Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони перебували у шлюбі. 15 листопада 2023 року шлюб було розірвано за рішенням суду. З відповідачем у них є спільна дитина, син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачем та дитиною проживали спільно однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою зареєстровані по теперішній час відповідач з 23.09.2014 та син з 15.01.2016. 02.08.2024 відповідач повідомила, що поїде з сином у гості до своєї матері у Полтавську область і під цим приводом таємно вивезла сина за кордон. Йому ж повідомила про це 04.08.2025, вже перебуваючи у Польщі. Зараз вони проживають у Литві. Дружина перешкоджає синові спілкуватися з відповідачем. Син сумує та хоче додому. На його переконання, син повинен проживати з батьком і він створив для цього належні умови. Крім того, матір позивача подарувала йому та синові по частині квартири, у якій позивач зараз і проживає. Просить позовні вимоги задовольнити. Провадження у справі відкрито 27.09.2024 суддею Петрюк Т.М. 13.01.2025 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, на підставі того, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем разом не проживали, сімейні стосунки не поновлювали. Вважає, що причина звернення позивача до суду полягає не у захисті прав дитини, а у майнових інтересах, оскільки їх сину належить половина квартири, та у бажанні контролювати відповідача та сина. Крім того, проживання в України на теперішні час є небезпечним, і син боявся обстрілів на вибухів. У Литовській Республіці вони з сином перебувають у безпеці, син навчається в українській школі, відвідує гуртки. У квартирі, де вони зараз мешкають, для нього створені належні умови для навчання та відпочинку. Відповідач забезпечує йому всебічний розвиток як у фізичному, так і у духовному плані. Крім того, вона не перешкоджає сину спілкуватися з батьком. Ухвалою суду від 17.01.2025 прийнята заява позивача про зміну підстав позову, у якій він просив визначити місце проживання малолітнього сина з батьком у квартирі [ADDRESS] . 20.01.2025 позивачем надано відповідь на відзив, згідно якого, він наполягає на твердженні того, що постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , хоча і зареєстрований за місцем проживання батьків. Він не переслідує ціль розпоряджатися майном сина. Також сел. Дніпровське не входить до переліку територій, де проводяться активні бойові дії і проживання у селищі є безпечним. 03.02.2025 відповідачем за первинним позовом подана зустрічна позовна заява та ухвалою від 04.02.2025 зустрічна позовна заява прийнята судом. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним. Подавши первинний позов до суду, її колишній чоловік навіть не намагався з нею домовитись, не рахуючись ні з її думкою, ні з інтересами дитини, висуваючи тільки ультиматуми. Зараз дитина проживає з матір`ю. Після розірвання шлюбу вони разом з дитиною проживали спільно в одній квартирі у [ADDRESS] . Згідно Договору дарування квартири від 11.12.2023 року [PERSON] подарувала своєму онуку [PERSON] , від імені якого діяв його законний представник - мати [PERSON] , 1/2 частини квартири за вищезазначеною адресою. [PERSON] зареєстрований та мешкав за іншою адресою, але незважаючи на це, час від часу приходив, залишаючись на ніч в окремій кімнаті, коли вважав за потрібне, аргументуючи, що це і його квартира і він має повне право залишатися в ній. Ще до розлучення, [PERSON] неодноразово йшов із дому та деякий період фактично не проживав із сім`єю. Сину дуже бракувало батька, він не розумів чому тато не приходив додому ночувати. [PERSON] не стримував своїх обіцянок по відношенню до сина. Підставою її звернення для розірвання шлюбу слугувала втрата любові і поваги з боку колишнього чоловіка, подальше спільне проживання і збереження шлюбу з вже колишнім чоловіком було неможливі та суперечили інтересам сім`ї. Після розлучення [PERSON] у різні способи контролював її дії, продовжував себе вести ніби вони досі одружені, нав`язуючи свій спосіб життя, вказуючи коли і з ким їй спілкуватися, куди ходити і що робити, слідкуючи за нею та контролюючи кожен крок, забороняв виїжджати з дитиною за межі смт. Дніпровське, забороняв відвідувати дитині гуртки, мотивував це тим, що це для неї привід спілкуватися з іншими чоловіками. Його спроби на примирення мали вигляд маніпуляцій, великого тиску, погроз вигнати з квартири та ставив свої умови для проживання в ній. Після російського вторгнення в Україну, вони разом з батьком дитини неодноразово обговорювали, що краще виїхати за кордон у безпечне місце. [PERSON] був не проти цього, а навпаки сам пропонував виїхати за кордон їй разом з дитиною. У другій половині 2024 року, ситуація в сел. Дніпровське погіршилася. Як мати, вона відчувала тривогу за життя та здоров`я своєї дитини. Крім того, була занепокоєна тим, що дитина не матиме змоги повноцінно навчатися у школі та отримувати необхідні знання. 04.08.2024 разом з сином виїхали за кордон. Син погодився пожити у Литві поки закінчиться війна. 23.08.2024 вони з сином отримали посвідки на тимчасове проживання в Литовській Республіці. Потім зареєструвались у місті Каунас, де проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , достовірно відомо про місце їх з сином перебування. Нею укладено Договір про навчання від 16.08.2024 у школі «HEROJUS», яка навчає за загальноосвітньою програмою України, навчання включає обов`язкове вивчення української мови та літератури, навчання англійської мови. Навчання [PERSON] у школі безкоштовне. [PERSON] має постійне місце роботи в м. Каунас, отримуючи заробітну плату з надбавками 1 825 Євро на місяць, що є достатньою для гідного проживання та забезпечення базових потреб дитини. [PERSON] безперешкодно, у будь-який час спілкується з сином по мобільному телефону та по відеозв`язку. Під час спілкування з сином, він часто дозволяє собі агресивні висловлювання на її адресу, якими принижує та ображає, таким чином, як він вважає показати свою значимість для сина, але дитина не повинна чути такі принизливі слова про його маму. Колишнього чоловіка більше цікавить де та з ким вона буває, про що він постійно запитує у сина. При розмові з сином батька зовсім не цікавлять успіхи сина у школі та на гуртках він про них навіть не говорить. Під час телефонних розмов батько часто давить на сина, налаштовуючи розмову так, щоб дочекатися поки син нарешті скаже, що за ним сумує, тільки тоді він підтримує розмову, маніпулюючи почуттями дитини. Після таких телефонних розмов син засмучується, а ще більше дитину засмучує те, що батькові зовсім не цікаві його успіхи та досягнення. Після переїзду до Литовської Республіки, дитина стала більш спокійна та врівноважена, йому подобається тут навчатися в школі у нього склалися нові дружні зв`язки, він з класом відвідує різні екскурсії та почуває себе у безпеці. Моральний стан дитини значно покращився. Він активно проводить вільний час, відвідує різні історичні та гарні місця, розважальні та культурні заклади, що розширює його кругозір та розвиває його як особистість. Крім навчання у школі син з задоволенням відвідує різноманітні гуртки. Раз на тиждень займається вивченням литовської мови. Натомість, до від`їзду з України син не займався ні в яких секціях та не відвідував жодних гуртків. На даний час [PERSON] робить все необхідне, щоб дати сину високий рівень освіти та розвитку, яким не могла забезпечити дитину, проживаючи з колишнім чоловіком, так як чоловік був проти будь-яких позашкільних занять, вважаючи, що навчання у школі для сина достатньо, а всі ці гуртки тільки марнування часу і грошей. Весь час, що вони знаходяться у Литовській Республіці, син повністю знаходиться на утриманні матері. Батько дитини після від`їзду припинив буд-яке фінансування потреб дитини. З серпня місяця 2024 року батько сина не виконує свій батьківський обов`язок, не приймає участі фінансово, не допомагає та навіть не цікавиться чи забезпечена дитина всім необхідним. Натомість, за той час, що вони з сином знаходяться в Литовській Республіці відповідач придбав собі ще один автомобіль та робить ремонт в квартирі. Придбав дорогий комп`ютер, нібито сину на день народження та сказав, що син буде користуватися комп`ютером тільки коли повернеться в Україну, а поки дитина буде без подарунків. На підставі викладено просить визначити місце проживання дитини разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем за зустрічним позовом подано до суду відзив на зустрічний позов. Вважає, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. 3 аналізу змісту додатків, що [PERSON] приєднала до зустрічної позовної заяви слідує, що у сина відсутня юридично оформлена підстава (договір оренди тощо) проживання у квартирі за адресою [ADDRESS] . Тобто, його син ризикує в будь-який момент бути виселений з вищезгаданої квартири її власником у будь-який момент і опинитися на вулиці. Щодо опису [PERSON] відносин між ними, то такі коментарі колишньої дружини ніяким чином не відносяться до предмета спору. У разі наявності будь-якого домашнього насильства, такі дії були б зафіксовані правоохоронними органами. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а своїми діями [PERSON] позбавила його можливості повністю реалізовувати свої права як батька, які передбачені сімейним законодавством, і як результат - він звернувся із позовною заявою до суду щоб хоч якимось чином захистити свої права як батька. Також, в обґрунтуванні зустрічної позовної заяви йде мова про те, які є переваги проживання сина у Литві і те, що чудово б було йому залишатися саме там, бо в Україні «небезпечно». А в прохальній частині зустрічної позовної заяви [PERSON] вирішує просити все ж таки встановити місце проживання мого сина разом з нею в Україні. Ухвалою від 19.03.2025 закінчене підготовче засідання та справа призначена до розгляду у судовому засіданні. 25.07.2025, у зв`язку з відставкою судді [PERSON] , справа прийнята до провадження суддею Челюбєєвим Є.В. та призначена до розгляду зі стадії підготовчого засідання. 09.09.2029 надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою від 22.09.2025 поновлено строк для подання відзиву на позов та прийнято поданий представником відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву від 09.09.2025. Згідно відзиву на позов, представник відповідача за первинним позовом зазначає, що з позовними вимогами [PERSON] не згодна в повному обсязі вважає їх надуманими і безпідставними з наступних відстав. Твердження позивача, що він, відповідачка та син, проживали спільно однією сім`єю, що стосунки налагоджувались не відповідає дійсності. Позивач тільки час від часу з`являвся, періодично ночував і постійно намагався контролювати свою колишню дружину. Залишався іноді на ніч в окремій кімнаті. Син не розумів таку поведінку батька, не розумів його періодичне тимчасове знаходження і періодичне «проживання» в квартирі. Йому не вистачало уваги і піклування батька. Крім того, наклались ще психологічна травма через постійні повітряні тривоги, постійні бомбування і необхідність ховатися від обстрілів. Позивач стверджує, що відповідач без дозволу батька, тобто позивача, вивезла дитину за кордон. Це не відповідає дійсності, адже сторони неодноразово обговорювали такий варіант задля безпеки сина і нормалізації його психологічного стану. Оскільки син постійно перебував в стресі, боявся і плакав, було прийнято рішення виїхати з України. При перетину кордону [PERSON] не порушила правил перетину кордону, адже в зв`язку з воєнним станом неповнолітня дитини може виїхати з один з батьків і дозвіл другого з батьків не вимагається. На момент звернення позивача до суду мати з сином проживали за адресою [ADDRESS] . Станом на подання даного відзиву [PERSON] з сином [PERSON] вже самостійно орендують житло. Квартира має 2 окремі кімнати і син має власний простір. Про це все обізнаний позивач оскільки майже кожного дня спілкується з сином через додаток вайбер, в т.ч і через відеозв`язок. Твердження, що мати дитини забороняє сину спілкуватися з ним не відповідає дійсності, позивач розмовляє телефоном з сином майже кожного дня. Кошти, які отримує відповідачка - приблизно 5400 грн., саме таку суму позивач вважає достатньою оскільки це за рішенням суду про стягнення аліментів, добровільно приймати участь в утриманні дитини відмовляється. Мати дитини створила всі умови для безпечного життя дитини, створила всі умови для повноцінного розвитку сина, а саме: наявність житла, можливість навчатися і розвиватися, займатися улюбленими справами, тривалий час самостійно фінансово утримувала сина, зважаючи на розмір аліментів з квітня 2025 року, то і надалі продовжує утримувати, організовує побут дитини в безпечних умовах для життя. 16.09.25 надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої представник позивача за зустрічним позовом просила визначити місце проживання дитини з матір`ю без зазначення адреси проживання. Позивачем за первинним позовом подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що не зважаючи на документи, що подані відповідачкою за первісним позовом, в останньої відсутній позитивний висновок органу опіки і піклування щодо доцільності проживання дитини з нею. Зважаючи на те, що матір одноособово спілкується з сином вже понад один рік, наявні певні сумніви щодо об`єктивності висновку психолога. Припускає, що понад рік на [PERSON] чиниться тиск та маніпулювання щодо того, що «один із батьків дбає про дитину, а інший з батьків не дбає, значить він поганий». В тексті відзиву відповідачка за первісним позовом сама констатує той факт, що він надсилав [PERSON] дві посилки. Це є підтвердженням того факту, що він піклуюся про сина. Позовну заяву відповідачки за первісним позовом щодо призначення аліментів на дитину він одразу визнав та добровільно виконує. Аліменти сплачуються в саме тій сумі, яку просила виплачувати колишня дружина. Він проживає постійно за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи містяться докази про те, що [PERSON] є головою ОСББ будинку за зазначеною вище адресою. Жодних доказів того, що він контролював та маніпулював дружиною і сином, колишня дружина не надає. Тому вважає такі висловлювання у його сторону просто наклепом. Він ніколи сину не забороняв відвідувати гуртки. За часів проживання матері [PERSON] в Україні вона не вчиняла дій, спрямованих на залучення сина до гуртків. В тексті відзиву зазначається, що у [PERSON] «психологічна травма», що в них відбуваються «постійні бомбардування». Проте, у висновку спеціаліста психолога не зазначено яка саме «психологічна травма» є у його сина. Інформація про «постійні бомбардування» у селищі Дніпровському не відповідає дійсності. Більше того, відповідно до чинного українського законодавства, у місцевостях де наявні постійні бомбардування відбувається примусова евакуація дітей. У цій місцевості дана подія відсутня. У контракті зі школою у Литві, де навчається син, вбачається, що сторона договору зобов`язана робити «благодійні внески», що в свою чергу є по своїй суті «платою» за навчання. Переконаний, що навіть якщо батьки дитини прийняли рішення розлучитися, то це не дає право одному з батьків формувати «негативний портрет» іншого з батьків. Під час виховання дитини батьки мають створювати атмосферу взаємоповаги та вдячності за всі ті позитивні моменти, що були між ними. Тому, налаштовування сина проти батька є негативним прикладом монополії виховання на дитину лише одного з батьків, який не може справитися зі своїми емоціями. Також він офіційно працює на підприємстві та є заброньованим. Позов ним до колишньої дружини було подано не на початку повномасштабного вторгнення у 2022 році, а тільки після того, як колишня дружина таємно від мене вивезла сина за кордон, тому позов не є ціллю ухилення від мобілізації. Ухвалою від 07.10.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, а зустрічний позов просили залишити без задоволення. У судовому засіданні відповідач за первинним позовом [PERSON] просила відмовити у задоволенні первинного позову та задовольнити зустрічний позов. Додала, що з часом планує повернутися до України, коли тут стане безпечно проживати. Представник відповідача за первинним позовом [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала та просила задовольнити зустрічний позов. Підтримала доводи, викладені нею у відзиві на позов та у зустрічній позовній заяві. Звернула увагу, що при вирішенні даного спору головне, це інтереси і безпека дитини. Представник третьої особи орган опіки і піклування Верхньодніпровської міської ради (Служба у справах дітей) у судовому засіданні пояснив, що ними було надано висновок про недоцільність проживання дитини з батьком, оскільки зараз проживання в Україні не є безпечним. При вирішенні цього питання, на зв`язок також виходила матір дитини, яка підтвердила, що у Литві проживання більш безпечне. Також при наданні висновку комісією враховувалося, що у випадку задоволення позову, екстрадиція дитини до України через кілька кордонів буде для нього великим стресом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд доходить наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2015. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2025 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням суду. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади, [PERSON] з 05.07.211 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.08.2024. Згідно домової книги та Витягу № 274 від 15.08.2024, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] володіють вказаною квартирою по 1/2 частині на підставі Договору дарування від 11.12.2023, зареєстрованому в реєстрі за № 1014, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав. Відповідно до довідки від ПрАТ «Дніпровський КПК» від 06.01.2025 № 0000000001, [PERSON] працює на даному підприємстві з 19.06.2023 та його дохід за 2024 рік склав 343 085,71 грн. Згідно характеристики від 09.01.2025 з місця роботи, [PERSON] характеризується позитивно та є фізично здоровим, що підтверджується довідкою від ТОВ «Сімейна клініка «Медексперт+». Згідно протоколу зборів, [PERSON] обрано уповноваженою особою від співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] та з 22.01.2025 він зареєстрований у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку. Як вбачається з характеристики наданої Дніпровським ліцеєм ВМР Кам`янського району Дніпропетровської області [PERSON] навчається у цьому навчальному закладі з 01.09.2022. З 01.09.2022 виїхав з мамою за кордон та навчається на дистанційній формі навчання. Згідно довідки, [PERSON] перебуває на консульському обліку в Посольстві України в Литовській Республіці. [PERSON] також надана суду Характеристику загальноосвітньої програми України школи «HEROJUS», де навчається [PERSON] , що підтверджується довідкою школи та копією Договору про навчання № 2024/08/14-01 від 16.08.2024 та Договору благодійної допомоги від 16.08.2025 та позитивною характеристикою на учня [PERSON] . Копією трудового договору № 8927 від 29.10.2024 підтверджено працевлаштування [PERSON] та у порядку розрахунку заробітної плати вказана оплата у розмірі 1825 Євро. [PERSON] орендується квартира у м. Каунас, що підтверджується договором оренди від 09.05.2025 та довідкою про задеклароване місце проживання особи. Відповідно Психологічного висновку клінічного психолога [PERSON] № 03.2025 від 08.09.2025 року про психоемоційний стан дитини, дитина «з радістю та гордістю розповідає про свої успіхи в школі у м. Каунас, с задоволення про ігри, захоплення та друзів», «Під час розмови, тем, пов`язаних зі спогадами про період перебування в Україні уникає, показує тривогу, страх, закривається. При розмові про батька дратується, каже, що боїться повернення, тому що страшно і жалівся, що батько наполягає в кожній розмові на поверненні, та прискипливо зобов`язує щоденно йому телефонувати, під час розмов і деякий час після спілкування з батьком дитина відчуває стрес, та гостру тривогу, роздратування, жаліється на те, що повернення його в Україну лякає тому, що йому було страшно» та «З ентузіазмом розповідає про бажання знову піти в нову школу в місті Каунас, почуває себе там комфортно та безпечно». Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що позивач є її сусідом та весь час проживав у квартирі [ADDRESS] . Це квартира його бабусі. Після весілля там стала проживати і [PERSON] , а потім народився [PERSON] . Позаминулого року вони ще проживали там разом, а зараз живе лише позивач. Дитиною займалися обоє батьки, позивач у цій квартирі проживав постійно. [PERSON] є старшим по будинку. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила що вона є сусідкою сторін, працює вчителькою. У серпні 2024 року [PERSON] їй сказала, що вони розійшлися, не живуть разом. Про те, що [PERSON] з дитиною виїхала, дізналася від вчительки [PERSON] . Сварок між сторонами ніколи не чула. Діти у школі у сел.. Дніпровське навчаються за змішаною формою, щоб була можливість всіх дітей розмістити в укритті під час повітряних тривог. При тривогах діти продовжують навчання в укритті. У селищі є гуртки для дітей. У селищі був один «приліт», коли [PERSON] з дитиною вже виїхала. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: а) погляди дитини; б) індивідуальність дитини; в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; г) піклування; захист і безпека дитини; ґ) вразливе положення; д) право дитини на здоров`я; е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: 1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; 2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; 3) бажання батьків бути опікунами; 4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; 5) бажання дитини. У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку служби у справах дітей Верхньодніпровської міської ради № 41 від 28.01.2025, комісія з питань захисту прав дитини визнає за недоцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] . Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування має для суду рекомендаційний характер, та суд ухвалюючи рішення, оцінює його в сукупності з іншими наданими сторонами доказами. Так, в судовому засіданні встановлено, що як мати, так і батько дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, поки дитина проживала в Україні, кожен з батьків висловлює бажання піклуватися про дитину та проживати з нею, позитивно характеризуються за місцем проживання, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки. Під час вирішення питання щодо можливості дитини з одним з батьків, суд, окрім загальних обставин, також враховує: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною тощо. На підставі наданих суду матеріалів встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю у дружній для України Литовській республіці, де отримали посвідки та тимчасове проживання, перебувають на консульському обліку. [PERSON] офіційно працює та має стабільний дохід, за допомогою якого утримує сина та самостійно орендує житло, де у дитини є власний простір. [PERSON] навчається у школі за загальноосвітньою програмою України, відвідує гуртки, тобто у дитини склалися нові сталі стосунки, з`явилися нові друзі, як підтверджує психолог, хлопчик перебуває в стабільному психічному і емоційному стані, постійно спілкується з батьком через відеозв`язок. У той же час, є загальновідомою обставиною, яка не потребує доказів, що на сьогоднішній час в України немає безпечних місць проживання у зв`язку з російською військовою агресією. І хоча населений пункт, де проживає позивач, знаходиться далеко від лінії бойових дій, за час повномасштабного вторгнення у сел. Дніпровському було завдано ракетний удар по підприємству, внаслідок чого загинула людина. Регулярні повітряні тривоги змушують населення перебувати в укритті, у тому числі дітей під час навчального процесу, що впливає на психологічний стан та підвищення тривожності, особливо у дітей. Також планові відключення електроенергії по усій території України ускладнюють проживання населення, та, зокрема, знижують якість навчання. При цьому, суд зазначає, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні, у присутності психолога [PERSON] , повідомив, що жити у Литві йому подобається, за татом він сумує і спілкується з ним майже щодня. Йому б хотілося і далі проживати з матір`ю у Литві та приїжджати у гості до тата в Україну. На думку психолога, присутньої у залі суду, дитина була щира, говорила те, що відчувала, поводилася спокійно і невимушено. Отже, як встановлено судом, на момент розгляду справи дитина фактично проживає разом із матір`ю за кордоном, де для неї створені стабільні та безпечні умови проживання, забезпечено належний рівень безпеки, доступ до освіти, медичної допомоги та повсякденного догляду. Повернення дитини до України та визначення її місця проживання з батьком за наявних обставин пов`язане з підвищеними ризиками для життя, здоров`я та психологічного стану дитини. Суд зазначає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини вирішальним є не формальна рівність батьківських прав, а реальне забезпечення безпеки, стабільності та благополуччя дитини. Право батька на проживання дитини з ним не є абсолютним і може бути обмежене, якщо його реалізація не відповідає найкращим інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне у даному конкретному випадку визначити місце проживання дитини з матір`ю, а тому, доходить висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову. Щодо доводів позивача [PERSON] за первісним позовом про неможливість визначення місця проживання дитини без зазначення конкретної адреси, суд зазначає, що такі доводи є безпідставними. Визначення місця проживання малолітньої дитини може здійснюватися як шляхом зазначення конкретної адреси, так і шляхом визначення того з батьків, з ким дитина проживає, що відповідає вимогам сімейного законодавства. Оскільки мати дитини на час розгляду справи тимчасово перебуває за кордоном, при цьому її місце проживання може змінюватися з об`єктивних причин, зазначення конкретної адреси у судовому рішенні не забезпечило б ефективного захисту прав та інтересів дитини. За таких обставин суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю без зазначення конкретної адреси є обґрунтованим та відповідає найкращим інтересам дитини. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений [PERSON] за подання зустрічного позову судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню із [PERSON] на її користь, в свою чергу понесені судові витрати за подання [PERSON] первісного позову слід залишити за ним.

Outcome: approved