Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

01 вересня 2025 року адвокат Глушкова О.І., яка діє в інтересах [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернулася з позовом до Крижопільської селищної ради, [PERSON] про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] в м. Вінниці помер батько позивачки [PERSON] . На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з позивачкою та своєю дружиною (матір`ю позивачки) відповідачкою [PERSON] . Рішенням Крижопільського районного суду від 17 квітня 2025 року за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті батька визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла також земельна ділянка, розташована за вищевказаною адресою, площею 0,74 га, з яких: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та 0,49 га для ведення особистого селянського господарства, передана йому на підставі рішення виконавчого комітету Заболотненської сільської ради № 5 від 25 лютого 1994 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію присадибних земельних ділянок», затвердженого рішенням 17 сесії 5 скликання Заболотненської сільської ради Крижопільського району Вінницької області від 10 вересня 2009 року. Приватизація цих земельних ділянок була розпочата спадкодавцем [PERSON] та проводилася відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10 та Земельного кодексу України 1990 року. Однак, за життя [PERSON] не виготовив технічну документацію на земельні ділянки та не отримав правовстановлюючі документи. На даний час позивачка здійснює процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0521982600:02:001:0506, розташованої по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) як власник розташованого на земельній ділянці житлового будинку. Приватний нотаріус Питель М.С. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,49 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документа на неї. Разом з тим, позивачка має право на завершення процедури приватизації зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] , оскільки останній за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, однак не набув права власності на неї. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Крім того, задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів у Крижопільської державної нотаріальної контори. Протокольними ухвалами Крижопільського районного суду від 03 жовтня 2025 року, 14 жовтня 2025 року та 29 жовтня 2025 року було оголошено перерву у підготовчому засіданні за клопотаннями представників сторін, мотивованими необхідністю подання додаткових доказів. Ухвалою Крижопільського районного суду від 18 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Глушкова О.І. підтримала позовні вимоги за обставин, викладених у позовній заяві, та просила задовольнити позов. Вказала, що спірна земельна ділянка передана [PERSON] у власність на підставі рішення виконавчого комітету Заболотненської сільської ради № 5 від 25.02.1994 року. За життя він постійно користувався цією земельною ділянкою та розпочав процедуру її приватизації, яку не встиг завершити у зв`язку зі смертю. Представник співвідповідача Крижопільської селищної ради адвокат Панасюк В.Б. заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що позивачка не зверталася до Крижопільської селищної ради із заявою щодо завершення процедури приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства після смерті її батька. Вказана земельна ділянка не сформована, оскільки їй не присвоєно кадастровий номер, частина цієї земельної ділянки фактично розташована в полі. Співвідповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься її заява від 02.10.2025 року про розгляд справи без її участі, позов визнає. Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Відтак, після судових дебатів, враховуючи предмет спору та обставини справи, суд вирішив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення і оголосив, що судове рішення буде проголошено 16.12.2025 року о 09 год. 30 хв. Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 квітня 2025 року, яке набрало законної сили 20 травня 2025 року, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Обставини, що встановлені у вказаному рішенні суду, також стосуються розгляду справи за цим позовом, відтак вони в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення і доказуванню не підлягають. Предметом спору у цій справі є визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця. Судом встановлено, що рішенням 17 сесії 5 скликання Заболотненської сільської ради Крижопільського району Вінницької області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 844 «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України у 2009 році» на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» затверджено рішення виконавчого комітету Заболотненської сільської ради № 5 від 25 лютого 1994 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію присадибних земельних ділянок» (згідно списку). Згідно вказаного рішення [PERSON] (№ з/п у списку 362) передано у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,74 га, з яких: 0,25 га для будівництва, 0,49 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно рішення 28 сесії 8 скликання Крижопільської селищної ради від 23 грудня 2022 року № 1001 [ADDRESS] перейменовано на вул. Захисників України. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначенні статтею 122 ЗК України. Частиною першою статті 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянами України. Так, за нормою частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га, а для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 га, в селищах не більше 0,15 га, в містах не більше 0,10 га. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначений статтею 118 ЗК України. Так, згідно з вимогами частини 6 статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної земельної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. На час виникнення спірних правовідносин приватизація земельних ділянок була передбачена постановою Верховної Ради «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ та Декретом Кабінету Міністрів від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах 4 травня 1999 року № 43. Законом від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 1 січня 2002 року. Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Отже, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету № 15-92, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Земельний кодекс України у редакції, чинній до 1 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. У разі, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена і право на її завершення. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц та постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 128/1911/15-ц, від 30.06.2020 у справі № 623/633/17, від 25.03.2020 у справі № 158/1672/17, від 29.08.2019 у справі № 554/1195/17, від 04.11.2020 у справі № 545/1631/19, від 24.12.2021 у справі № 343/1341/20, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.11.2022 у справі № 752/1229/21, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, входить до складу спадщини. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 вказано, що особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц зазначено, що у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. Земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] , площею 0,74 га, з яких: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та 0,49 га для ведення особистого селянського господарства, передана спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Заболотненської сільської ради № 5 від 25 лютого 1994 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію присадибних земельних ділянок», затвердженого рішенням 17 сесії 5 скликання Заболотненської сільської ради Крижопільського району Вінницької області від 10 вересня 2009 року. Отже, [PERSON] розпочав процедуру приватизації вказаної земельної ділянки на підставі поданої ним заяви до Заболотненської сільської ради, що стало юридичною підставою для включення його даних до вищезазначеного рішення та відповідно свідчить про те, що компетентний орган визнав право спадкодавця на приватизацію та надав йому можливість здійснити подальші дії. Подання такої заяви свідчить про однозначно виражену волю спадкодавця на набуття права власності на земельну ділянку. Ця воля, хоч і не була повністю реалізована за його життя, становить безумовну правову підставу для звернення спадкоємців до суду з вимогою про визнання права на завершення приватизації. Саме з моменту подання відповідної заяви виникають правовідносини публічно-правового характеру між громадянином та органом державної влади чи місцевого самоврядування щодо розгляду питання приватизації. Попри відсутність технічної документації на земельні ділянки безпосередньо на день відкриття спадщини, суд констатує, що процес приватизації був розпочатий. Суд вважає хибними доводи представника Крижопільської селищної ради про те, що рішенням виконавчого комітету Заболотненської сільської ради № 5 від 25 лютого 1994 року було вирішено питання щодо передачі [PERSON] лише присадибної земельної ділянки, з огляду на те, що вказане рішення має назву «Про розгляд заяв громадян на приватизацію присадибних земельних ділянок» адже у рішенні 17 сесії 5 скликання Заболотненської сільської ради Крижопільського району Вінницької області від 10 вересня 2009 року, яким затверджено рішення виконавчого комітету Заболотненської сільської ради № 5 від 25 лютого 1994 року, зазначена загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS] 0,74 га, в тому числі для будівництва 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства 0,49 га. Крижопільською селищною радою не доведено жодними доказами прийняття будь-яких рішень про припинення права користування [PERSON] та вилучення з його користування земельної ділянки площею 0,49 га для ведення особистого селянського господарства, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,74 га за адресою: [ADDRESS] , як і не доведено наявності добровільної відмови [PERSON] від цієї земельної ділянки. Натомість відомостями з погосподарських книг за 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2016-2020 роки, 2021-2025 роки підтверджується та обставина, що спірна земельна ділянка постійно перебувала в особистому користуванні спадкодавця [PERSON] . Після смерті [PERSON] його спадкоємець [PERSON] набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. Зокрема, вона оформила право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та наразі проводить процедуру приватизації присадибної земельної ділянки за цією адресою. До складу спадщини входить, у тому числі, і право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочав процедуру безоплатної приватизації земельної ділянки у встановленому законом порядку, проте не завершив процес приватизації у зв`язку зі смертю. Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах переходить до спадкоємця, тобто в даному випадку перейшло до позивачки, яка є спадкоємцем за законом і прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а отже має право на завершення приватизації спірної земельної ділянки, розпочатої та незавершеної її батьком [PERSON] . При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, згідно якого наявність чи відсутність відмови органу приватизації не є обов`язковим фактом, з яким закон пов`язує можливість ухвалення судом рішення про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації. Щодо посилання представника Крижопільської селищної ради на обмеження права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність під час дії воєнного стану, то суд враховує, що предметом позовних вимог [PERSON] є визнання за нею права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті її батька, а не безоплатна передача земельної ділянки із земель комунальної власності. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність стороною позивача належними та допустимими доказами обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для визнання за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,49 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] .

Outcome: approved