Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту, посилаючись на те, що 10 квітня 2000 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю, серія ІУ-ОД №021444, виданий Северинівською сільською радою народних депутатів площею 7,17 ґа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, що підтверджується його копією. Згодом виявив, що в державному акті була зроблена помилка, а саме: прізвище власника вказано як « [PERSON] », тоді як згідно паспорту зазначено « [PERSON] ». За таких обставин він звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності йому Державного акту на право приватної власності на землю. Заявник у судове засідання не з`явився, проте надав письмову заяву на заявлених вимогах наполягав, просив справу слухати у його відсутність. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про те що не заперечує проти заявлених вимог та просять справу розглядати у їх відсутність. Відповідно до ч. 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Судом в якості доказів наданих заявником на підтвердження зазначених ним обставин досліджено матеріали та встановлено наступне. 10 квітня 2000 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю, серія ІУ-ОД №021444, виданий Северинівською сільською радою народних депутатів площею 7,17 ґа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, що підтверджується його копією. Згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія ІУ-ОД №021444: прізвище власника вказано як « [PERSON] ». Згідно паспорту громадянина України позивач є « [PERSON] ». Згідно довідки Іванівської селищної ради Одеської області Северинівського старостинського округу встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 7,17 ґа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт виданий з помилкою, замість прізвища « [PERSON] » помилково вказано « [PERSON] ». Видати дублікат державного акту не має можливості, так як з 2013 року органи місцевого самоврядування позбавлені таких повноважень. Згідно витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка розміром 7,1727 га кадастровий номер 5121883800:01:002:0305 належить [PERSON] . Згідно протоколу ХІ сесії Северинівської сільської ради від 20.01.2000 року вбачається, що [PERSON] передано в приватну власність земельну частку (пай) із колективної власності КСП «Мирне». Маючи намір зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, заявник звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно, проте отримав відмову. Отримати дублікат державного акту на право приватної власності на землю на прізвище « [PERSON] » він не може, так як сільські ради з 2013 року позбавлені таких повноважень. Судом вбачається, що організація, яка видала правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, не має можливості внести до нього відповідні виправлення, оскільки згідно із п.2.9 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» - виправлення та внесення змін до вказаних документів не допускаються. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч. 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1 - 4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника значення. У відповідності до вимог ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. Отже, у судовому засіданні доведено факт належності заявнику [PERSON] , [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІУ-ОД №021444, оскільки при його видачі допущена описка в написанні прізвища власника. Факт належності заявнику Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІУ-ОД №021444 ніким не оспорюється та визнається заінтересованою особою по справі. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності відомостей, зазначених у офіційних документах, які заповнювалися відповідними посадовими особами, видавалися заявнику на законних підставах і які не містять жодних ознак недостовірності чи втручання. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності вищезазначеного правовстановлюючого документу. На підставі викладеного, та

Outcome: approved