Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» через представника Москаленко М.С. звернулося до суду із указаним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму в розмірі 42\~806,26 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 червня 2024 року між ТОВ «Оптимальні Кредити» та відповідачкою [PERSON] укладено Кредитний договір №937148679, в силу якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти на умовах встановлених цим договором, які відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування цією позикою. Непогашена заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить загальну суму в розмірі 22331,26 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6099,50 грн., заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 13182,01 грн. та неустойка в сумі 3049,75 грн. Крім того, згідно договорів факторингу первісний кредитор ТОВ «Оптимальні Кредити» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь ТОВ «Таліон Плюс», а в кінцевому підсумку за Договором факторингу №27/0225-01 від 27.02.2025 року від попереднього кредитора ТОВ «Таліон Плюс» згідно акту приймання-передачі Реєстру боржників за цим договором №1 від 27.02.2025 до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за Кредитним договором №937148679 від 28.06.2024 року на загальну суму заборгованості в розмірі 22331,26 грн. Крім того, 19 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит №8441792, в силу якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти на умовах встановлених цим договором, які відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування цією позикою. Непогашена заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить загальну суму в розмірі 20475,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6500 грн., заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 195 грн., комісії за надання кредиту в розмірі 780 грн. та пені в сумі 13000 грн. Крім того, згідно Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року первісний кредитор ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», до якого перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за Кредитним договором №8441792 від 19.12.2024 року на загальну суму заборгованості в розмірі 20475,00 грн. Оскільки відповідачка добровільно не погасила спірну заборгованість за вищевказаними договорами кредиту, що стало приводом для звернення позивача до суду із указаним позовом, який представник позивача просить задовольнити. Ухвалою судді від 03.09.2025, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, незважаючи на повідомлення судом про дату, час і місце судового засідання, а представник позивача за довіреністю Москаленко М.С. у позовній заяві просила провести розгляд справи у відсутності представника позивача. У випадку неявки в судове засідання відповідача також просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, а від її представника адвоката Коченаш Ю.К. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, де проти задоволення позову заперечують та просили врахувати письмові заперечення. Зокрема, як убачається із письмових заперечень на позовну заяву (вх. №6734 від 11.11.2025), де [PERSON] , не заперечуючи факту укладення нею кредитних договорів та заборгованість в частині нарахованої заборгованості щодо тіла кредиту, вважає безпідставними до стягнення заборгованості в частині нарахованих штрафних санкцій, покликаючись на законодавчу заборону цьому під час дії воєнного стану, яка передбачена п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім того, вважають неспівмірними до стягнення нараховані відсотки за користування отриманими кредитами, розміри яких просили зменшити. Крім того, відповідачка [PERSON] та її представник заперечують проти позовних вимог\~у частині\~нарахування позивачем\~комісій,\~оскільки вважають\~такі вимогу\~щодо комісій\~несправедливими,\~що не\~могли бути\~включені в\~кредитні договори\~зі споживачем\~та є\~підставою для\~визнання таких\~положень недійсними,\~а тому\~вважають нікчемною\~вимогу щодо\~стягнення комісії\~за надання\~кредитів. Відтак, представник відповідачки просила зменшити розмір нарахованих відсотків, пені та неустойки за кредитними договорами №937148679 від 28.06.2024 року та №8441792 від 19.12.2024 року, виходячи з вимог чинного законодавства; визнати кредитні договори нікчемними у частині умов, які суперечать вимогам закону, зокрема щодо встановлення завищених процентних ставок, комісій та штрафних санкцій; відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідачки відсотків, пені, неустойки та комісійних платежів; визнати обґрунтованою до повернення лише суму основного боргу: за договором №937148679 в сумі 6099,50 грн; за договором №8441792 в сумі 6500,00 грн. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049, ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти\~у строки та на умовах, встановлених договором. В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Судом встановлено, що 28 червня 2024 року між ТОВ «Оптимальні Кредити» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №937148679, в силу якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти на умовах встановлених цим договором у розмірі 6100 грн. строком на 30 днів (до 18.07.2024) зі сплатою 1,5% на день, які відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування цією позикою. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» вищевказаний договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором (абзац другий ч. 1 ст. 12 цього Закону). Так, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою [PERSON] було використано електронний підпис із одноразовим ідентифікатором «BUZV», відправленого 28.06.2024 року о 10:05:11 год. та введеного 28.06.2024 року о 10:06:30, для підписання Кредитного договору №937148679 від 28.06.2024 року. Згідно умов Кредитного договору, позивач (кредитодавець) взяв на себе зобов`язання надати відповідачу (позичальнику) кредит шляхом надання йому грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а останній зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування (18.07.2024) та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором, зокрема, на таких умовах: сума кредиту 6100,00 грн.; процентна ставка 1,5% в день; строк кредитування 30 днів із дня надання кредиту (28.06.2024). Як убачається із матеріалів справи, що позивач ТОВ «Оптимальні Кредити» виконало взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачці кредит, відповідно до умов укладеного Кредитного договору №937148679 від 28.06.2024, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 6100,00 грн. на платіжну картку відповідачки за № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням від 28.06.2024. Разом із тим, як убачається із долученого розрахунку заборгованості від 18.09.2024, що непогашена заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить загальну суму в розмірі 22331,26 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6099,50 грн., заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 13182,01 грн. та неустойка в сумі 3049,75 грн. Разом із тим, як убачається із матеріалів справи, що згідно договорів факторингу первісний кредитор ТОВ «Оптимальні Кредити» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь ТОВ «Таліон Плюс», а в кінцевому підсумку за Договором факторингу №27/0225-01 від 27.02.2025 року від попереднього кредитора ТОВ «Таліон Плюс» згідно акту приймання-передачі Реєстру боржників за цим договором №1 від 27.02.2025 до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за Кредитним договором №937148679 від 28.06.2024 року на загальну суму заборгованості в розмірі 22331,26 грн. Крім того, 19 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит №8441792, в силу якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти на умовах встановлених цим договором у розмірі 6500 грн. строком на 30 днів (до 17.01.2025) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,5% на день та згідно п. 2.2.4 цього Договору зі сплатою комісії в сумі 14,71% від суми наданого кредиту одноразово (956,15 грн), які відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування цією позикою. Так, на виконання зазначених вище вимог законодавства, відповідачкою [PERSON] було використано електронний підпис із одноразовим ідентифікатором «285513», відправленого 19.12.2024 року о 16:39 год., для підписання Кредитного договору №8441792 від 19.12.2024 року. Разом із тим, як убачається із долученого розрахунку заборгованості від 31.07.2025, що непогашена заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить загальну суму в розмірі 20475,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6500 грн., заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 195 грн., комісії за надання кредиту в розмірі 780 грн. та пені в сумі 13000 грн. Також, як убачається із матеріалів справи, що згідно Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року первісний кредитор ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», до якого перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за Кредитним договором №8441792 від 19.12.2024 року на загальну суму заборгованості в розмірі 20475,00 грн. При цьому, відповідачкою та її представником не надано до суду доказів, які би спростовували наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідачки, а також стороною відповідача не доведено належними доказами про відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попередніми кредиторами ТОВ «Оптимальні Кредити», ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів». Більше того, вищевказані фактичні обставини щодо укладення кредитних договорів, їх підписання відпоідачкою [PERSON] електронним шляхом, питання щодо основних сум боргу за цими договорами (тіло кредиту), а також заміни кредиторів у зобов`язаннях відповідачки визнаються стороною відповідача та ніким із учасників справи не оспорюються, що в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Разом із тим, як убачається зі справи, що відповідачка [PERSON] , не заперечуючи факту укладення кредитних договорів, визнаючи нараховану позивачем заборгованість за кредитом в частині тіла кредиту, відповідачка та її представник заперечували лише позовні вимоги в частині нарахування позивачем комісії за надання кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, вважаючи таку вимогу щодо комісії несправедливою, що не могла бути включена в договір зі споживачем та є підставою для визнання таких положень недійсними, а тому вважає нікчемною вимогу щодо стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 780 грн. Проте,\~суд не\~погоджується із\~такими доводами\~відповідачки та\~її представника,\~виходячи із\~того,\~що пунктом\~2.2.4\~Договору про\~надання коштів\~у кредит\~№8441792\~від 19.12.2024\~року передбачена\~комісія за\~надання кредиту\~в розмірі\~14,71%\~від суми\~кредиту (Комісія\~за надання\~кредиту становить\~14,71% від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту у день надання кредиту), що становить 956,15 грн. та нараховуються і обліковується кредитором у день видачі кредиту, із чим погодилася відповідачка [PERSON] , підписавши вказаний кредитний договір. Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згівдно частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Тотожні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19. Відтак, суд вважає обгрунтованим нарахування позивачем комісії за надання кредиту в розмірі 1955 грн. (11,5% від суми наданого кредиту), оскільки це передбачено умовами кредитного договору, погоджено відповідачем та не заборонено законодавством, а положення кредитного договору щодо комісії в судовому порядку відповідачем не оспорювалися. В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 525, 611, 612, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом із тим, незгода відповідачки\~із розрахунком\~заборгованості,\~що наданий\~представником позивача,\~висловлена нею\~у запереченні\~на позовну\~заяву,\~судом не\~може бути\~взята до\~уваги,\~оскільки відповідачка не надала до суду належних та допустимих доказів, які би спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надано доказів щодо належного виконання нею умов кредитних договорів. Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідачки щодо непропорційності нарахованих позивачем\~відсотків за\~користування кредитами та її прохання про зменшення таких відсотків, оскільки положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачена дискреція суду в частині зменшення виключно розміру неустойки та не поширюються на правовідносини щодо зменшення розміру процентів за користування кредитом. Крім того, суд не вбачає правових підстав для зменшення нарахованих відсотків, оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення процентів за користування кредитами, які за своєю правовою природою є платою за користування кредитом, а не видом забезпечення виконання зобов`язання; спірний розмір процентів узгоджений відповідачкою [PERSON] , яка положень кредитних договорів у частині розміру процентів за користування кредитами в судовому порядку не оспорювала, враховуючи свободу договору та його обов`язковість для сторін, неможливість односторонньої відмови від договору, презумпцію правомірності правочину (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 204, ст. 525, ч. 2 ст. 615, ст. 627, ст. 629 ЦК України), а також відсутність контррозрахунку відповідачки щодо розміру її заборгованості перед позивачем. Проте, відповідачка [PERSON] не надала до суду належних та допустимих доказів, які би спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надано доказів щодо належного виконання нею умов укладених кредитних договорів. За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідачки перед позивачем та погашення нею такої заборгованості, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості останньої перед позивачем на загальну суму в розмірі 26\~756,51 грн. (за Кредитним договором №937148679 від 28.06.2024 року в сумі 19281,51 грн. та за Кредитним договором №8441792 від 19.12.2024 року в сумі 7475 грн), чого відповідачка не спростувала, що є заборгованістю за тілом кредиту, нарахованими відсотками та комісією. Отже, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» у розмірі 26\~756,51 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, нарахованими процентами та комісією. Разом із тим, суд погоджується із доводами відповідачки [PERSON] та її предстаника адвоката Коченаш Ю.К. у письмовому запереченні на позовну заяву та вважає їх в цій частині повністю обгрунтованими, а тому не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення із відповідачки на користь позивача неустойки за Кредитним договором №937148679 від 28.06.2024 року в сумі 3049,75 грн. та пені за Кредитним договором №8441792 від 19.12.2024 року в розмірі 13000 грн., виходячи із таких мотивів. Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Як убачається із матеріалів справи, що згідно долучених до позовної заяви розрахунків заборгованості слідує, що представником позивача при нарахування загальної суми заборгованості позичальника [PERSON] за Кредитним договором №937148679 від 28.06.2024 року, серед іншого, нараховано неустойку в сумі 3049,75 грн., а за Кредитним договором №8441792 від 19.12.2024 року, серед іншого, нараховано пеню в розмірі 13000 грн., що суперечить п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, в силу якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 21 січня 2025 року справа №751/3052/23 виснував, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, зважаючи на запровадження 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, що на сьогодні не припинений та не скасований, а кредитні договори укладено під час дії воєнного стану (28.06.2024 та 19.12.2024), а тому заявлена вимога про стягнення із відповідачки на користь позивача неустойки за Кредитним договором №937148679 від 28.06.2024 року в сумі 3049,75 грн. та пені за Кредитним договором №8441792 від 19.12.2024 року в розмірі 13000 грн., що були нараховані позивачем під час дії воєнного стану, є незаконними та не можуть бути стягнуті. Інші доводи відповідачки та її представника у запереченні на позовну заяву суд вважає формальними і такими, що не спростовують заявлених позовних вимог, оскільки не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими судом доказами. Крім того, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява №63566/00, § 23). Відтак, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідачки перед позивачем та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 26\~756,51 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, нарахованими відсотками та комісією. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 3028 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, із відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 1892,68 грн. (26756,51/42806,26х3028). Ураховуючи викладене,

Outcome: partial