Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 27.10.2020 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та в подальшому встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 32 000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між ним та банком договір. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі визначеній у договорі. Однак, [PERSON] , у порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 13.06.2023 утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 40 525,13 грн., яка складається з наступного: 33 043,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7481,88 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 18.08.2023 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 11.10.2023 провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, але не пізніше ніж до закінчення воєнного стану в Україні. Ухвалою судді від 18.08.2025 провадження у справі поновлено. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 27.10.2020 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н на підставі підписаної відповідачем Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус джерело та розмір доходу, а також істотні умови кредитування, як: процентна ставка, відсотків річних: 51,09 % - для карт Універсальна; 51,76 % - для карт Універсальна Gold; тип процентної ставки - фіксована; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), тощо. Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав: розрахунок заборгованості за кредитним договором від 27.10.2020 станом на 13.06.2023; виписку по картковому рахунку за період з 27.10.2020 по 28.06.2023; довідку з умовами кредитування. Наведене свідчить, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, а 27.10.2020 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено саме кредитний договір. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] отримав картку № [NUMBER] , дата відкриття 27.10.2020, термін дії до 09/24. Згідно з довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, кредитний ліміт за кредитною карткою змінювався, складав станом на 27.10.2020 - 15 000,00 грн., з 22.12.2020 - 22 000,00 грн., 18.06.2021 - 32 000,00 грн.; з 26.12.2022 кредитний ліміт становить 0,00 грн. Позивачем надано відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника. Таким чином, позивач умови договору виконав. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Так, з виписки з карткового рахунку [PERSON] вбачається, що останній активно користувався кредитними коштами у межах наданих банком кредитних лімітів, поповнював свій картковий рахунок, крім того є користувачем додатку Приват24, у якому у закладці «Мої рахунки» знаходиться інформація про усі відкриті карткові рахунки та залишок грошових коштів на них з розбивкою на узгоджений кредитний ліміт, а також суму особистих коштів. При цьому, у виписці, долученій до матеріалів справи, а також яку [PERSON] може сформувати власноруч у додатку, вказується інформація щодо зміни кредитного ліміту за картковим рахунком останнього. Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у цивільній справі №200/5647/18. Таким чином, виписка по рахунку [PERSON] , згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання останнім кредитних коштів та здійснення ним банківських операції у тому числі сплати процентів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. При цьому, відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки, підписаної відповідачем, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та залежить від суми виданого кредиту. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 27.10.2020 року станом на 13.06.2023 утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 40 525,13 грн., яка складається з наступного: 33 043,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7481,88 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до позиції Верховного суду у цивільній справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності. Верховним Судом у постанові від 27.04.2016 по справі № 3-269гс16 здійснено висновок про те, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Таким чином, з огляду на те, що [PERSON] певний час виконував умови договору, частково сплачував заборгованість за кредитом, суд приходить до висновку, що дії відповідача слугують підтвердженням укладення та прийняття умов договору останнім. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У матеріалах справи відсутні посилання на докази на підтвердження того, що одна зі сторін чи обидві сторони зверталися з заявами про припинення дії кредитного договору. Отже, строк дії договору не припинився. При цьому, суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, власного розрахунку заборгованості не надано, клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту і її розміру. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором від 27.10.2020 року б/н шляхом пред`явлення позову до суду. За вказаних обставин, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 27.10.2020 у розмірі 40 525,13 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved