Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

В обгрунтування позову зазначила, що позивачуна праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , загальною площею 34,6 м.кв., житловою площею 26,5 м.кв., що підтверджується витягом з ДРРРП на нерухоме майно від 18.06.2021 року, технічним паспортом. Відповідачу, [PERSON] , належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , загальною площею 34,6 м.кв., житловою площею 26,5 м.кв.Право спільної часткової власності на спірну квартиру у сторін виникло на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10.12.2018 року, постанови Чернівецького апеляційного суду від 05.03.2019 року, постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої чудової палати КСУ від 12.08.2020 року, справа № 725/1776/18, предметом розгляду яких був поділ спільного майна подружжя. Предметом поділу майна подружжя була квартира [ADDRESS] , загальною площею 34,6 м.кв., житловою площею 26,5 м.кв., яка була придбана у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу та ТЗ Volksvagen Passat реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14.09.2020 року у справі 725/3076/20 затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої [PERSON] отримав грошову компенсацію за ? частку ТЗ Volksvagen Passat реєстраційний номер [NUMBER] та припинено спільну часткову власність на спірний автомобіль, копія ухвали прилучена до позовної заяви. Шлюб між ними на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23.04.2018 року справа 725/851/18 - розірвано. Як вбачається із мотивувальної частини рішення суду, судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає з лютого 2018 року. Окрім цього, ухвалюючи рішення суду у справі № 725/3272/19 від 21.10.2019 року Першотравневий районний суд м. Чернівців встановив, що [PERSON] має іншу сім`ю та добровільно виїхав із спірної квартири. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після припинення фактичних шлюбних стосунків та розірвання шлюбу, колишній чоловік не проживає у спірній квартирі, не цікавиться, не приймає участь в утриманні та сплаті комунальних та експлуатаційних витрат, які в свою чергу сплачує позивачка, що підтверджується квитанціями по сплаті комунальних та експлуатаційних послуг за період з 2023 по 2025 роки. Підставою розірвання шлюбу була неодноразова протиправна поведінка колишнього чоловіка по відношенню до неї, так і до їхньогосина, що підтверджується постановою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 12.02.2018 року, у відповідності до якої [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства. З моменту розірвання шлюбу і по теперішній час між ними залишились неприязні стосунки, окрім цього, колишній чоловік знаходиться у інших шлюбних стосунках, що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців суду у справі № 725/3272/19 від 21.10.2019 року Станом на момент подання позовної заяви, позивач та син проживають у квартирі, що підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб. Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 року №48/25-29, проведеного судовим експертом КНДІСЕ Созонтовою К.С. у відповідності з вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва зокрема, п.п. 5.17; 5.19 ДБН В.2.2.-15-2019 Житлові будинки. Основні положення, ДБН В.3.2-2-2019 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, ДБН В.2.5.-20-2001 Газопостачання, методичних рекомендацій поділити в натурі приміщення квартири [ADDRESS] між співвласниками в частинах - 1/2 частка належить співвласнику [PERSON] та 1/2 частка належить співвласнику [PERSON] - технічно неможливо, вартість якого становить 942 000.00 гривень, висновок міститься у додатку. Отже, з огляду на вищевикладене, позивачка вважає що у неї існують достатні підстави для звернення до суду із вимогою про припинення права власності на ? частку із одночасним визнанням права власності, оскільки між колишнім подружжям склалися неприязні відносини через вчинення відповідачем відносно неї насильства, тому спільне користування квартирою є неможливим, позивачка несе всі матеріальні витрати по утриманню квартири, в свою чергу, відповідач як співвласник не сплачує комунальних послуг та не цікавиться майном, не несе витрат на утримання квартири, чим порушує її права розпорядження та користування майном. Не зважаючи на те, що відповідачу належить 1/2 частка у майні, тобто є рівною, загальна площа якого складає 34,6 кв.м., квартира є неподільною, розподіл і виділ їхніх часток є технічно неможливим, з чого слід дійти до висновку, що припинення права відповідача на 1/2 частку у спірній квартирі не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він фактично не проживає у цій квартирі, а позивачкою буде до початку розгляду справи по суті внесено на депозитний рахунок компенсацію вартості за 1/2 частку квартири [ADDRESS] у розмірі 471 000,00 гривень. Просила припинити право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , що згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10.12.2018 року, постанови Чернівецького апеляційного суду від 05.03.2019 року, постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої чудової палати КСУ від 12.02. 2020 року, справа № 725/1776/18, належить [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Виплатити [PERSON] компенсацію вартості за 1/2 частку квартири [ADDRESS] у розмірі 471 000,00 гривень. У поданому відзиві представник відповідпача зазначила, що вважає вимоги, викладені в позовній заяві, невиправданими, необґрунтованими, та такими, які не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. У позовній заяві позивачка стверджує, що «ухвалюючи рішення суду у справі № 725/3272/19 від 21.10.2019 року Першотравневий районний суд м. Чернівців встановив, що [PERSON] має іншу сім`ю та добровільно виїхав із спірної квартири». Однак, з квартири позивач виїхав не добровільно, а через те, що позивачка створила там умови, неможливі для його перебування, неодноразово змінювала замки та не допускала відповідача до користування його майном. Крім того, в матеріалах справи містяться докази, які вказують на перешкоджання доступу позивачкою до власного майна відповідачу, а саме звернення відповідача до правоохоронних органів, що додається. Вказувала, що відповідач не проживає у спільній квартирі, оскільки, його до квартири не допускає позивачка, цікавитись станом свого майна відповідач не має змоги, оскільки, і позивачка, і син із відповідачем не спілкуються, у всіх їхніх меседжерах відповідач заблокований і не має змоги ні подзвонити, ні написати. Щодо сплати комунальних платежів оскільки відповідач в квартирі не має змоги проживати, то, відповідно, і не користується жодними комунальними послугами. Тому, логічно, що не проживаючи там, відповідач не споживає ні воду, ні газ, ні електроенергію, а, отже, і платити за неспожиті послуги не повинен. Витрати газу, води та електроенергії у спірній квартирі обліковуються лічильниками і сплачуються згідно з фактичними показниками використаних послуг. Також, припинення права власності на 1/2 частку квартири завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскілки він є співвласником, зареєстрований в кв. [ADDRESS] та іншим житлом не забезпечений, не володіє жодним нерухомим майном. Внаслідок припинення права Відповідача на частку будуть порушені його інтереси й заподіяна майнова шкода. Також, щодо вартості 1/2 частки, вказувала, що квартира знаходиться в центрі міста, в престижному районі «старого міста», поруч з транспортною розв`язкою, залізничним вокзалом, розвиненою інфраструктурою та в особняку всього на дві квартири, має власне огороджене замощене подвір`я з підсобними приміщеннями, підвал та велике горище. Це все в сукупості значно підвищує її ринкову вартість. Вартість подібних квартир в м. Чернівці на даний час становить від 1 900 000,00 грн. Вважає вартість, зазначену у висновку експертизи, суттєво заниженою та такою, яка не відповідає фактичній вартості квартири. Так, на сторінці 9 висновку зазначено фактичну площу квартири 65,1 кв. м. Це також підтверджується фотографіями, наявними у висновку будівельно-технічної експертизи, та планом і технічним паспортом квартири, доданими позивачкою до позову. У технічному паспорті квартири, виготовленому у березні 2018 року (додається) вказано, що квартира складається з трьох кімнат загальною площею 70,5 кв.м. За рішенням експертизи ринкова вартість 1 кв. м. квартири [ADDRESS] становить 30 244,4 грн. Навіть, якщо враховувати таку явно занижену вартість, то: 30 244,4 х 65,1 = 1 968 910,44 : 2 = 984 455,22 грн. А запропонованих позивачкою 471 000,00 грн. не вистачить на придбання не те, що житла, рівноцінного частці Відповідача, а взагалі ніякого. У поданій відповіді на відзивпозивачка вважає, що заперечення відповідача по суті справи зводиться до того, що відсутні підстави припинення права відповідача на частку в спільному майні, визначені ч.1 ст. 365 ЦК України, зокрема, отримання грошової компенсації завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. В свою чергу, відсутнє посилання на джерело визначення ринкової вартості спірного майна, зазначеного у відзиві в розмірі 1 900 000,00 гривень. Окрім цього, безпідставно, визначає загальну площу спірної квартири у розмірі 65,1 кв.м. Разом з тим, вказані обставини, без долучення відповідних доказів самі по собі не можуть бути підставою для відмови у позові. Щодо незгоди відповідача із висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 року №48/25-29 слід зауважити наступне. У відзиві відповідача спостерігається проста незгода із вартістю його частки в розмірі 471 000,00 грн., проте відповідачем не надано жодних доказів для спростування такої оцінки, а тільки озвучено вартість, схожих на його думку об`єктів нерухомості, та сума, яка би його влаштувала без долучення будь-яких доказів задля підтвердження його думки. Коментар відповідача про спірну квартиру та більшу її вартість за рахунок підвалу, горища, подвір`я не заслуговують на увагу суду, оскільки на праві власності позивачці та відповідачу наразі належить по 1/2 частці квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 34,6 кв.м. та житловою площею 26,5 кв.м., що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наявними у матеріалах справи. Відповідно оцінка за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 року №48/25-29 проведена того майна, яке належить учасникам справи на праві власності на момент проведення такої оцінки. Слід зауважити, що дана квартира знаходиться в старому будинку, який потребує капітального ремонту, в першу чергу повного перекриття даху (фотографії станом на 08.10.2025 додаються), де наглядно видно що дах потребує капітального ремонту. Твердження відповідача про наявність трьох кімнат після перепланування квартири та розширення за рахунок підвальних приміщень також не відповідає дійсності. Протягом червня-листопада 2005 року було проведено перепланування квартири з добудовою за рахунок підвальних приміщень. Тобто, було зроблено ремонт в підвальних приміщеннях та за їх рахунок зроблено розширення загальної площі квартири до 65,7 кв.м, житлова площа квартири залишилася без змін (дві житлові кімнати загальною площею 27,3 кв.м), оскільки підвальні приміщення не можуть бути житловими. Відповідно до інвентаризаційної справи від 17.10.2005 року квартира станом на 17.10.2005 року стала складатися з двох житлових кімнат площею 17,3 кв.м і 10 кв.м, кухні 8,4 кв.м, столової 14,4 кв.м, санвузла 2,5 кв.м та двох коридорів 8,1 кв.м і 4,4 кв.м. (копія інвентаризаційної справи наявна в матеріалах справи). Згідно технічного паспорту, який долучений відповідачем до відзиву, квартира також залишилася двохкімнатною. Право власності на квартиру з новимипараметрами не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Предметом позову у справі 725/6191/25 є припинення права власності на частку у спільному майні шляхом сплати грошової компенсації у відповідності до визначеної ринкової вартості зазначеної у висновку судового експерта, натомість відповідач розцінює визначену вартість його 1/2 частки як пропозицію купівлі рівноцінного майна, що не є предметом даного спору. У квартирі відповідач не проживає більше семи років, оскільки добровільно покинув власне житло та після укладення шлюбу по теперішній час проживає у дружини. Спільне володіння і користування з відповідачем [PERSON] даною квартирою є неможливим. Позивачка з відповідачем разом не проживають, спільне господарство не ведуть, не пов`язані спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, між ними відсутня будь-яка комунікація у зв`язку з неприязними відносинами, що підтверджує і сам відповідач у своєму відзиві, тому припинення права на частку [PERSON] у праві власності на вказану квартиру з виплатою останньому грошової компенсації за його частку вирішить наявну конфліктну ситуацію. Припинення права власності [PERSON] на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласнику квартири, та членам його сім`ї, оскільки він проживає в квартирі у [ADDRESS] , яка належить на праві власності його дружині, в свою чергу позивач та їх спільний син залишаються проживати у спірній квартирі, і припинення права на частку відповідача у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він отримає за неї грошову компенсацію, а член його сім`ї син залишається проживати із матір`ю. Позивач у судовому засіданні просила задовольнити позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача підтримала поданий позов та просила його задовольнити. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи на його необгрунтованість та зазначивши, що спірна частка квартири є єдиним житлом відповідача та грошова компенсація є такою, що не дасть змоги відповідачу придбати хоча б якесь житло. Суд, заслухваши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію сторін, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 1 3 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , та відповідачу, [PERSON] , належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS] , загальною площею 34,6 м.кв., житловою площею 26,5 м.кв., що підтверджується витягом з ДРРРП на нерухоме майно від 18.06.2021 року. Право спільної часткової власності на спірну квартиру у них виникло на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10.12.2018 року, постанови Чернівецького апеляційного суду від 05.03.2019 року, постанови Верховного суду у складі колегії суддів Другої чудової палати КСУ від 12.08.2020 року, справа № 725/1776/18, предметом розгляду яких був поділ спільного майна подружжя. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 року №48/25-29, проведеного судовим експертом КНДІСЕ Созонтовою К.С. у відповідності з вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва зокрема, п.п. 5.17; 5.19 ДБН В.2.2.-15-2019 Житлові будинки. Основні положення, ДБН В.3.2-2-2019 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, ДБН В.2.5.-20-2001 Газопостачання, методичних рекомендацій поділити в натурі приміщення квартири [ADDRESS] між співвласниками в частинах - 1/2 частка належить співвласнику [PERSON] та 1/2 частка належить співвласнику [PERSON] - технічно неможливо, вартість якого становить 942 000.00 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Отже, стаття 365 ЦК України регулює випадки, коли позивач, співвласник майна, має на меті позбавлення права власності на частку майна інших співвласників, відповідачів у справі. Інститут права спільної власності характеризується множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком особам суб`єктам відносин власності (співвласникам). Причому відносини спільної власності можуть виникати між будь-якими суб`єктами права власності фізичними, юридичними особами, державою, територіальними громадами тощо. Суб`єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном, але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.11.2021 року у справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21), аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1ст.365ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України)». Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла, а саме квартири [ADDRESS] разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Вартість належної відповідачу частки спірного житла становить 471 000 гривень, які позивачка сплатила відповідачу. З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення права відповідача на частку у спільній квартирі, із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів відповідача оскільки не завдасть істотної шкоди інтересам такого співвласника. Враховуючи, що частка відповідача виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає та не користується ним, а також те, що позивачем здійснено з відповідачем розрахунок у якості компенсації вартості за належну останньому частку, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на 1/2 частку у спільному майні та визнати право власності на таку частку за позивачем.

Outcome: approved