Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Адвокат Голівер П.В., діючи в інтересах [PERSON] , 20.06.2025 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.02.2020 року Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №65; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.02.2020 року між [PERSON] (далі за текстом позивач) та [PERSON] (далі за текстом відповідач) укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами припинені з початку 2024 року. Сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 08.08.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 15). Позивач та його представник правом на участь у судовому засіданні не скористалися, від останнього до суду надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його та позивача відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористалися, направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 29 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №65, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 27.04.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №114 (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємовідносин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с. 1), стягнути з відповідача на його користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved