Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 08.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3260016, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом. Також, 26.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір № 103301127, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на день. Позивач вказує, що за договором факторингу набув права вимоги за цими договорами. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитами, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами у загальному розмірі 97\~459,80 грн. Ухвалою судді від 14.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Від відповідача надійшов відзив, в якому він позовні вимоги визнав частково, а саме за кредитним договором № 3390366 від 04.09.2021 в розмірі 12\~640,00 грн. та за договором № 77547582 від 05.09.2021 в розмірі 12\~459,70 грн., а всього в загальному розмірі 25\~099,70 грн. Зазначив, що розмір витрат заявлений стороною позивача на правничу допомогу є завищеним та не підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, просив суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме в розмірі заборгованості яку він визначив, а у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, де підтримав раніше висловлену у позовній заяві позицію. Ухвалою суду від 04.11.2025 залишено без розгляду клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. 08.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3260016, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом. Також, 26.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір № 103301127, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на день. За договором факторингу позивач набув права вимоги за цими договорами. Згідно наданого позивачем розрахунку позовних вимог, він вважає, що заборгованість становить: 1) за договором № 3260016 від 08.08.2021 становить 31\~209,90 грн., з яких: 4\~443,00 грн. тіло кредиту, 25\~246,90 грн. заборгованість за процентами та 1 520,00 грн. заборгованість за комісіями. 2) за договором № 103301127 від 26.07.2021 становить 66\~249,90 грн., з яких: 10713,00 грн. тіло кредиту, 53\~536,90 грн. заборгованість за процентами, заборгованість за комісіями 2\~000,00 грн. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Зі встановлених судом обставин слідує, що позивач дійсно порушив свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернув кредит повністю у строк, встановлений договором, чим порушив приписи частини першої статті 526 ЦК України. У зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 443,00 грн. за договором № 3260016 від 08.08.2021 та тіла кредиту у розмірі 10 713,00 грн. за договором № 103301127 від 26.07.2021 слід задовольнити. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за договором № 3260016\~від 08.08.2021\~в розмірі\~25\~246,90\~грн.\~та за\~договором №\~103301127\~від 26.07.2021 в розмірі 53\~536,90 грн., суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. В даному випадку, розмір кредиту за договором № 3260016 від 08.08.2021 становить 8 000,00 грн., а строк кредитування 15 днів. Враховуючи встановлені у договорі відсотки у розмірі 2,50 % на день, загальний розмір нарахованих відсотків не міг перевищувати 3 000,00 грн. Саме такий розмір відсотків і вказаний у договорі про споживчий кредит № 3260016. Розмір кредиту за договором № 103301127 від 26.07.2021 становить 20 000,00 грн., а строк кредитування 15 днів. Враховуючи встановлені у договорі відсотки у розмірі 1 % на день, загальний розмір нарахованих відсотків не міг перевищувати 3\~000,00 грн. Саме такий розмір відсотків і вказаний у договорі про споживчий кредит № 103301127. Позовних вимог про стягнення відсотків, передбачених ст.625 ЦК України, за договорами № 3260016\~від 08.08.2021\~та №\~103301127\~від 26.07.2021, позивач не заявляв. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1 520,00 грн. за договором № 3260016 від 08.08.2021 та 2\~000,00 грн. за договором № 103301127 від 26.07.2021 то така є безпідставною, оскільки відповідно до умов кредитного договору позичальнику кредит надавався на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У зв`язку з наведеним позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1 520,00 грн. за договором № 3260016 від 08.08.2021 та 2\~000,00 грн. за договором № 103301127 від 26.07.2021 не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 3260016 від 08.08.2021 в розмірі 7\~443,00 грн. та за договором № 103301127 від 26.07.2021 в розмірі 13\~713,00 грн. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 97\~459,80 гривень. Судом задоволено позовні вимоги на суму 21 156,00 гривень, що становить 21,71 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 525,90 грн. Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial