Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просила: зобов`язати відповідача відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на її рахунку, безпідставно списаних (перерахованих) 22.10.2024 року з банківського рахунку [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] , належного їй, у сумі 76773,03 грн; стягнути з відповідача на її користь безпідставно списані (перераховані) особисті кошти з банківського рахунку [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] , в сумі 6580,03 грн; визнати всі нараховані АТ КБ «ПриватБанк» з 22 жовтня 2024 року кредитні зобов`язання, відсотки, штрафи і пені згідно Договору №SAMDNWFC000215113110 від 30.10.2015 року по банківському рахунку № [NUMBER] , по банківській картці № [NUMBER] та банківській картці [NUMBER] незаконними та зобов`язати відповідача їх списати; стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. На обґрунтування позову зазначала, що вона 30 жовтня 2015 року стала клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» на підставі Договору №SAMDNWFC000215113110 від 30.10.2015 року (надалі - Договір). На підставі укладеного Договору Відповідачем відкрито банківський рахунок № [NUMBER] у валюті - українська гривня, на підставі якого здійснено випуск банківської картка із № [NUMBER] . 16.10.2024 року в період з 8:53 год., до 09:03 год. з належного Позивачці вказаного вище банківського рахунку № [NUMBER] , банківської картка № [NUMBER] , шляхом шахрайських дій було списано власні кошти Позивачки шляхом вчинення п`яти послідовних банківських операцій, які наведені нижче, на загальну суму 6580,03 грн, що підтверджується Випискою по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00021511310 від 30.10.2015 за період 16.10.2024 - 24.10.2024, що додається до цієї позовної заяви. 16.10.2024 вона здійснила дзвінок на гарячу лінію банку «ПРИВАТБАНК» з метою блокування банківської картки із № [NUMBER] для недопущення ймовірних повторних неправомірних дій. 16.10.2024 вона невідкладно звернулась в відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що по вул. Шевченка, 31 у м. Львові з метою повідомлення банку про вчинені щодо неї шахрайські дії та з проханням вжити заходів з метою відновлення попередньої суми коштів на банківській картці. Цього ж дня за допомоги консультанта відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що по вул. Шевченка, 31 у м. Львові [PERSON] , їй було видано нову банківську картку № [NUMBER] . Однак, як з`ясувалося згодом, консультант АТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час видачі нової картки не вжила усіх належних від неї заходів з метою недопущення подібних дій у майбутньому, а саме замість закриття належного їй банківського рахунку [NUMBER] , Договір №SAMDNWFC000215113110 від 30.10.2015 року, з якого відбулось шахрайське стягнення коштів, та відкриття нового рахунку, остання перевипустила платіжну картку з прив`язкою до вищезазначеного поточного банківського рахунку відкритого 30.10.2015 року. В подальшому, 22 жовтня 2024 року, о 00 годині 00 хвилин, із банківської картки № [NUMBER] (банківського рахунку [NUMBER] згідно Договору №SAMDNWFC000215113110 від 30.10.2015) було повторно вчинено шахрайські дії шляхом стягнення суми кредитних коштів у розмірі 1850,23 доларів США, що на момент вчинення правопорушення становило 76 773, 03 грн. З огляду на викладене вище, вона заблокувала 24.10.2024 за допомогою мобільного застосунку Приват24 перевипущену банківську картку № [NUMBER] і 25.10.2024 звернулась в Відділ поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 190 КК України. На підтвердження обставин про порушення кримінального провадження №12024141390001036 за ч. 4 ст. 190 КК України слідчим надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.10.2024. В результаті шахрайських дій з належного Позивачці банківського рахунку [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» Договір №SAMDNWFC000215113110 від 30.10.2015 року було списано її особисті кошти в розмірі 6580,03 грн, та кредитні кошти в розмірі - 76 773,03 грн., чим завдано збитків на загальну суму 83353,06 грн. Вона надіслала на електронну адресу відповідача повідомлення із проханням вжити заходів для врегулювання ситуації, що склалась та повернення коштів. Такі повідомлення були надіслані з її електронної скриньки [INFO] на електронні скриньки відповідача, а також письмові заяви на адресу відповідача. Станом на дату підписання цієї позовної заяви подані нею повідомлення не були розглянуті. Дані обставини свідчать про те, що відповідачем не вчинено жодних дій, щодо повернення її власних коштів в розмірі 6580,03 грн та анулювання кредитного балансу у розмірі 76773,03 грн, які були списані внаслідок проведення шахрайських дій у зв`язку із бездіяльністю позивача. Крім цього, будучи особою, яка на даний момент не перебуває у постійних трудових відносинах, стикнулась із значним стресом та душевними хвилюваннями, оскільки не маючи постійного доходу, сума у розмірі 6580,03 грн власних коштів, які були списані із рахунку, є чималою та могла б бути спрямованою на покрити частину власних витрат, не говорячи уже про суму в розмірі 76773,03 грн, яка була стягнена із кредитних коштів та яка є для неї непідйомною для відшкодування. З огляду на це вона перебувала в напруженому стані протягом тривалого періоду часу, не знаючи та не розуміючи позиції відповідача з цього приводу, намагаючись знайти із ним консенсусу, оскільки жодної відповіді не отримала навіть до моменту подання цієї позовної заяви, будучи не в змозі оцінити перспективи повернення власних та кредитних коштів, протягом усього часу перебувала та продовжує перебувати у тривожному та схвильованому стані, що завдає неабиякої шкоди. Різко негативно вплинуло на її самопочуття фізичне та моральне ще те, що відповідач своїми діями не лише не сприяв та не вживав заходів з метою врегулювання ситуації, що склалась, не намагався вести діалог щодо спільного пошуку рішення у даній справі, а навпаки, свідомо намагається покласти вину на неї та стимулювати її до відшкодування процентів за списані кредитні кошти. Тому вважає, що на її користь з відповідача підлягає стягненню моральна шкода. Ухвалою від 02 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 01 січня 2025 року від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Деркач О.Р. надійшов відзив на позовну заяву. На обґрунтування відзиву зазначає таке. Як вбачається з руху коштів по картці [NUMBER] , зафіксовано неодноразові списання коштів, які мали місце 16.10.2024 року в період часу з 08:53:47 до 09:03:15. Відбулось п`ять спірних транзакцій поспіль сумами з 1161,41 грн. (еквівалент 27,99 дол. США) до 1459,75 грн (еквівалент 35,18 дол. США). Усього на загальну суму 6634,03 грн (еквівалент 159,88 дол. США). Вказані перекази коштів мали місце на користь UPS*INTERNETSHIPWAYBIL, 55 GLENLAKE PKWY NE, 22.10.2024 р. відбулося списання коштів по картці [NUMBER] у розмірі 76773,03 грн (еквівалент 1850,23 дол. США) на користь UPS*ADJ00402994024241, 55 GLENLAKE PKWY. На повернення вказаних коштів на рахунок позивачки Баком були сформовані 25.10.20224 та 30.10.2024 заявки за номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . По усім вказаним заявкам виставлено Chargeback, проводиться претензійна робота на повернення коштів. Кошти у розмірі 76773 грн зараховані на картку [NUMBER] 17.12.2024, а кошти у розмірі 6634,03 грн зараховані на цю ж картку [INFO] . Таким чином, в частині позовних вимог: зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку безпідставно списаних (перерахованих) 22.10.2024 року з банківського рахунку [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] належного Позивачу у сумі 76773,03 грн та стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" безпідставно списані (перераховані) особисті кошти з банківського рахунку [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] у сумі 6 580,03 грн., провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Так, до позовної заяви не надано доказ (наприклад, розрахунок заборгованості чи ін.) на підтвердження обставини нарахування банком за картковими рахунками № № [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] та банківській картці [NUMBER] будь-яких процентів, у тому числі, пені, комісії за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися, зокрема і внаслідок проведення оспорюваної операції (транзакція), що мала місце 16 та 22 жовтня 2024 року. Більше того, з виписки по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору № SAMDNWFC000215113110 від 30.10.2015 за період 16.10.2024 - 24.10.2024 вбачається, що після оспорюваної трансакції, 22.10.2024 по 24.10.2024 відбулось користування кредитними коштами (здійснено ряд трансакцій) на суму 6436,64 грн. Відповідно вказані транзакції стосувались кредитних коштів, власником яких є банк, а не клієнтка [PERSON] . Крім того, у випадку звернення банку в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачка вправі буде обрати такий спосіб захисту своїх прав та інтересів, як подання заперечень із посиланням на відповідні докази та норми права стосовно неправомірності таких нарахувань чи подачі зустрічного позову про захист прав споживачів. За вказаних обставин та відсутності звернення банку в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вищезгаданим кредитним договором, тому вважає, що подання [PERSON] позову до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів є передчасним. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, встановивши відсутність порушеного права позивача, судам не слід здійснювати оцінку обраного позивачем способу захисту відсутнього у нього порушеного права (інтересу) та правову оцінку по суті спору. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то така не підлягає до задоволення, оскільки покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Щодо попереднього розрахунку судових витрат у фіксованому розмірі 18000 грн, то оскільки відсутні правові підставі до задоволення вказаних вимог, той відповідно відсутня підстава стягнення судових витрат. 20 лютого 2025 року від представника позивача адвоката Калиновського В.В. на адресу суду надійшли додаткові пояснення, яких він просить звернути увагу суду на таке. Щодо відновлення залишку кредитних коштів (кредитний ліміт) на рахунку Позивача та повернення суми власних коштів (позовні вимоги 1 та 2). Як вбачається із виписки по картці/рахунку від 09.01.2025 відповідачем здійснено повернення коштів позивачці у сумі 81947,31 гривень, з огляду на це, відсутні підстави для підтримання позовних вимог викладених в пункті 1 та пункті 2 прохальної частини позовної заяви. Щодо позовної вимоги про визнання усіх нарахованих з боку Відповідача кредитних зобов`язань, відсотків, штрафів і пені незаконними та зобов`язати їх списати. Також, як вбачається із виписки по картці/рахунку від 09.01.2025 відповідачем двічі здійснено списання відсотків за використання кредитного ліміту, а саме: 01.12.2024 за ставкою 3,4 відсотка нараховано та стягнено 3442,99 гривень; 01.01.2025 за ставкою 3,4 відсотка нараховано та стягнено 1478,08 гривень, що загалом становить 4921,07 гривень. В подальшому, 29.01.2025 року, на банківський рахунок позивачки відбулось надходження суми 4921,07 гривень, що підтверджується Довідкою від 19.02.2025 № 817VANTR9G5TE80R, в деталях операції вказано: «Перерахунок договору. Призначення: RISH_SUDU». Гаряча лінія відповідача повідомила, що ці кошти надійшли у якості виконання рішення суду, проте якого саме рішення - не повідомили. У позивача відсутні будь-які інші судові спори і так як сума, що повернулась - 4921,07 гривень, є аналогічною сумі, яка була стягнена в якості відсотків за використання кредитного ліміту. Позивач вважає, що ці кошти були повернені в якості виконання відповідачем ухвали про забезпечення позову Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2024 року у даній справі, а відтак дана сума була вирахуваною з коштів, які були першочергово списані шахрайським шляхом та в подальшому повернені банком на користь позивача у загальному розмірі 76773,03 гривень, з якої банк самостійно на власний розсуд нарахував та стягнув із позивача відсотки за використання кредитного ліміту, який фактично не використовувався позивачем. Відтак, зважаючи на позовну вимогу викладену в пункті 3 прохальної частини позовної заяви у даній справі, слід визнати незаконним нарахування та стягнення з позивача суми у розмірі 4 921,07 грн відсотків за використання кредитного ліміту та зобов`язати відповідача списати їх та повернути позивачу. Усі інші позовні вимоги, які викладені в п. 4 та п. 5 позовної заяви у даній справі є незмінними. 26 лютого 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшла відповідь на додаткові пояснення представника позивача Калиновського В.В., у яких вона зазначає таке. В додаткових поясненнях представник позивачки зазначає, що, зважаючи на позовну вимогу, викладену в пункті 3 прохальної частини позовної заяви у даній справі, вважаємо за необхідне визнати незаконним нарахування та стягнення з позивача суми у розмірі 4921,07 гривень відсотків за використання кредитного ліміту та зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» їх списати та повернути позивачу. З наведеного вбачається, що представник позивачки намагається змінити позовну вимогу в додаткових поясненнях, що не передбачено нормами ЦПК України. Враховуючи, що станом на 01.01.2025 АТ КБ «ПриватБанк» повернув на рахунок [PERSON] нараховані відсотки у розмірі 4921,07 гривень, то провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання усіх нарахованих з боку Відповідача кредитних зобов`язань, відсотків, штрафів і пені незаконними та зобов`язати їх списати, підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Крім цього, доказів протиправної поведінки АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви не надано, а голослівні твердження представника позивачки про не вжиття заходів з метою врегулювання ситуації спростовуються відзивом на позов та виписками по рахунку, які свідчать про зарахування коштів на рахунок позивачки в повному обсязі. Відтак, вимога щодо стягнення моральної шкоди, не підлягає задоволенню. Щодо судових витрат , оскільки відсутні правові підставі до задоволення вказаних вимог, той відповідно відсутня підстава стягнення судових витрат. Ухвалою від 07 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Представник [PERSON] адвокат Калиновський В.В. в судовому засіданні надав суду пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, додатково зазначив таке. Банк повернув незаконно списані кошти, однак це здійснено на підставі ухвали про забезпечення позову, цю суму просив залишити на рахунку позивача і списати нараховані відсотки, які були нараховані за незаконне списання коштів. Вимогу щодо моральної шкоди просить задовольнити. Вимогу щодо стягнення витрат на правову допомогу просить задовольнити в сумі 6000 грн. Також зазначає, що у додаткових поясненнях ним уточнено суму коштів, яка підлягає стягненню, у межах позовних вимог (п. 3 прохальної частини). Його довірителька наполягає на поверненні коштів. Підтверджує той факт, що списані кошти були повернуті, але це здійснено на підставі ухвали суду про забезпечення позову. Якщо кошти перераховані на підставі ухвали суду про забезпечення позову, а не у зв`язку їх повернення, тому після скасування забезпечення позову, банк зможе повернути їх назад, в зв`язку з чим просить зафіксувати суму, щоб убезпечити від такого, при цьому, така вимога не є вимогою на майбутнє. Крім цього, зазначає, що у грудні банк повернув кошти на рахунок позивача, однак в січні були нараховані відсотки на цю суму. На якій стадії перебуває кримінальне провадження, йому не відомо. Представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Деркач О.Р. підтримала відзив на позовну заяву та відповідь на письмові пояснення, додатково зазначила таке. Сума коштів, списана шахрайським способом, що було встановлено банком, повернута на рахунок позивача. Змінена позивачем вимога не підлягає задоволенню, оскільки така не може заявлятись у додаткових поясненнях. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, така не підлягає задоволенню, оскільки не наведено доказів, що така булла заподіяна позивачці. Зазначила, що після звернення позивача на гарячу лінію Приват Банку, її заявка булла прийнята та її було повідомлено, що така буде розглянута протягом 60 днів і в цей строк кошти були проведені. Пояснення представника позивача будуються на припущеннях. Кошти були повернені на рахунок позивача на підставі її заявок, що підтверджується виписками, списання відсотків також нараховано на цю суму. Якби не було підстав для перерахунку, банк би не здійснив такого, міг би лише зупинити нарахування відсотків. Перерахунок був здійснений і на виконання ухвали суду, і в результаті встановленого несанкціонованого списання. Стороною позивача обрано неправильний спосіб захисту. Заслухавши думку представників сторін, оцінивши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 статті 16 ЦК України) Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Суд встановив, що [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» на підставі Договору №SAMDNWFC000215113110 від30 жовтня 2015 року. На підставі цього Договору АТ КБ «ПриватБанк» було відкрито банківський рахунок № [NUMBER] у валюті - українська гривня, на підставі якого здійснено випуск банківської картка із № [NUMBER] . Відповідно до виписки банківського рахунку № [NUMBER] , банківської картка № [NUMBER] , шляхом вчинення п`яти послідовних банківських операцій, за період 16.10.2024 - 24.10.2024, було списано кошти, на загальну суму 6580,03 грн, а саме: 1. Дата операції: 16.10.2024, 09:03, Рахунок: [NUMBER] , Угода №SAMDNWFC00021511310, від 30.10.2015, Деталі операції: UPS*INTERNETSHIPWAYBIL, 55 GLENLAKE PKWY NE Сума у валюті операції: -27,99 USD Сума у валюті картки: -1161,41; 2. Дата операції: 16.10.2024, 09:01, Рахунок: [NUMBER] , Угода №SAMDNWFC00021511310, від 30.10.2015, Деталі операції: UPS*INTERNETSHIPWAYBIL, 55 GLENLAKE PKWY NE, Сума у валюті операції: -35,18USD, Сума у валюті картки: -1459,75; 3. Дата операції: 16.10.2024, 08:59, Рахунок: [NUMBER] , Угода №SAMDNWFC00021511310, від 30.10.2015, Деталі операції: UPS*INTERNETSHIPWAYBIL, 55 GLENLAKE PKWY NE, Сума у валюті операції: -35,18USD, Сума у валюті картки: -1459,75; 4. Дата операції: 16.10.2024, 08:56, Рахунок: [NUMBER] , Угода №SAMDNWFC00021511310, від 30.10.2015, Деталі операції: UPS*INTERNETSHIPWAYBIL, 55 GLENLAKE PKWY NE, Сума у валюті операції: -31,16 USD, Сума у валюті картки: -1292,95; Дата операції: 16.10.2024, 08:53, Рахунок: [NUMBER] , Угода №SAMDNWFC00021511310, від 30.10.2015, Деталі операції: UPS*INTERNETSHIPWAYBIL, 55 GLENLAKE PKWY NE, Сума у валюті операції: -30,37USD, Сума у валюті картки: -1260,17. Згідно з випискою по картці/рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00021511310 від 30.10.2015 за період 16.10.2024 - 24.10.2024, було повторно стягнено суми кредитних коштів у розмірі 1850,23 доларів США, що на момент вчинення правопорушення становило 76773,03 грн. Дата операції: 22.10.2024, 00:00, Рахунок: [NUMBER] , Угода № SAMDNWFC00021511310 від 30.10.2015, Деталі операції: ПОКУПКА, Кур`єрські послуги Сума у валюті операції: -1850,23 USD, Сума у валюті картки: -76 773,03. З метою повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» про вчинені шахрайські дії, [PERSON] надіслала на електронну адресу банку повідомлення із проханням вжити заходів для врегулювання ситуації, що склалась та повернення коштів. Такі повідомлення були надіслані з електронної скриньки: [INFO] на електронні скриньки відповідача, а саме: 28 жовтня 2024 року з електронної скриньки [INFO] на електронну скриньку [INFO] було надіслано повідомлення про шахрейське списання коштів з картки із додатками; 28 жовтня 2024 року з електронної скриньки [INFO] на електронну скриньку [INFO] було надіслано повідомлення про шахрайське списання коштів з картки із додатками; 06 листопада 2024 року з електронної скриньки [INFO] на електронні скриньки [INFO] , [INFO] було повторно надіслано повідомлення про шахрейське списання коштів з картки із додатками. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 25.10.2024 було внесено відомості до цього реєстру за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство) на підставі заяви [PERSON] в зв`язку із списанням її рахунку зазначених вище коштів. Щодо вимог [PERSON] про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів (кредитний ліміт) на її рахунку, безпідставно списаних (перерахованих) 22.10.2024 року з банківського рахунку [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] в сумі 76773,03 грн та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь безпідставно списаних (перерахованих) особистих коштів з банківського рахунку [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] в сумі 6580,03 грн, суд зазначає таке. Згідно з дослідженою судом випискою по картці/рахунку [PERSON] від 09.01.2025, АТ КБ «ПриватБанк» здійснено повернення коштів позивачці, в тому числі відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 81947,31 грн, а саме: 17.12.2024 - 76733,03 грн, 20.12.2024 - 1161,41 грн, 1459,75 грн, 1260,17 грн і 1292,95 грн. Враховуючи наведене вище, що суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» фактично відновило порушене право [PERSON] . Також з врахуванням цього позивач у додаткових поясненнях від 20 лютого 2025 року відмовилася від підтримання зазначених позовних вимог, викладених у пунктах 1 та 2 позовної заяви (проте не відмовилась від позову в цій частині). Отже, у вказаній частині між сторонами не залишилося неврегульованих питань, оскільки спірні питання врегульовано самими сторонами. Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Аналогічні висновки висловлені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що слід закрити провадження у справі в цій частині. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання всіх нараховані АТ КБ «ПриватБанк» з 22 жовтня 2024 року кредитних зобов`язань, відсотків, штрафів і пені згідно Договору №SAMDNWFC000215113110 від 30.10.2015 року по банківському рахунку № [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] та банківській картці [NUMBER] незаконними та зобов`язати їх списати, суд зазначає таке. У додаткових письмових поясненнях від 20 лютого 2025 року представник позивача [PERSON] вказує, що 29 січня 2025 року на банківський рахунок позивача надійшло 4921,07 грн, що підтверджується Довідкою від 19.02.2025 №817VANTR9G5TE80R, в деталях операції вказано: «Перерахунок договору. Призначення: RISH_SUDU». Позивач вважає, що ці кошти були повернені в якості виконання відповідачем ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2024 року про забезпечення позову у даній справі. Дана сума була вирахувана з коштів, які були першочергово списані шахрайським шляхом та в подальшому повернені банком на користь позивача у загальному розмірі 76773,03 грн, з якої банк самостійно на власний розсуд нарахував та стягнув з позивача відсотки за використання кредитного ліміту, який фактично нею не використовувався. Тому, на думку позивача, у разі відмови у задоволенні позову в цій часті та подальшого скасування заходів забезпечення позову, існує реальна небезпека того, що Банк повторно спише ці кошти. Зі змісту статей 15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18). Водночас, як описано вище, 29 січня 2025 року на банківський рахунок [PERSON] надійшло 4921,07 грн, що підтверджується Довідкою від 19.02.2025 №817VANTR9G5TE80R. Отже, в цій частині АТ КБ «ПриватБанк» також фактично відновило порушене право [PERSON] , відповідно, у вказаній частині між сторонами не залишилося неврегульованих питань. При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача, що твердження позивача і її представника про те, що у разі відмови у задоволенні позову в цій часті та подальшого скасування заходів забезпечення позову, існує реальна небезпека того, що Банк повторно спише ці кошти, є припущенням, яке не підтверджене жодними доказами, в тому числі і поведінкою самого АТ КБ «ПриватБанк», який, навпаки, після отримання повідомлень [PERSON] про несанкціоноване списання (перерахування) коштів з її рахунку у встановлений нормативними актами строк провів відповідну перевірку та поернув позивачу дані кошти. А відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження представника позивача на те, що згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 19 лютого 2025 року №817VANTR9G5TE80R, в деталях операції вказано: «Перерахунок договору. Призначення: RISH_SUDU», що, на його переконання, свідчить, що ці кошти були повернені виключно на виконання відповідачем ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2024 року про забезпечення позову, суд також вважає припущенням та відхиляє. Враховуючи наведені обставини, положення п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, висновки, висловлені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, суд дійшов висновку, що провадження у справі в цій частині також слід закрити. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, відповідно до змісту наведених норм підставою виникнення зобов`язання про компенсацію збитків та моральної шкоди є заподіяння збитків та завдання моральної шкоди іншій особі. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Відповідно до норм ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При цьому, відповідно до норм ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. А відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечення. Однак всупереч наведеним вище вимогам процесуального закону [PERSON] не довела факту заподіяння їй моральної шкоди та не обґрунтувала пред`явленого розміру відшкодування такої шкоди, не надав належних доказів на обґрунтування цієї позовної вимоги. Також суд враховує, що, як описано вище, АТ КБ «ПриватБанк» до вирішення справи судом самостійно фактично відновило порушені права позивача. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь моральної шкоди, слід відмовити. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи те, що суд не задовольнив позов [PERSON] повністю або частково, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed