Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] 02.10.2025 року звернувся із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що з часу ухвалення судового наказу Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 02.12.2022 року у справі № 333/5569/22, яким з позивача було стягнуто аліментні виплати в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу на користь відповідачки [PERSON] для утримання двох дітей - [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), істотно змінилися обставини його сімейного та матеріального стану. 10 червня 2023 року позивач вступив у новий шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] , дружина позивача перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, отже, не має власного доходу і повністю перебуває на утриманні позивача. Також родина проживає в орендованому житлі ( [ADDRESS] ), за яке позивач сплачує самостійно, згідно з договором оренди квартири, що додається до матеріалів справи. Загалом на його утриманні зараз перебуває: троє неповнолітніх дітей; дружина, яка тимчасово непрацездатна; уся родина забезпечується з єдиного джерела доходу - заробітної плати позивача. Позивач також зазначає, що розмір аліментів у грошовому вираженні за період лютий-вересень 2025 року становив від 7522,49 грн до 7858,23 грн, що на одну дитину перевищує 3000 грн, а це в 1,5 рази більше ніж 100% прожиткового мінімуму, встановленого на дітей відповідного віку - 2563 грн для дітей до 6 років, 3196 грн для дітей від 6 до 18 років (відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»). На підставі цього позивач стверджує, що виплати аліментів у розмірі 1/3 доходу є надмірними і необґрунтовано перевищують розумний рівень, необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дитини згідно з вимогами статей 180, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». У зв`язку з вищевикладеним, він просить суд зменшити розмір аліментів з 1/3 до 1/4 частини доходу, застереженням, що ця сума не повинна бути меншою за 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, а також не повинна перевищувати 10 прожиткових мінімумів, як передбачено законом. Ухвалою суду від 03.10.2025 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст.274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. 11.11.2025 року через канцелярію суду від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі. 11.11.2025 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів. Крім цього, відповідач зазначає, що позов не визнає в повному обсязі, дітей виховує самостійно, проживають в орендованій квартирі, оскільки таж є особами які мають статус ВПО. 04.12.2025 року через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи та пояснення з приводу позову. У заяві вона просить суд приєднати додаткові докази, які, на її думку, підтверджують недоцільність зменшення аліментів, з позовом не погодилась. Ухвалою суду від 10.12.2025 року підготовче провадження закрито, призначена справа до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви в повному обсязі, послалася на обставини та вимоги закону які регулюють питання про зменшення розміру аліментів. Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо позову в повному обсязі просила суд відмовити в задоволенні позову повністю, посилалась на те, що батько не спілкується з дітьми вже 3 роки, не вітає дітей зі святами, не телефонує їм, а також заблокував її номери телефонів і номери дітей. Спроба налагодити контакт через нову дружину позивача не дала результату. Після розірвання шлюбу [PERSON] з дітьми залишилася без житла, бо будинок належав бабусі позивача. Вона з дітьми живе в орендованій квартирі. Позивач відмовився від всиновленого сина, який вважав його батьком 10 років. Рідна донька також не отримує належної уваги. Відповідачка підкреслює, що батько навіть не знає, в якій школі й класі навчаються діти. Відповідачка просить не зменшувати суму аліментів, оскільки це єдине джерело доходу для дітей. Поточний розмір аліментів не є надмірним в умовах сучасної економіки. Вона не має можливості працевлаштуватися на постійну роботу, бо діти навчаються он-лайн, і вона змушена бути з ними вдома. Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судовим наказом Комунарського районного суду м.Запоріжжя у справі №333/5569/22 було задоволено заяву [PERSON] про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Рішенням суду від 27.02.2023 року у цивільній справі 333/5564/22 шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] зареєстрованого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) позивач [PERSON] уклав шлюб 10.06.2023 року з [PERSON] про, що зроблено відповідний актовий запис 885. Після реєстрації шлюбу [PERSON] - змінено прізвище на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки за №503 від 15.09.2025 року виданої ТОВ «Омега» працівнику [PERSON] у зв`язку з тим що з 01.07.2025 року по 03.11.2025 року вона знаходиться у відпустці по вагітності та пологам (Наказ №130-КО від 01.07.2025 року). Судом досліджено документи які долучені відповідачем. Відповідно до довідки за №2327-5003148105 від 05.03.2024 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування зазначено, [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані також спільні діти [PERSON] та [PERSON] . Суд врахував обставини життя позивача, встановлені під час розгляду справи та підтверджені матеріалами позову і долученими доказами. Зокрема, судом встановлено, що після ухвалення судового наказу про стягнення аліментів у позивача відбулися істотні зміни сімейного стану: він уклав новий шлюб, у якому народилася малолітня дитина. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, їі фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач з поміж іншого посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з [PERSON] він має сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 727/1599/22, від 10.10.2023 у справі № 682/2454/22, від 27.11.2024 у справі № 613/1404/23. Суд також враховує усталену практику Верховного Суду при вирішенні спорів даної категорії та виходить з правових висновків, неодноразово викладених у рішеннях суду касаційної інстанції, відповідно до яких сам по собі факт створення платником аліментів нової сім`ї та народження у нього іншої дитини не є безумовною та самодостатньою підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів. Верховний Суд послідовно зазначає, що вирішальне значення для зміни розміру аліментів має доведене істотне погіршення матеріального або сімейного стану платника аліментів, стану його здоров`я чи настання інших об`єктивних життєвих обставин, які унеможливлюють виконання аліментного обов`язку у раніше визначеному розмірі. За відсутності таких об`єктивних даних створення нової сім`ї та народження дитини розцінюється як реалізація особою свого права на сімейне життя і саме по собі не має преюдиційного значення для суду під час вирішення питання про зменшення аліментів. З урахуванням наведеного суд зазначає, що обов`язок утримання дітей від попереднього шлюбу є рівним за своєю правовою природою з обов`язком утримання дітей, народжених у новому шлюбі, а тому баланс інтересів усіх дітей має забезпечуватися з урахуванням реальних, доведених та об`єктивних можливостей платника аліментів, а не лише факту зміни його сімейного статусу. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на зміну свого сімейного та матеріального стану. Однак за результатами дослідження матеріалів справи суд дійшов висновку, що наведені позивачем обставини самі по собі не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 192 Сімейного кодексу України, для зменшення раніше встановленого розміру аліментів. Судом не встановлено та позивачем не доведено істотного погіршення його матеріального стану, зменшення розміру доходів або виникнення інших об`єктивних життєвих обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів у розмірі, визначеному судовим наказом від 02.12.2022 року. Доказів зниження рівня заробітної плати, втрати роботи, погіршення стану здоров`я, наявності значних витрат, пов`язаних із лікуванням чи іншими винятковими обставинами, позивачем суду не надано. Факт укладення позивачем нового шлюбу та народження у нього дитини, з урахуванням усталеної практики Верховного Суду, не може розцінюватися як безумовна підстава для зменшення аліментів за відсутності доведеного погіршення його матеріального стану. При цьому суд враховує, що обов`язок позивача щодо утримання дітей від попереднього шлюбу виник раніше та не може бути поставлений у залежність від прийнятих ним у подальшому особистих рішень щодо створення нової сім`ї. Суд також бере до уваги, що поточний розмір аліментів відповідає вимогам статей 182, 183 Сімейного кодексу України, не перевищує граничних розмірів, установлених законом, та забезпечує належний рівень матеріального утримання дітей з урахуванням їх віку, стану здоров`я, умов проживання та фактичних витрат, які несе відповідач як особа, з якою постійно проживають діти. З наданих відповідачем доказів убачається, що аліменти фактично є основним і стабільним джерелом забезпечення потреб дітей. Крім того, суд ураховує, що відповідач самостійно здійснює повсякденний догляд та виховання дітей, несе постійні витрати на їх проживання, навчання та лікування, у тому числі в умовах статусу внутрішньо переміщених осіб, що також не може бути підставою для зменшення його аліментних зобов`язань. Оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність передбачених законом підстав, які б свідчили про істотну зміну обставин, що впливають на можливість сплати аліментів у раніше встановленому розмірі, а тому вимоги про зменшення розміру аліментів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed