Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

30 травня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити рішення суду, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10.09.2020 року Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] , укладений між [PERSON] і [PERSON] ; визнати автомобіль Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] спільним спадковим майном [PERSON] і [PERSON] ; виділити у власність [PERSON] автомобіль Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість його частки у праві сумісної власності на цей автомобіль у розмірі 166 000 грн., що становить половину суми ринкової вартості автомобіля. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що [INFO] померла [PERSON] мати сторін цієї справи, які як спадкоємці першої черги, разом із батьком у рівних частинах прийняли у власність належні за життя спадкодавиці майнові права, в тому числі у вигляді частини автомобіля Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] , які їй належали на праві спільної сумісної власності подружжя. Зважаючи на те, що в той час вказаний автомобіль вже був зареєстрований на ім`я одного із спадкоємців батька, який до того ж був співвласником автомобіля з моменту його купівлі, будь-яких додаткових дій з цим спадковим майном сторони не вчиняли. [INFO] помер батько сторін цієї справи [PERSON] . Позивач і відповідач, в порядку спадкування, прийняли в спільну власність його майно, в тому числі і частку в спільному рухомому майні. Вважає, що після 20.12.2020 року позивач і відповідачка набули право спільної власності на вищезазначений автомобіль в рівних частинах. Стверджує, що ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 21.04.2025 року становить 8300 доларів США або 332 000 грн. Зазначає, що зважаючи на те, що на час смерті батька, автомобілем переважно користувалась відповідачка, то позивач не заперечував проти того, щоб вона, отримавши свідоцтво на свою частку у вказаному спадковому майні, зареєструвала його в МРЕВ на своє ім`я. Зазначає, що позивачем неодноразово робилися пропозиції щодо досягнення домовленості із зазначеного питання, що однак, не мало жодних позитивних результатів та не знаходило підтримки в другого співвласника відповідачки за цим позовом. Вважає що оскільки об`єктом поділу є неподільна річ, то слід визнати за відповідачкою право власності на автомобіль автомобіля Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а йому сплатити грошову компенсацію замість його частки у праві сумісної власності на цю річ. Указані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 03.06.2025 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали. 04.06.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Гусарова Олександра Леонідовича надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом із квитанцією про оплату судового збору. Ухвалою судді від 05 червня 2025 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання. 12 липня 2025 року через систему «Електронний суд» (зареєстровано 14.07.2025 року) від представника позивача [PERSON] адвоката Гусарова Олександра Леонідовича надійшла заява, в якій він просив здійснити розподіл судових витрат між сторонами на підставі поданих доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Ухвалою суду\~від 10.09.2025\~року клопотання\~представника позивача\~ [PERSON] \~ [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права на спадкове майно та його поділ,\~ задоволено. Витребувано від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях договір купівлі-продажу від 10.09.2020 року автомобіля Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] , укладений між [PERSON] і [PERSON] та реєстраційні дані на вказаний автомобіль; витребувано від Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі належним чином засвідчені копії спадкових справ, що були заведені після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (спадкова справа №55/2021) та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (спадкова справа №56/2021). 17.09.2025 року на електронну пошту суду від сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (ТСЦ МВС №5141) надійшла відповідь на виконання ухвали суду про витребування доказів від 10.09.2025 року. 02.10.2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» від\~Київської державної\~нотаріальної контори\~у м.\~Одесі надійшли\~копії спадкових\~справ,\~що були\~заведені після\~смерті [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка померла\~ [INFO] (спадкова\~справа №55/2021)\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який помер\~ [INFO] (спадкова справа №56/2021). 28.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Гусарова Олександра Леонідовича надійшли Додаткові пояснення у справі. 21.11.2025 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку експерта №071-СЕ/25 від 20.11.2025 року. 04.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Гусарова Олександра Леонідовича надійшло клопотання, в якому він просив позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу від 10.09.2020 року Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] , укладеного між [PERSON] і [PERSON] залишити без розгляду. Решту позовних вимог [PERSON] просив задовольнити в повному обсязі. Також представником позивача було надано Консультаційний висновок оцінювача про вартість автомобіля. Протокольною ухвалою суду від 11.12.2025 року позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.09.2020 року Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] , укладеного між [PERSON] і [PERSON] залишено без розгляду. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гусаров Олександр Леонідович у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи про його безпідставність та необгрунтованість. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] мати [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] батько [PERSON] та [PERSON] . 27.01.2021 року [PERSON] звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . У заяві про прийняття спадщини позивач зазначав, що на день смерті спадкодавця залишилося майно, що складається з: частки квартири під [ADDRESS] . 27.01.2021 року [PERSON] звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] . У заяві про прийняття спадщини позивач зазначав, що на день смерті спадкодавця залишилося майно, що складається з: частки квартири під [ADDRESS] ; частки квартири під [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої є [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. 19.02.2021 року [PERSON] звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . 19.02.2021 року [PERSON] звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] . Відповідно до положень\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою-другою\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1, 5\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК України). [PERSON] та [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала померлим [PERSON] та [PERSON] . Суд зазначаэ, що матеріали спадкових справ, що були заведені після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (спадкова справа №55/2021) та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (спадкова справа №56/2021), не містять жодних відомостей щодо спірного автомобіля NISSAN TIIDA 2008 року випуску, чорного кольору, VIN- [NUMBER] . Згідно Відповіді сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (ТСЦ МВС №5141) повідомлено, що 10.09.2020 року в ТСЦ №5141 відносно транспортного засобу NISSAN TIIDA 2008 року випуску, чорного кольору, VIN- [NUMBER] , об`єм двигуна 1598 см.куб. відбулась перереєстрація на нового власника по договору укладеному в ТСЦ, з [PERSON] на [PERSON] . Також повідомлено, що документи, на підставі яких проводиться державна реєстрація ТЗ мають 3-річний термін їх зберігання (наказ МВФ України №5/дск від 10.01.2014). Таким чином, надати належним чином засвідчені копії документів, які необхідні для забезпечення повного і всебічного розгляду справи, з архівних даних, які повинні зберігатись в ТСЦ, немає можливості. Таким чином, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують дату придбання спірного автомобіля [PERSON] , у звёязку з чим не можливо визначити статус спырного автомобыля, чи був придбаний вказаний автомобіль за час перебування його в шлюбі з [PERSON] , за які кошти, тощо. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень\~ст.63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином, [PERSON] за життя відчужив автомобіль NISSAN TIIDA 2008 року випуску. Матеріали справи не містять доказів, що він був набутий в період шлюбу з [PERSON] та був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Матеріали справи містять копію відповіді Головного сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях на адвокатський запит, згідно якої автомобіль Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] був зареєстрований 24.06.2009 року за [PERSON] . Однак, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких [PERSON] набув право власності на вказаний автомобіль (договір купівлі-продажу, дарування тощо). З огляду на зазначене не можливо достовірно встановити, що це майно належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже,\~позовна вимога\~про визнання автомобіля Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , спільним спадковим майном [PERSON] і [PERSON] не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про виділення у власність [PERSON] автомобіля Nissan Tiida 2008 року випуску, VIN: [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] , суд зазначає наступне. Згідно Відповіді сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (ТСЦ МВС №5141) з 10.09.2020 року [PERSON] є власником указаного автомобіля. Відповідно до ч.1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1\~ст. 317 ЦК України\~передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки право власності на автомобіль Nissan Tiida 2008 року випуску, уже є власністю [PERSON] , вимоги про виділення їй у власність цього автомобіля задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації замість його частки у праві сумісної власності на автомобіль у розмірі 166 000 грн., що становить половину суми ринкової вартості автомобіля, суд зазначає наступне. В обґрунтування цієї позовної вимоги, представник позивача посилається на Постанову Верховного Суду від 22 вересня 2022 року по справі № 125/2157/19, згідно якої у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Перш за все, слід зазначити, що позивачем не доведено факт відчуженого спільного майна. Крім того, до позовної заяви не було надано належних доказів ринкової вартості автомобіля. Надані роздруківки із сайтів не підтверджують дійсну вартість майна. 04.12.2025 року, через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Гусарова Олександра Леонідовича було надано Консультаційний висновок оцінювача про вартість автомобіля. Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви ; якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Слід звернути увагу, що з клопотанням про поновлення строку на подачу такого доказу, представник позивача не звертався. Частинами 8 і 9 ст.83 ЦПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Представником позивача не обґрунтовано, чому вказаний доказ не міг бути поданий разом з позовною заявою. З огляду на вказані обставини, зазначений документ не може бути прийнятий судом до уваги під час розгляду справи. Крім того, суд звертає увагу, що позивач просить компенсувати йому частини вартості автомобіля Nissan Tiida 2008 року випуску. Однак, навіть за умови доведеності факту належності померлим [PERSON] та [PERSON] майна на праві спільної сумісної власності, слід також врахувати, що [PERSON] померла [INFO] і спадкоємцями після її смерті є чоловік [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, частка позивача могла б складати лише 1/6 від вказаного автомобіля, а не 1/2 як зазначає позивач. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). У постанові ВС від 14.07.2021 року (справа № 161/2823/19) Верховний Суд висловився щодо предмету та підстави позову, як основних елементів, що визначають сутність будь-якого позову. Зокрема, зазначено, що реалізуючи передбачене\~статтею 55 Конституції України,\~статтею 4 ЦПК України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Позов це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивачем не обгрунтовані підстави позовних вимог до відповідача [PERSON] . Позивач навів нормативно-правову кваліфікацію обставин, обґрунтовуючи свої вимоги, однак його позиція не дає можливість дійти\~обґрунтованого висновку про\~задоволення\~позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, але його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) вказав, що п. 1\~статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»\~(далі\~Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Приймаючи відмову у задоволенні позову судові витрати понесені позивачем у відповідності до\~ст.141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed