Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.08.2025\~року ТОВ "КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.03.2020 року між ТОВ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та [PERSON] укладено заява-договір №014-RO-82-46207096 відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 16637,09 грн. строком на 48 місяців з 04.03.2020 року по 04.03.2024 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 52,9%. 30.11.2021 року між ТОВ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 114/2-47, відповідно до якого ТОВ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №014-RO-82-46207096. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до відповідача ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору №014-RO-82-46207096 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 40567,15 грн., з яких: 15141,80 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 16230,30 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 9195,05 грн. Посилаючись на викладене, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 40567,15 грн., судові витрати у вигляді сплаченого під час подачі позовної заяви судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до суду направила заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю, з підстав, вказаних в позовній заяві, у відповіді на відзив та в письмових поясненнях на заперечення на відповідь на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи. Представник відповідачки в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу в її та відповідача відсутність, до суду направила відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково в сумі 18104,81 грн. Відповідно до наданих позивачем та відповідачем виписок по особовому рахунку відповідача вбачається здійснення 30.11.2021 року погашення кредиту - 8856,94 грн. та стягнення % по кредиту - 13605,40 грн. Внаслідок таких операцій вихідний залишок на особовому рахунку відповідача з 30.11.2021 року становив 0 грн., тобто вищевказані суми грошових коштів були списані з особового рахунку відповідача у день відступлення первісним кредитором прав вимоги за договором кредиту. враховуючи, що станом на 04.11.2021 року вихідний залишок на рахунку становив 21891,76 грн. Водночас, із розрахунку заборгованості АТ "Райффайзен Банк" від 30 листопада 2021 року вбачається, що первісний кредитор під час розрахунку заборгованості за кредитом не врахував здійснення 30.11.2021 року погашення кредиту на суму 8856,974 грн. та стягнення % по кредиту на суму 13605,40 грн. Тому, загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ "КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР" за\~договором №014-RO-82-46207096\~від 04.03.2020\~року підлягає\~зменшенню на\~суму здійснених\~30.11.2021\~року платежів\~в сумі\~22462,34\~грн.\~(8856,974\~грн.\~+\~13605,40\~грн.)\~і становить\~18104,81\~грн.\~(40567,15\~грн.\~-\~22462,34\~грн.).\~В задоволенні\~вимог позивача\~про стягнення\~ понесених\~витрат на\~правову допомогу\~у розмірі\~16000\~грн.\~просила відмовити\~в повному\~обсязі у\~зв`язку\~з тим,\~що позивачем\~на підтвердження\~отримання правової\~допомоги надано\~договір,\~укладений з\~фізичною особою-підприємцем\~ [PERSON] як\~виконавцем надання\~юридичних послуг,\~а не\~з адвокатом\~як передбачено\~ст.\~137\~ЦПК України.\~Також просила\~суд стягнути\~з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Представник позивача у відповіді на відзив зазначала, що наведені у відзиві доводи відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми до 18104,81 грн. є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні бухгалтерських проводок Банку за 30.11.2021 року. Відображені у виписках за рахунком операції за 30.11.2021 року з найменуванням "Погашення кредиту - 8856,94 грн." та "Стягнення % по кредиту - 13605,40 грн." є внутрішніми проводками первісного кредитора в день відступлення права вимоги (технічне закриття балансового кредитного рахунку Банку для передачі вимоги новому кредитору), а не платежами, ініційованими позичальником. Нульове сальдо балансового рахунку Банку відображає переміщення вимог між кредиторами, але не припиняє цивільно-правового обов`язку боржника погасити кредит і проценти. Розрахунки заборгованості, надані первісним кредитором та наступними кредиторами сформовані після завершення банківського дня 30.11.21 року та вже враховують усі облікові операції до дати відступлення. Тому механічне зменшення загальної суми боргу на зазначені вище 22462,34 грн. є арифметичною та правовою помилкою. А тому просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, 04.03.2020 року між ТОВ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та відповідачем [PERSON] укладено заява-договір №014-RO-82-46207096. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано кредит з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 15000 грн., оплати страхового платежу в розмірі 1637,09 грн. на користь ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя", строком на 48 місяців з 04.03.2020 року по 04.03.2024 року. Проценти за користування кредитними коштами становлять 52,9% (а.с. 17-22). 30.11.2021 року між ТОВ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 114/2-47, відповідно до якого ТОВ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №014-RO-82-46207096 (а.с. 32-34). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до відповідача ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року (а.с. 38-40). Із матеріалів справи слідує, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору №014-RO-82-46207096 у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 40567,15 грн., з яких: 15141,80 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 16230,30 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 9195,05 грн. Виходячи з положень з ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі договори факторингу у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювалися, вимоги про визнання їх недійсними не заявлялися. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Тому суд не надає оцінку вказаним договорам факторингу та вважає позивача новим кредитором у даному зобов`язанні у контексті ст.ст. 512, 514 ЦК України, що наділений правом вимоги до відповідачки у даній справі. З письмових матеріалів справи слідує та не заперечується стороною відповідача, що відповідач своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів жодному з кредиторів належним чином не виконував. Відповідачем заявлена заборгованість визнається частково у вигляді тіла кредиту у розмірі 6284,86 грн. (15141,80 грн. - 8856,94 грн.) грн., процентів у розмірі 11819,95 грн. (16230,30 грн. + 9195,05 грн. - 13605,40 грн.), а всього 18104,80 грн. Так, за змістом статей\~626,\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 Цивільного кодексу України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Із розрахунку заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР слідує, що у відповідача станом на 15.08.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 40567,15 грн., з яких: 15141,80 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 16230,30 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованості за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості 9195,05 грн. (а.с. 31). Відповідно до наданих позивачем та відповідачем виписок по особовому рахунку відповідача (а.с. 23-28, 77-80) вбачається здійснення 30.11.2021 року погашення кредиту - 8856,94 грн. та стягнення % по кредиту - 13605,40 грн. Внаслідок вказаних операцій вихідний залишок на особовому рахунку відповідача з 30.11.2021 року становив 0 грн., тобто вищевказані суми грошових коштів були списані з особового рахунку відповідача у день відступлення первісним кредитором прав вимоги за договором кредиту. Між тим, із розрахунку заборгованості АТ "Райффайзен Банк" від 30 листопада 2021 року вбачається, що первісний кредитор під час розрахунку заборгованості за кредитом не врахував здійснення 30.11.2021 року погашення кредиту на суму 8856,974 грн. та стягнення % по кредиту на суму 13605,40 грн. А тому, суд вважає, що загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ "КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР" за договором №014-RO-82-46207096 від 04.03.2020 року підлягає зменшенню на суму здійснених 30.11.2021 року платежів в сумі 22462,34 грн. (8856,974 грн. + 13605,40 грн.) і становить 18104,81 грн. (40567,15 грн. - 22462,34 грн.). З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою та такою, що підтверджена належними доказами сума заборгованості у розмірі 18104,81 грн. Доводи представника\~позивача про\~те,\~що механічне\~зменшення загальної\~суми боргу\~на зазначені\~вище 22462,34\~грн.\~є арифметичною\~та правовою\~помилкою суд\~не приймає\~до уваги,\~оскільки з наданих позивачем та відповідачем виписок по особовому рахунку [PERSON] вбачається списання коштів 30.11.2021 року в рахунок погашення кредиту - 8856,94 грн. та стягнення % по кредиту - 13605,40 грн. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1081,10 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн. Представником відповідача заявлено стягнути з позивача на користь відповідача 7000 грн. в рахунок витрат на професійну правничу допомогу. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн., то в цій частині суд виходить з наступного. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст. 137, ч.7 ст. 139 та ч.3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування, ч.5 ст. 135 ЦПК України. Так, судом встановлено, що на підставі укладеного договору про надання правової допомоги №02-09/2024-3 від 02 вересня 2024 року, заявки на надання юридичної допомоги №28 від 01 липня 2025 року, витягу з Акту №11 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 року, тарифів на послуги, між позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] визначено витрати за надання правничої допомоги на суму 16000 грн. (а.с. 10-16). Відповідно до договору про надання правової допомоги №02-09/2024-3 від 02 вересня 2024 року та додатків до нього, правничу допомогу надано позивачу ФОП [PERSON] , яка діє на підставі запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09 травня 2024 року, номер запису 2010350000000557586. Будь якого документу, який підтверджує статус ФОП [PERSON] , як особи, яка набула право надавати правничу допомогу згідно ст.ст. 60, 62 ЦПК України, до суду не надано, окрім посилання на укладення договору у самому договорі про надання правової допомоги №02-09/2024-3 від 02 вересня 2024 року, заявці на надання юридичної допомоги №28 від 01 липня 2025 року, витягу з Акту №11 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 року, тарифах на послуги. З наведеного слідує, що ФОП [PERSON] не є адвокатам, який здійснює професійну правничу допомогу. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надається саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 провадження № 14-44цс21). Суд зауважує, що адвокатська діяльність не є господарською і, зокрема, підприємницькою, у значенні ст. 3 ГК України, а адвокат не є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність (рішення Ради адвокатів України № 13 від 21.02.2023 р.). Враховуючи вищенаведене, представником позивача не надано суду доказів та документально не підтверджено витрати на правничу допомогу надану адвокатом, у зв`язку з розглядом цивільної справи в суді, а тому. суд вважає, що у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача надано копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВЕ №1170842 від 08.10.2025 року, договір про надання правової допомоги від 08.10.2025 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №08/10/25/1 від 08.10.2025 року, додаткову угоду № 1 до вищевказаного договору про надання правової допомоги від 05.05.2025 року, акт №1 про прийняття-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №08/10/25/01 від 15.10.2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №14 від 15106.2025 року (а.с. 72-76). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 3878 грн. у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial