліментів на утримання дитини: свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 133), довідку про доходи відповідачки (а.с. 134-136), довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 138-139). Такі обставини ускладнюють матеріальне становище відповідачки, а сплата кредитного зобов`язання одразу однією сумою ще більше обтяжить її становище. Оскільки відповідачка належними та достовірними доказами підтвердила обставини, що можуть слугувати підставою для розстрочки виконання рішення суду, суд приходить до переконання, що вказане клопотання також підлягає задоволенню, але частковому, з огляду на те, що відповідачка просить здійснити розстрочку на 36 місяців та після її працевлаштування, що не відповідає вимогам ч. 5\~ст. 435 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial