Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») про стягнення моральної шкоди. Позов мотивували тим, що 20 липня 2022 року на перегоні «Ковель-Мацеїв» на 472 км пікет № 3 неподалік села Тупали Ковельського району Волинської області від отриманих травм помер [PERSON] , який був чоловіком та батьком позивачів. У зв`язку зі смертю чоловіка та батька позивачі зазнали душевних та моральних страждань, які полягають у порушені їх нормальної життєдіяльності через втрату тривалого життєвого зв`язку із ним. Зазначали, що вони продовжують відчувати сильний душевний біль від утрати близької їм людини. Вказуючи, що смерть [PERSON] настала від дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є АТ «Українська залізниця», просили стягнути з останнього на їхню користь по 250 000 гривень кожному на відшкодування моральної шкоди без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Відповідач АТ «Українська залізниця» у відзиві на позовну заяву позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивачі не надали належних доказів того, що смерть потерпілого настала саме від дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є АТ «Українська залізниця». Вказував на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стали неуважність [PERSON] та його перебування на залізничній колії у стані середнього ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння. Також вважав необґрунтованим розмір моральної шкоди, на підтвердження якого жодних доказів, окрім факту втрати рідної людини, позивачі не надали (а. с. 62-66). У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив його задовольнити. Представниця відповідача в судовому засіданні просила відмовити в позові. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , а позивачка [PERSON] його дружиною, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу (а. с. 15, 16). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а. с. 14). З матеріалів справи видно, що 20 липня 2022 року о 04 годині 39 хвилин до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення про те, що в районі перегону «Ковель-Мацеїв» на 470 км пікет № 3 неподалік села Тупали Ковельського району Волинської області на залізничній колії виявлений труп людини (а. с. 140). За вказаним фактом були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12022030550000623 від 20 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України (порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного, водного чи повітряного транспорту) (а. с. 137-138). Постановою старшого слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 31 липня 2024 року вищевказане кримінальне провадження закрите в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а. с. 6-8). Із вказаної постанови про закриття кримінального провадження видно, що на відстані близько 23.5 метрів від пікету в напрямку станції «Мацеїв» в колії між рейками з внутрішньої сторони правої рейки виявлено пляму РБК та залишки мозкової речовини. На відстані 46.6 метрів від вказаного вище пікету, рухаючись в тому самому напрямку, в колії виявлений труп [PERSON] , що знаходився в положенні «лежачи на животі», обличчям до низу. У протоколі огляду місця події від 20 липня 2022 року вказано, що «Рухаючись від залізничного перетину між коліями у напрямку до станції Мацеїв було проведено огляд залізничної колії. На відставні 23.5 метрів від пікету № 3 в тому ж напрямку між залізничними рейками встановлено місце наїзду потягу на потерпілого у вказаному місці з внутрішньої сторони правої рейки наявна пляма речовини бурого кольору, схожої на кров, та залишки мозкової речовини. На відстані 46.6 метрів в напрямку станції Мацеїв між залізничними рейками виявлене тіло особи чоловічої статі похилого віку. Тіло розташоване впоперек. Від місця наїзду до місця знаходження трупа по всій протяжності між залізничними коліями наявні чисельні залишки мозкової речовини та окремі фрагменти черепа. На відстані 31.5 метрів від пікету між залізничними рейками виявлено чоловічий кросівок. Ліворуч від залізничної колії на відстані 1 метра виявлено чоловічу кепку, на відстані 2 метра другий аналогічний кросівок (40.3 метрів від пікету № 3)» (а. с. 142-144). Усі зазначені в протоколі обставини відображені на фототаблиці до нього(а. с. 146-151). Згідно з висновком експерта №154 від 15 серпня 2022 року (експертиза почата 21 липня 2022 року 10:00-12:00) смерть [PERSON] настала від розтрощення голови травми, несумісної з життям. Смерть настала за 28-32 години до моменту дослідження трупа в морзі. На тілі трупа виявлені тілесні ушкодження, що утворилися від дії тупих твердих предметів з великою масою, можливо від виступаючих частин локомотива та залізничного покриття, і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечні для життя в момент спричинення. Також зазначено про те, що в крові з трупа [PERSON] виявлений етиловий спирт в кількості 1.6 проміле, що відповідає середньому ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння (а. с. 9-13). Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини. Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом. Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша-друга статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»). Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. У той же час, Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено: підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитися на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти 2.16, 2.19, 2.20). Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. Якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (стаття 1167 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Крім того, слід ураховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Сторонами у справі не оспорювалося, що рухомий потяг (залізничний рухомий склад) створює підвищену небезпеку для осіб, які перебувають поблизу. Водночас відповідач зазначав, що у справі відсутні належні докази того, що смерть потерпілого настала саме від дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є АТ «Українська залізниця». Вказував на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стало неуважність [PERSON] та його перебування на залізничній колії у стані середнього ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння. Суд ухвалою від 07 жовтня 2025 року витребував від Ковельського РУП ГУНП у Волинській області матеріали кримінального провадження №12022030550000623, що були досліджені в судовому засіданні. Так, із висновку експерта №154 від 15 серпня 2022 року (експертиза почата 21 липня 2022 року 10:00-12:00) видно, що смерть [PERSON] настала від розтрощення голови травми, несумісної з життям. На тілі трупа виявлені тілесні ушкодження, що утворилися від дії тупих твердих предметів з великою масою, можливо від виступаючих частин локомотива та залізничного покриття, і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечні для життя в момент спричинення. Смерть настала за 28-32 години до моменту дослідження трупа в морзі, тобто не раніше 02 години 20 липня 2022 року, як вказує сам відповідач у додаткових поясненнях у справі (а. с. 125). Протоколом № 35 оперативної наради при в. о. начальника ВСП «Ковельська дистанція колії» від 20 липня 2022 року, Актом службового розслідування аварії від 25 липня 2022 року підтверджується відсутність вини працівників залізниці в допущеному наїзді на особу та зазначено, що випадок травмування сторонньої особи на залізничному транспорті завданий рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався, класифікувати як аварію (а. с. 171-175). У цих документах, як і в постанові про закриття кримінального провадження від 31 липня 2024 року, вказано, що 20 липня 2022 року в період з 01:00 години до 04:20 години по перегону Ковель-Мацеїв прослідували 2 поїзди: № 4301 резервний локомотив 2М62-0934 (машиніст [PERSON] ) та № 67 сполученням Київ-Варшава (машиніст [PERSON] ). На схемі транспортної події (аварії), що сталася на перегоні Ковель-Мацеїв на 472 км ПК 3 в добу 20 липня 2022 року, зафіксоване місце травмування [PERSON] , місце знаходження його тіла та одягу (а. с. 176). Аналіз наведених документів службового розслідування в сукупності з іншими доказами у цій справі дає достатні та обґрунтовані підстави для висновку, що саме уповноваженими особами відповідача було встановлено, що труп [PERSON] мав сліди травмування рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався. У матеріалах кримінального провадження наявна довідка про технічний стан локомотива 2М62-0934, з якої видно, що будь-які пошкодження на ньому відсутні (а. с. 184). Проте, довідка про технічний стан локомотива № 67 сполученням Київ-Варшава та наявність чи відсутність на ньому будь-яких слідів травмування людини відсутня. Таким чином в матеріалах справи відсутні докази того, що смерть [PERSON] настала за будь-яких інших обставин, ніж від дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є АТ «Українська залізниця». Представниця відповідача, заперечуючи позов, не спростувала зазначені вище в матеріалах службового розслідування АТ «Українська залізниця» факти і висновки та не надала суду будь-яких доказів того, що в період часу, коли настала смерть [PERSON] (з 02 до 04 години 39 липня 2022 року) по колії, де був виявлений труп останнього, окрім потягів № 4301 та № 67 рухався інший залізничний транспорт, власником якого не є відповідач. Окрім того, в протоколі огляду місця події та план-схемі до нього слідчий вказує саме «місце наїзду потяга на потерпілого», що, в свою чергу, об`єктивно спростовує протилежні доводи представниці відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Як встановив суд, причиною загибелі [PERSON] стали травми, завдані внаслідок зіткнення з потягом, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та власною грубою необережністю [PERSON] , який в стані середнього ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння в темну пору доби знаходився на об`єкті залізничного транспорту. Водночас, у цій справі не встановлено наявності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої дружині та синові загиблого [PERSON] , яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка та батька, порушення укладу їхнього життя. Факт загибелі рідної людини є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань. При визначенні розміру моральної шкоди, суд застосовує положення частини другої статті 1193 ЦК України та, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, проте наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, виходячи з глибини та тривалості моральних страждань позивачів, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, оцінює завдану позивачам моральну шкоду у розмірі 75 000 гривень кожному. У контексті доводів відповідача щодо необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи порівнянні до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23). Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21). Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, з урахуванням обставин завдання шкоди, поведінки загиблого, а також глибини моральних страждань, завданих його дружині та сину у зв`язку зі смертю найближчої їм людини, що є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, позбавленням можливості матеріальної та моральної підтримки в подальшому житті, у розмірі по 75 000 гривень кожному моральної шкоди, а в іншій частині вимог слід відмовити. Водночас суд звертає увагу на те, що доводи представника позивачів про необхідність стягнення моральної шкоди без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів є безпідставними, оскільки тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів. Перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині належного предмету виконання (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. З огляду на вказане позивачі у цій справі звільнені від сплати судового збору за подання позовної заяви. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому слід звернути увагу на те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі, у зв`язку з чим у такому випадку судовий збір оплачується за правилами подання позову майнового характеру. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, ухвала Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 213/4130/19. За подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним із них вимог окремим платіжним документом. Загальна ціна позову у цій справі 500 000 гривень, у зв`язку з чим судовий збір за подання такого позову повинен був становити 5000 гривень. З урахуванням того, що позивачі були звільнені від сплати судового збору за подання позовної заяви, позов задоволений частково (30 %), то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1500 гривень (5000 грн * 30 % = 1500 грн). На підставі викладеного, статей 23, 1167, 1168, 1187, 1193 ЦК України, та

Outcome: partial