Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю « Споживчий центр» в підсистемі «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №30.10.2024-100002487 від 30 жовтня 2024 року в розмірі 65 809,38 грн; суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову позивач послався на те, що 30.10.2024 ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір (оферту) №30.10.2024-100002487 шляхом підписання відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки на отримання кредиту. Позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору № 30.10.2024-100002487 пройшла ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації позичальника [PERSON] з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Відповідно до умов договору [PERSON] надано кредит у розмірі 24 000,00 грн строком на 140 днів; дата надання кредиту 30.10.2024; дата повернення кредиту 18.03.2025; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; комісія, пов`язана з наданням кредиту- 15% від суми кредиту та дорівнює 3 600,00 грн; неустойка 240,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Пункт 6.1. Закону України «Про споживче кредитування», яким було передбачено звільнення від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення платежів у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування, виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 18.03.2025, з урахуванням часткової сплати нею заборгованості на суму 5 169,56 грн 12.11.2024 та на суму 2 200,00 грн 28.11.2024, утворилась заборгованість у розмірі 65 809,38 грн, що складається із заборгованості : за тілом кредиту -23 980,88 грн, процентами -28 038,06 грн, комісією -1 790,44 грн, неустойкою - 12 000,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр» ( а.с. 3-13). Ухвалою судді від 18 липня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 08 вересня 2025 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію ( а.с.56-58). У період з 05 серпня 2025 року по 01 вересня 2025 року головуюча у справі суддя Бабич Н.С. перебувала у щорічній відпустці. Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, в ПАТ «Банк Восток» витребувано докази, відкладено судове засідання на 30 вересня 2025 року на підставі пункту 4 частини другої статті 223 та частини четвертої статті 223 ЦПК України ( а.с.82-84). Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року у судовому засіданні оголошено перерву до 20 жовтня 2025 року на підставі частини другої статті 240 ЦПК України ( а.с.95-96). 20 жовтня 2025 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Бабич Н.С. у відпустці, призначено судове засідання на 04 листопада 2025 року. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року оголошено перерву в судовому засіданні до 24 листопада 2025 року на підставі частини другої статті 240 ЦПК України, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано докази в ПАТ «Банк Восток» (а.с.121-124). 24 листопада 2025 року у судовому засіданні оголошено перерву до 15 грудня 2025 року на підставі частини другої статті 240 ЦПК України. Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки до зареєстрованого електронного кабінету позивача та його представника Чехун Ю.В., що підтверджується довідками про доставку електронного документу ( а.с.138-139). У позовній заяві зазначено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи ( а.с.12). Відповідачка у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце якого повідомлена в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Рекомендований лист з повідомленням про вручення, яким їй направлялась судова повістка за зареєстрованим місцем проживання, повернутий до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.145). У такому випадку [PERSON] відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позов відповідач не подала, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не направила, причини неявки суду не повідомила. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 15 грудня 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Через неявку в судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Суд встановив, що 30 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 30.10.2024-100002487 шляхом підписання відповідачем 30.10.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е693 інформаційного повідомлення позичальника, заявки кредитного договору № 30.10.2024-100002487 (кредитної лінії), пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 30.10.2024-100002487 ( кредитної лінії) ( а.с. 26-38). Згідно з п. 3.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію, якщо комісія встановлена договором. Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з п. 3.3. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту; сума кредиту; тип кредиту- кредитна лінія; строк, на який надається кредит; дата повернення (виплати) кредиту; проценти за користування кредитом; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. У п 4.1. кредитного договору зазначено, що кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Пунктом 4.4. кредитного договору визначено, що проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту (включаючи безпосередньо день надання кредиту) включно до дати його фактичного повернення. Комісія ( у випадку встановлення її договором) нараховується у порядку, встановленому договором. Відповідно до заявки кредитного договору № 30.10.2024-100002487 ( кредитної лінії) від 30.10.2024 позичальнику надається кредит на таких умовах ( а.с.32). Дата надання/видачі кредиту: 30.10.2024. Сума кредиту: 24 000,00 грн. Строк, на який надається кредит- 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту- 18.03.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку ( п. 6). Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 3 600,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п.7). Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.82% (денна процентна ставка) = (27 695,58 / 24000)/ 140 ? 100% ( п.10). Графік платежів визначає дати чергових платежів: 12.11.2024 - загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн (3 360,00 грн проценти, 1 809,56 грн комісія); 26.11.2024 - загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн ( 3 360 грн проценти, 1790,44 грн комісія, 19,12 грн сума кредиту); 10.12.2024 - загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн (3 357,32 грн проценти, 3 103,61 грн проценти, 2 065,95 грн сума кредиту); 07.01.2025 - загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн ( 2 814,38 грн проценти, 2 355,18 грн сума кредиту); 21.01.2025 -загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн ( 2 484,65 грн проценти, 2 684,91 грн сума кредиту); 04.02.2025 -загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн (2 108,76 грн проценти, 3060,80 грн сума кредиту); 18.02.2025 -загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн ( 1 680,25 грн проценти, 3 489,31 грн сума кредиту); 04.03.2025 - загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн (1 191,75 грн проценти, 3 977,81 грн сума кредиту); 18.03.2025 -загальний розмір чергового платежу 5 169, 56 грн (634,86 грн проценти, 4 534,68 грн сума кредиту) ( п.12). Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 6469,12 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 51 695,58 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 27 695,58 грн. Перед підписанням кредитного договору [PERSON] 30.10.2024 ознайомилась та підписала одноразовим ідентифікатором А 693, який отримала sms повідомленням на телефон [NUMBER] , паспорт споживчого кредиту (Інформація яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с. 39-42). Відповідно до інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0107 від 01.07.2025, на підставі укладеного договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 30.10.2024 о 18:30:26 на суму 24 000 грн, номер картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay, ua - 552640511, призначення платежу: видача за договором кредиту №30.10.2024-100002487 (а.с. 21). При цьому, номер особистого електронного платіжного засобу № [NUMBER] вказаний у заявці від 30.10.2024, складеній відповідно до умов кредитного договору №30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 та у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №30.10.2024-100002487 (а.с. 32, 34). Згідно з інформацією АТ «ВСТ Банк» №3331-БТ від 24.09.2025, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду від 08 вересня 2025 року, на ім`я [PERSON] банк емітував платіжну картку № [NUMBER] як спосіб доступу до рахунку № [NUMBER] у національній валюті ( а.с. 103). Відповідно до виписки про рух коштів по рахунку [NUMBER] , доступом до якого є платіжна картка № [NUMBER] ,за період з 31.10.2024 по 04.11.2024, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду від 04 листопада 2025 року, наявне зарахування коштів 31.10.2024 на суму 24 000,00 грн ( а.с.142-143). З довідки - розрахунку, наданої ТОВ «Споживчий центр», вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №01.01.2024-100001112 від 30.10.2024 становить: 65 809,38 грн, з яких: 23 980,88 грн- основний борг ; 28 038,06 грн- проценти; 1 790,44 грн- комісія; 12 000,00 грн- неустойка (а.с. 20). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( стаття 204 ЦК України). За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України « Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України « Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом частини восьмої статті 11 Закону України « Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно із статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України « Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Пунктом 159 розділу VIII « Загальні правила документообігу за операціями з використанням платіжних інструментів» Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 за №164, передбачено, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Відповідно до пункту 20 частини першої статті 1 Закону України « Про електронні довірчі послуги» (в редакції, чинній станом на час укладення кредитного договору №30.10.2024-100002487 від 30.10.2024) ідентифікація особи- унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України ( частина перша статті 14 Закону України « Про електронні довірчі послуги»). Частиною другою розділу І «Загальні положення» Положення про систему BankiD Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №32 від 17.03.2020, (далі -Положення) передбачено такі визначення: - абонент-ідентифікатор - банк України, який є абонентом Системи BankID Національного банку та безпосередньо виконує функції ідентифікації, автентифікації та верифікації клієнтів (банку), які є користувачами Системи BankID Національного банку; - абонент Системи BankID Національного банку (далі-абонент)-юридична особа резидент приватного або публічного права, яка має укладений Національним банком України ( далі- Національний банк) договір приєднання до Системи BankID Національного банку, та Національний банк; - користувач Системи BankID Національного банку ( далі-користувач) -фізична особа, яка ініціювала ЕЗІ з використанням Системи BankID Національного банку з метою отримання послуги від абонента - надавача послуг або контрагента абонента - надавача послуг зі спеціальним статусом. Згідно з пунктом 21 розділу ІІІ «Порядок використання Системи BankID Національного банку, права та обов`язки суб`єктів взаємовідносин у Системі BankID Національного банку» Положення учасниками процесу взаємодії в Системі BankID Національного банку є: користувачі та абоненти. За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, на підтвердження своїх вимог позивач надав паперові копії електронних документів: заявки кредитного договору № 30.10.2024-100002487 (кредитної лінії); інформаційного повідомлення позичальника [PERSON] , пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта); відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 30.10.2024-100002487 (кредитної лінії), які містять інформацію про їх підписання відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовими ідентифікаторами, які направлялись на фінансовий номер телефону позичальника [NUMBER] ; особисті дані останньої - реквізити паспорта, адресу місця реєстрації, РНОКПП та номер особистого платіжного засобу № [NUMBER] ( а.с. 26-38). Доказів на спростування відповідності анкетних даних [PERSON] в зазначених документах, які складають договір, матеріали справи не містять. ТОВ «Споживчий центр» являється абонентом Системи BankiD Національного банку України з 26 жовтня 2020 року, на підтвердження чого надано скріншот з сайту https://bank.gov.ua ( а.с.43). Тому позичальник [PERSON] під час укладення кредитного договору № 30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 пройшла ідентифікацію шляхом використання Системи BankiD Національного банку України, про що зазначено позивачем у позовній заяві. Для підписання кредитного договору [PERSON] використала електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини шостої та восьмої статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Таким чином, вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18. З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що кредитний договір № 30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 укладено в електронній формі, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 24 000,00 грн строком на 140 днів, з датою виплати 18.03.2025. Сторонами у належній формі погоджено розмір процентів за користування кредитом, комісії та строк, на який надається кредит. Відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» еквайринг платіжних інструментів - платіжна послуга, що полягає у прийнятті платіжних інструментів, результатом якої є переказ коштів отримувачу та/або видача коштів у готівковій формі. Еквайринг здійснюється еквайром на підставі договору, укладеного з отримувачем, з урахуванням вимог законодавства ( частина перша статті 37 Закону України «Про платіжні послуги»). Пунктом 10 розділу ІІ Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління Національного банку України №113 від 03.11.2021, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] позивач надав інформацію ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0107 від 01.07.2025, згідно з якою на підставі укладеного договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, 30 жовтня 2024 року було успішно перераховано кошти у сумі 24 000,00 грн на платіжну картку клієнта № [NUMBER] з призначенням платежу: видача за договором кредиту №30.10.2024-100002487 (а.с. 21). Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кошти на рахунок [PERSON] , номер якого вона зазначила в кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу. Належність відповідачці платіжної картки № [NUMBER] підтверджується інформацією АТ «ВСТ Банк» №3331-БТ від 24 вересня 2025 року ( а.с.103). Відповідно до виписки про рух коштів по рахунку [NUMBER] , доступом до якого є платіжна картка № № [NUMBER] , за період з 31.10.2024 по 04.11.2024 наявне зарахування коштів 31.10.2024 на суму 24 000,00 грн ( а.с. 141-143). Зазначені докази у їх сукупності є достатніми для встановлення обставини отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 24 000,00 грн від кредитора ТОВ «Споживчий центр» на підставі кредитного договору № 30.10.2024-100002487 від 30.10.2024, що свідчить про виконання позивачем свого обов`язку згідно з вказаним кредитним договором. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідачка частково сплатила заборгованість: 12.11.2024 - 5 169,56 грн, 28.11.2024 - 2 200,00 грн, проте детального розрахунку нарахування заборгованості в період дії договору, з урахуванням сплачених відповідачкою сум, позивач не надав. Разом із тим, з довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, наданої ТОВ «Споживчий центр», вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 становить: 23 980,88 грн - за основним боргом; 28 038,06 грн - за процентами, нарахованими за період з 30.10.2024 по 18.03.2024, тобто в межах строку кредитування, 1 790,44 грн - за комісією; 12 000,00 грн - неустойка, всього 65 809,38 грн (а.с. 20). Доказів повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, матеріали справи не містять. Відповідачка не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та не спростувала доводів позивача про наявність заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та комісією та її розмір. Позивач також просить стягнути з відповідачки неустойку в розмірі 12 000,00 грн. Відповідно до п. 7.6 кредитного договору № 30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом. Пунктом 9.1. кредитного договору №09.05.2024-100001192 від 09.05.2024 передбачено, що уразі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про споживче кредитування» виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22 листопада 2023 року, та пунктом 6 даного розділу встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Отже, на дату укладення кредитного договору №30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо того ж самого питання: чи звільняється позичальник від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за порушення виконання зобов`язання за договором у період дії в Україні воєнного стану. Якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17. З огляду на наведене, нарахована в період воєнного стану неустойка в розмірі 12 000,00 грн за кредитним договором №30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 підлягає списанню кредитодавцем. Відтак, суд вважає необґрунтованими та відхиляє доводи позивача з посиланням на пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», який передбачав мораторій на нарахування неустойки, що був виключений, тому позивач має право нараховувати неустойку (штраф, пеню) за договорами, укладеними з 24 січня 2024 року. За вказаних обставин в частині стягнення заборгованості за неустойкою за кредитним договором №30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 у розмірі 12 000,00 грн необхідно відмовити, оскільки неустойка, нарахована у період воєнного стану в Україні, підлягає списанню кредитодавцем. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 у розмірі 53 809,38 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 23 980,88 грн, заборгованості за процентами - 28 038,06 грн, заборгованості за комісією - 1 790,44 грн. В частині стягнення заборгованості за неустойкою за кредитним договором №30.10.2024-100002487 від 30.10.2024 у розмірі 12 000,00 грн позовні вимоги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00024337 від 02.07.2025 (а.с.1). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України ( а.с.1). З урахування висновку суду про часткове задоволення позову, з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог (53 809,38 грн х100%: 65 809,38 грн = 81,77 %) в сумі 1 980, 80 грн (2 422,40 грн х 81,77 % : 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial