Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №100707 від 03.09.2019 у розмірі 25249,5 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 03.09.2019 між ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики № 100707, на підставі якого позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн на умовах строковості, поворотності та оплатності, а саме: процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%; строк повернення позики (термін платежу) - 02 жовтня 2019 року, строк дії Договору до повного виконання позичальником зобов`язань за Договором. Відповідач не виконав свої грошові зобов`язання належним чином, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 25249,50 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за позикою; 20249,5 грн заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. У відзиві на позовну заяву [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , в якому заперечував проти позову в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 20175,00 грн як неправомірної вимоги, заборгованості за процентами в розмірі 60,00 грн, нарахованими за межами строку кредитування; в іншій частині вимог відповідач поклався на розсуд суду. Заперечення проти стягнення комісійної винагороди у розмірі 20175,00 грн мотивовані нікчемністю умов договору про нарахування комісії. Заперечення проти стягнення відсотків у розмірі 60,00 грн мотивовані тим, що період законного нарахування та стягнення процентів обмежується строком кредитування згідно з пунктом 1.1.5 Договору позики (строк повернення позики (термін платежу), тобто 02 жовтня 2019 року. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, після закінчення строку кредитування нарахування процентів не допускається, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому нараховані після 02 жовтня 2019 року проценти у розмірі 60,00 грн стягненню не підлягають. З цих підстав відповідач просив відмовити у задоволенні вимог за комісією в розмірі 20175,00 грн., за процентах (відсотках) в розмірі 60,00 грн. У відповіді\~на відзив\~ТОВ «ФК\~ГЕЛЕКСІ» зазначило,\~що підвищену\~комісійну винагороду\~позикодавець нараховував\~саме як\~міру відповідальності\~на підставі\~статті 625\~ЦК України\~за правилами,\~визначеними пунктом\~5.3\~договору позики,\~який розміщено\~у розділі\~«відповідальність сторін»,\~а не\~як відсотки\~за правомірне\~користування кредитом. Із умов договору вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування комісії за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою. Отже, кредитним договором було передбачено комісію як плату, яка встановлюється за користування позикою після настання строку погашення. У зв`язку з викладеним позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. [PERSON] , від імені якого діє представник Кравинська Юлія Вікторівна, у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву зазначив, що посилання позивача на можливість нарахування відсотків та ще і комісії (яка не є законною за будь-яких умов), в якості відповідальності за прострочення з боку відповідача, являються повністю неспроможними, оскільки жодних умов нарахування саме процентів як міри відповідальності у будь-якому розмірі замість визначених ст. 625 ЦК України 3% річних, умови Договору позики №100707 від 03 вересня 2019 року не містять. Ухвалою суду від \~07 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. У судове засідання сторони не з`явилися, просили розглянути справу за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 03 вересня 2019 року ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] уклали Договір позики №100707, відповідно до п. 1.1. якого Позикодавець надає Позичальнику позику (надалі за текстом іменується «позика» в усіх відмінках), а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк. Згідно з п. 1.1.1 Договору сума позики складає 5000,0 грн. Відповідно до п. 1.1.2 Договору плата за користування позикою - проценти у розмірі 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики та комісія у розмірі 1,5% (одна ціла п`ять десятих відсотка) в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору; Згідно з п. 1.1.3 та п. 1.1.4 Договору нарахування процентів та комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою Відповідно до п. 1.1.5 Договору строком повернення позики (терміном платежу) є 02 жовтня 2019 року. Строк дії Договору до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором (п. 2.1 Договору). Згідно з п. 4.1 Договору позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 02 жовтня 2019 року. Позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в пп.1.1.5. Договору, повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором та додатками до нього; при продовженні строку Договору сплатити проценти, комісійну винагороду та штрафи (в разі їх наявності) за користування позикою у день продовження строку Договору (п. 3.4.1, 3.4.2 Договору). Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення. Згідно з п. 1.2. Договору позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника). У п. 9.5 Договору сторони підтвердили, що даний електронний Договір та всі Додатки до нього має таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «6fwf43gv». З аналогічними умовами надання позики [PERSON] ознайомився, підписавши електронним підписом одноразовим ідентифікатором «6fwf43gv» Паспорт позики. Згідно з Довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛАЄНС» № 100707 від 01 вересня 2025 року, у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі транзакції (платіжної операції): 1.) платник коштів: ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ (код ЄДРПОУ 41229318) 2.) отримувач коштів: [PERSON] 3.) номер транзакції в системі: 1145772548 4.) номер операції: 163345473 5.) дата проведення платежу: 03.09.2019 6.) сума платежу 5000 7.) валюта платежу: гривня UAH 8.) платіжний засіб (метод): карта 9.) банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK 10.) номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] . Окрім того, обставини укладення договору позики та перерахування відповідачу позики у розмірі 5000,00 грн визнаються сторонами. Згідно з\~Розрахунком заборгованості за договором\~позики №100707\~від 03\~вересня 2019\~року,\~у [PERSON] \~за період\~з 03\~вересня 2019\~року по\~01\~серпня 2025\~року обліковується\~заборгованість у\~розмірі 25249,50\~грн,\~з яких:\~сума простроченої\~позики \~5000,00\~грн,\~сума прострочених\~процентів - 74,50 грн, сума прострочених комісій 20175,00 грн. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими та достовірними доказами довів обставини укладення між сторонами договору позики, належне виконання позикодавцем своїх зобов`язання та невиконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість. Разом з тим, суд не може погодитися з визначеним позивачем розміром заборгованості за договором позики з огляду на таке. Щодо заборгованості за комісією у розмірі 20175,00 грн суд зазначає наступне. Оскільки договір позики передбачає сплату процентів за користування наданими за таким договором грошовими коштами, на взаємовідносини сторін поширюється сфера дії та норми Закону України «Про споживче кредитування». 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Між тим, оскільки позивачем не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг позикодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням позики, які надаються відповідачу та за які була встановлена комісія, тому відповідні умови договору позики є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23(провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Таким чином, з огляду на нікчемність умов договору позики про нарахування комісії, нарахована позивачем [PERSON] заборгованість за комісією у розмірі 201750,00 грн є безпідставною, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог за їх необґрунтованістю. Доводи відповідача про те, що визначена в договорі підвищена комісійна винагорода є мірою відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є неспроможними, оскільки всупереч вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України сторони у договорі можуть визначити інший розмір процентів, відмінний від 3 % річних. Проте, у договорі позики відсутні відомості про те, що сторони погодили, що підвищена комісія є саме встановленим договором іншим розміром процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, як міра відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 201750,00 грн. Щодо заборгованості за відсотками за користування позикою суд зазначає наступне. Як встановлено судом, пунктом 1.1.5 договору позики № 100707 встановлено строк повернення позики (термін платежу), а саме 02 жовтня 2019 року. Умови договору містять положення про обсяг прав та обов`язків сторін у разі продовження строку дії договору позики (зокрема п. 3.2.3, 3.4.2, 4.4), проте умовами договору позики № 100707 не передбачено порядок продовження договору за ініціативою будь-якої зі сторін. Матеріали справи не містять доказів, що сторони шляхом укладення додаткової угоди (додаткового договору) або іншим чином продовжили строк дії договору позики. Таким чином, строк кредитування сплив 02 жовтня 2019 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України після 03 жовтня 2019 року, позивачем не заявлено. За таких обставин, проценти, нараховані після настання строку повернення позики, а саме після 02 жовтня 2019 року, у розмірі 60,00 грн стягненню не підлягають, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо заборгованості за тілом позики у розмірі 5000,00 грн та процентами у розмірі 14,50 грн суд зазначає наступне. Системний аналіз ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України дає підстави стверджувати, що у разі укладення між сторонами договору позики позикодавець має право, якому кореспондується обов`язок позичальника, на повернення наданої позики та одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Оскільки відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав доказів повернення позикодавцю суми позики у розмірі 5000,00 грн та процентів за користування позикою у розмірі 14,50 грн, нарахованих відповідно до умов договору та згідно з Графіком платежів в межах строку кредитування, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимоги, а саме в частині стягнення заборгованості за сумою простроченої позики у розмірі 5000,00 грн та процентів за користування позикою у розмірі 14,50 грн (за період з 03.09.2019 до 02.10.2019), тоді як у задоволенні решти позовних вимог, а саме про стягнення комісії у розмірі 201750,00 грн та процентів у розмірі 60,00 грн, відмовляє за необґрунтованістю. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (19,859799203%), тобто у розмірі 481,80 грн.

Outcome: partial