Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 55089,91 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 14 квітня 2021 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК ФОРВАРД» (далі за текстом - АТ «БАНК ФОРВАРД») та [PERSON] було укладено договір (оферта) № 200338732 (далі за текстом кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачці було відкрито рахунок та надано кредит у сумі 45669,13 грн. на строк 2435 днів, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом з процентною ставкою залежно від строку повернення кредиту. АТ «БАНК ФОРВАРД» виконало умови вказаного договору у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у сумі 45669,13 грн., однак відповідачка не здійснювала повернення кредитних коштів, а також не сплачувала відсотки за користування кредитними коштами у строки, визначеними вказаним кредитним договором. Між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі за текстом ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») укладено договір відступлення прав вимоги № GL1N426202/1 від 03 липня 2024 року, згідно з умовами якого до ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором, що станом на дату відступлення права вимоги становила розмір у сумі 55089,91 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 45566,94 грн.; заборгованості за відсотками 9522,97 грн. Враховуючи, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, відповідачка добровільно не погасила заборгованість, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. До суду від відповідачки надійшов відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що між АТ «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] було укладено договір (оферта) № 200338732 від 14 квітня 2021 року, згідно якого відповідачкою було отримано кредит у сумі 45669,13 грн. на строк 2435 днів, з 18 квітня 2021 року по 18 грудня 2027 року, тобто строк виконання вимог за кредитним договором ще не сплив. [PERSON] від АТ «БАНК ФОРВАРД» не отримувала повідомлення та суду не надано доказів такого повідомлення про відступлення прав вимоги ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», що є порушенням прав відповідачки, тому звернення позивача до суду з позовом до відповідачки є незаконним, безпідставним та необґрунтованим. До суду від представниці позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просила суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що обставини, на які послалася у відзиві відповідачка, є такими, що не відповідають дійсності, оскільки на підтвердження наявності у ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права вимоги до [PERSON] суду були надані докази на укладення та виконання умов договору про відступлення прав вимоги до відповідачки, копії яких було направлено відповідачці. Саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. До позовної заяви додано копію досудової вимоги про погашення кредитної заборгованості, якою [PERSON] було повідомлено про факт відступлення права вимоги. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшло клопотання, в якому просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була двічі поспіль повідомлена належним чином. Так, відповідачка про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 09 год. 15 хв. 13 листопада 2025 року, на 09 год. 00 хв. 16 грудня 2025 року була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення їй судових повісток. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд бере до уваги, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22). Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути у судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві поспіль неявки відповідачки в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для її неявки. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги повторну неявку відповідачки у судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 24 березня 2025 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу у судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у поданому ним до суду клопотанні, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. МіжАТ «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] (а. с. 23-24), відповідачкою у справі,було укладено договір (оферта) № 200338732 від 14 квітня 2021 року, згідно умов якого АТ «БАНК ФОРВАРД» надало відповідачці кредит у сумі 45669,13 грн. на строк 2435 днів, з 18 квітня 2021 року по 18 грудня 2027 року зі ставкою по кредиту (на строкову частину основного боргу) 50% річних та на прострочену частину основного боргу 0,00001 %. Кредит та проценти мають повертатися відповідно до графіку платежів за продуктом реструктуризація 50 (а. с. 8, 9, 11-12, 13). Також, 14 квітня 2021 року сторонами було підписано паспорт споживчого кредиту, який є додатком до кредитного договору № 200338732 від 14 квітня 2021 року, в якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту (а. с. 10). Отримання кредиту відповідачкою підтверджується виписками по особовим рахункам угоди за період з 15 січня 2011 року по 24 липня 2024 року (а. с. 16-22). В порушення умов зазначеного кредитного договору [PERSON] , відповідачка у справі, взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого у неї перед АТ «БАНК ФОРВАРД» виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 25 липня 2024 року склала загальну суму 55089,91 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у сумі 45566,94 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 9522,97 грн. (а. с. 14-15). Між ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (а. с. 31), позивачем у справі, та АТ «БАНК ФОРВАРД» укладено договір № GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого до ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивача у справі, перейшло право вимоги до боржників, у тому числі, право грошової вимоги до [PERSON] , відповідачки у справі, за договором (оферта) № 200338732 від 14 квітня 2021 року у сумі 55089,91 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у сумі 45566,94 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 9522,97 грн., що підтверджується Витягом із Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а. с. 25-27, 28, 29). ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивачем у справі, було направлено [PERSON] , відповідачці у справі, досудову вимогу № 23757146 від 08 березня 2025 року, згідно якої повідомлено відповідачку про перехід до позивача права вимоги за договором (оферта) № 200338732 від 14 квітня 2021 року та про необхідність сплатити заборгованість за вказаним договором на загальну суму 55089,91 грн. (а. с. 30). Статтею 11 ЦК України визначено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. За змістом положень частини 1, частини 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що сторони вказаного кредитного договору досягли згоди з усіх істотних їх умов, тобто між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, що передбачені кредитним договором. Вказаним кредитним договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами, а також інших платежів. [PERSON] , відповідачка у справі, підписавши вказаний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами, інших платежів у строки та порядку, встановленими вказаним Договором. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З змістом частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок також зроблено Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61-10389св21 від 23 лютого 2022 року, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039св21 від 19 січня 2022 року, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14 липня 2021 року. Оскільки, ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивач у справі, на підставі договору № GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року про відступлення права вимоги набуло право вимоги за договором (оферта) № 200338732 від 14 квітня 2021 року, укладеного між [PERSON] , відповідачкою у справі, та первісними кредитодавцем АТ «БАНК ФОРВАРД», то у нього, як у нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею [PERSON] , відповідачкою у справі, взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Доказів про визнання вказаного договору про відступлення права вимоги недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Судом встановлено, що згідно з умовами договору (оферта) № 200338732 від 14 квітня 2021 року, позичальниця [PERSON] , відповідачка у справі, зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених у Договором, однак не виконувала умови Договору. Відповідно до частини 1, частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 580 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між АТ «БАНК ФОРВАРД» та [PERSON] , відповідачкою у справі, договору (оферта) № 200338732 від 14 квітня 2021 року, [PERSON] , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, відсотків та інших платежів не виконувала. Після відступлення позивачу прав грошових вимог до [PERSON] , відповідачки у справі, остання не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості на рахунки АТ «БАНК ФОРВАРД». Матеріали справи не містять доказів погашення кредитної заборгованості [PERSON] , відповідачкою у справі, на рахунок ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивача у справі. Судом встановлено, що після укладення договору № GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року про відступлення права вимоги [PERSON] , відповідачка у справі, не здійснювала погашення заборгованості, внаслідок чого у відповідачки перед позивачем виникла заборгованість згідно розрахунку, наданого позивачем, яка склала загальну суму 55089,91 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у сумі 45566,94 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 9522,97 грн. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] , відповідачка у справі, у відзиві на позов підтвердила отримання вказаних кредитних коштів, однак іншого розрахунку заборгованості суду не надала, тому суд, на підставі наданих позивачем доказів, вважає встановленим, що відповідачка належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконувала у зв`язку з чим ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивач у справі, на підставі договору № GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року про відступлення права вимоги має право вимагати повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, які передбачені кредитним договором. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, відсутність заперечень проти позову зі сторони відповідачки, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом, оскільки оплата судового збору у сумі 2422,40 грн. підтверджена платіжною інструкцією № 4432 від 07 березня 2025 року (а. с. 1).

Outcome: approved