Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , яка народилась [INFO] . В обґрунтування позову вказала, що перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який за рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02.08.2019 року розірвано. Від шлюбу мають малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2019 року, з моменту припинення шлюбних відносин та спільного проживання діти проживають разом з нею перебувають на її утриманні. Відповідач не приймає жодної участі у житті дітей, свідомо ігноруючи свої батьківські обов`язки, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.05.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 28.05.2024 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми і визначення порядку спілкування з ними, у якій просив усунути перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного порядку спілкування та участі батька -особисте спілкування з дітьми тричі на тиждень, а саме: середа, субота та неділя, протягом 30 хвилин у період часу з 17.00 години по 22.00 годину за Київським часом, за допомогою телефонного зв`язку, соціальних мереж та/або месенджерів з використанням відеозв`язку, зобов`язавши [PERSON] не менше ніж за 15 хвилин попередити [PERSON] про точний час спілкування з дітьми. В обґрунтування зустрічного позову вказав, що дійсно сторони припинили шлюбні відносини і проживають окремо, однак він, як люблячий і турботливий батько цікавиться життям і розвитком своїх дітей, матеріально їх забезпечує. Незважаючи на їх окреме проживання і те, що позивачка чинить йому перепони у спілкуванні з дітьми, він наполегливо виборює своє законне право на участь в їх житті. Після початку повномасштабного вторгнення рф з метою забезпечення безпеки дітей він, перебуваючи на судні на роботі, надав згоду на виїзд дітей за кордон. Після переїзду дітей, йому довелося розшукувати їх місцезнаходження, адже позивачка всіляко це приховувала. Тому він, шляхом електронної пошти просив допомоги відповідні органи за кордоном спряти йому у вирішенні даної проблеми. Йому й досі невідоме місце проживання позивачки з дітьми, адже остання уникає будь-яких контактів, а сам позов зумовлений її бажанням вільно розпоряджатися життям спільних дітей, позбавивши його можливості брати участь у їх житті і вихованні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.05.2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Корабельної районної у м.Херсоні ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми і визначення порядку спілкування з ними. 31.05.2025 року представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним подано відзив на первісний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, зокрема, що між сторонами укладено договір про сплату аліментів від 11.10.2019 р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Паламарчук К.Д., визначено розмір щомісячних аліментів по 2500,00 грн. на кожну дитину. Відповідач виконує взяті на себе зобов`язання по сплаті аліментів і регулярно здійснює відповідні платежі. Вказує, що сам факт окремого проживання відповідача з дітьми через розірвання шлюбу не може бути підставою для розривання тісних зв`язків із дітьми. Позивачка чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дітьми. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.09.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Центральної районної у м. Херсоні ради, підготовче засідання відкладено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, вирішено питання про виклик свідків. Допитаний в судовому засіданні 22.05.2025 року свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] його онук, а [PERSON] колишня дружина онука. Його онук перебував у шлюбі з позивачкою, вона займалась домашнім господарством, виховувала дітей, [PERSON] матеріально забезпечував родину. У розлученні вважає, що вони винні обидва. [PERSON] приділяв багато уваги дітям після розлучення, він впевнений, що діти знають батька. Допитаний в судовому засіданні 01.10.2025 року свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка його подруга, а відповідач її колишній чоловік. З [PERSON] знайомий з 2019 року, до війни часто зустрічались, а наразі лише телефонують один одному та листуються. Діти позивачки та відповідача наразі проживають з матір`ю та її новим чоловіком. Йому відомо, що батько дітей [PERSON] , [PERSON] про нього нічого не розповідала. Він ніколи особисто не бачив батька дітей. [PERSON] казала, що виховує дітей самостійно. Він дізнався, що [PERSON] не приймає жодної участі у вихованні дітей зі слів [PERSON] . Він допомагав збирати [PERSON] речі, [PERSON] не було. В судове засідання сторони не прибули: від представника позивачки адвоката Калугіна Д.О. надійшла заява у якій вказав, що забезпечити явку інших свідків не має можливості, просив відкласти розгляд справи для надання можливості забезпечити явку свідків, а якщо суд дійде висновку можливість з`ясування всіх обставин справи, перевірки їх доказами та переходу до стадії судових дебатів без допиту решти свідків, судове засідання просив провести без участі та повідомити про дату проведення судових дебатів; від представника відповідача надійшла заява про завершення розгляду справи у відсутність, просив задовольнити зустрічний позов, у первісному відмовити; представники третіх осіб не прибули, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 23.02.2013 року шлюбі, який за рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02.08.2019 року у справі №648/1678/19 розірвано. Рішення набрало законної сили 03.09.2019 року. Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджено відповідними свідоцтва про народження. 11.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Паламарчук К.Д., зареєстрований у реєстрі за №562. Згідно умов вказаного договору, [PERSON] зобов`язався сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 2500,00 грн, щомісячно (з урахуванням індексу інфляції) до досягнення дітьми повноліття, не пізніше п`ятого числа поточного місяця шляхом перерахування відповідної грошової суми на рахунок [PERSON] . 15 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після державної реєстрації шлюбі прізвище дружини [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.09.2020 року. 28.02.2022 року [PERSON] надано дозвіл [PERSON] на імміграцію з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за кордон України. Вказаний дозвіл посвідчений капітаном судна MV Paugracht Нідерланди/Амстердам Зюзіним А. Згідно наданих скріншотів листування відповідача з позивачкою, останній просив надати йому можливість спілкуватися з дітьми; позивачка надсилала фотографії дітей. Відповідачем до зустрічного позову додано копії платіжних інструкцій про переказ аліментів за договором, зокрема від 18.06.2021 р. 6010,00 грн, 04.07.2021 р. 5010,00 грн, 09.07.2021 р. 2113,00 грн, 01.08.2021 р. 5020,00 грн, 04.08.2021 р. 5010,00 грн, 05.10.2021 р. 2510,00 грн, 27.10.2021 р. 15120,00 грн, 05.11.2021 р. 4990,00 грн, 01.12.2021 р. 5510,00 грн, 05.01.2023 р. 10010,00 грн, 03.02.2023 р. 5010,00 грн, 03.08.2023 р. 5010,00 грн, 20.08.2023 р. 4110,00 грн, 22.08.2023 р. 960,00 грн, 05.12.2023 р. 12510,00 грн, 02.04.2024 р. 5060,00 грн, 04.05.2024 р. 6010,00 грн, 07.05.2024 р. в розмірі 10 тис. грн, 01.03.2023 р. 10010,00 грн, 15.04.2023 р. 10010,00 грн, 28.03.2022 р. 10 тис. грн, 06.01.2022 р. 8407,00 грн, 01.04.2022 р. 10 тис. грн, 12.02.2022 р. 6010,00 грн, 02.05.2022 р. 12510,00 грн, 02.06.2022 р. 6010,00 грн, 02.07.2022 р. 5010,00 грн, 29.08.2022 р. 7510,00 грн, 29.08.2022 р. 3010,00 грн, 08.09.2022 р. 5010,00 грн, 03.10.2022 р. 5010,00 грн, 06.11.2022 р. 5010,00 грн, 19.11.2022 р. 5010,00 грн, 05.12.2022 р. 5011,00 грн. Крім того, відповідачем долучено фотографії спільного відпочинку з дітьми, з яких вбачається, що відповідач разом з дітьми був на морі, разом проводили час, відпочивали, відвідували дитячі майданчики тощо. За висновком Корабельної районної у м.Херсоні ради від 14.10.2024 р. №02-14-72-25, орган опіки та піклування рекомендував встановити наступний спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] наступним способом: кожна середа, субота та неділя, 30 хвилин з 17.00 до 17.30 за київським часом за допомогою телефонного зв`язку, соціальних мереж та/або месенджерів з використанням відеозв`язку. Згідно висновку Центральної районної у м. Херсоні ради від 11.07.2025 року №179, орган опіки та піклування вважає позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] недоцільним. У відповідності зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13). У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року, у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Позивачкою жодних належних, достатніх, допустимих доказів свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. При цьому в судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином виконує свої обов`язки щодо сплати аліментів на утримання дітей, намагається з ними спілкуватися, однак, позивачкою створюються цьому перешкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже процесуальним законом саме на позивача покладаються наслідки невиконання ним обов`язку щодо надання суду доказів не виконання відповідачем його батьківських обов`язків. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачкою не доведено. При цьому судом не встановлено, а позивачкою не доведено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Навпаки, відповідач у відзиві на позов заперечує вимоги позивачки та пояснює, що намагався спілкуватися з дітьми, розшукував їх місцезнаходження після виїзду позивачки з дітьми за кордон, вживає всіх можливих заходів щодо спілкування. Такий факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дітей і бажання брати участь у їх вихованні. Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову про позбавлення батьківських прав. Щодо вимог зустрічного позову. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Статтею 7 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року («Терещенко проти України», № 35481/20), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Крім того, судом констатовано неурахуванням національними судами положення статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини. Рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Ухвалюючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками, інтереси кожного з батьків, а також інтереси суспільства, враховуючи, зокрема, те, що відбудова та розвиток держави значною мірою залежать від тих громадян, хто у майбутньому відіграватиме провідну роль у суспільних процесах. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, судом встановлено, що відповідач, як батько дітей в першу чергу має право на рівноцінне спілкування з дітьми, виконує обов`язок щодо сплати аліментів, працевлаштований, має достатній дохід, а відтак, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам дітей відповідатиме їх спілкування з батьком та вважає за можливе визначити спосіб участі батька за допомогою телефонного зв`язку, соціальних мереж та/або месенджерів з використанням відеозв`язку кожних середи, суботи та неділі по 30 хвилин з 17-00 год. до 17-30 год. за київським часом, який був визначений доцільним органом опіки та піклування. Внаслідок чого, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 22 грудня 2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial