Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивачка, в інтересах якої\~діє представник\~-\~адвокат Наконечна\~Тетяна Миколаївна звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про\~позбавлення батьківських\~прав.\~ В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначила, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який проживав однією сім`єю з відповідачкою. Від спільного життя відповідачки та [PERSON] є донька [PERSON] , [INFO] . [INFO] син позивачки [PERSON] помер, та з січня 2025 року відповідачка фактично покинула свою малолітню доньку [PERSON] . 10.04.2025 року на підставі заяви позивачки наказом Служби у справах дітей Синельниківської міської ради місце проживання малолітньої [PERSON] визначено з її рідною бабусею позивачкою у справі за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини відповідачка у справі від виховання дитини самоусунулась, навчанням та життям дитини не цікавиться. На підставі викладеного, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на дитину в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття . 30.09.2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 24 вересня 2025 року за №491/0/8-25 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що після смерті її сина [PERSON] у січні 2025 року, відповідачка фактично самоусунулась від виховання доньки [PERSON] . У зв`язку з чим з квітня 2025 року дитина почала проживати з нею, вона займалась її вихованням та навчання, дитина була зовсім не підготовлена до школи, тому довелось наймати репетиторів, що б підготувати дитину до школи, також був незадовільний стан здоров`я дитини від недоїдання та від стресів, які були викликані умовами проживання дитини з відповідачкою. Так, в будинку, де проживала відповідачка з дитиною брудно, в будинку завжди перебували якісь чоловіки, де спала дитина невідомо. Будинок, який позивачка надала у користування своєму сину з відповідачкою, де також проживала і дитина, фактично за час їх проживання, став занедбаним, відсутні вікна, вода, опалення, в кімнатах брудно, для навчання та проживання дитини будинок не підлаштований. В судовому засідання представниці позивачки адвокат Наконечна Т.М. вимоги підтримала, вважає, що наявні усі докази, які вказують на те, що відповідачка самоусунулась від виховання своє доньки, не здатна забезпечити її розвита та стан здоров`я. Відповідачка в судовому засідання, позовні вимоги визнала, вважає, що не здатна виховувти свою доньку. Після смерті свого чоловіка [PERSON] вона практично припинила доглядати та виховувати доньку [PERSON] . Зараз проживає зі співмешканцем, а дитина постіно проживає у бабусі позивачки по справі. Повідомила, що раніше вона мала проблеми з зі зловживанням наркотиками. На сьогодні вона не має можливості влаштувати нормальні умови для проживання нею її доньки. Представник третьої\~особи Органу\~опіки та\~піклування \~Синельниківської міської\~ради \~Сітало Н.М. повідомила, що рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 24 вересня 2025 року за №491/0/8-25 затверджений висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також зазначила, що були обстежені умови проживання відповідачки з дитиною, встановлені умови проживання незадовільні, кімнати занедбані, розкидані речі, брудно, відсутні меблі, у том числі для дитини. Суд, заслухавши учасників судового провадження, пояснення свідків, вислухавши думку малолітньї [PERSON] , вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьком малолітньої [PERSON] є [PERSON] , який є сином позивачки у справі [PERSON] , що підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвами про реєстрацію шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу позивачки, копії яких долучені до матеріалів справи. Згідно зі свідоцтвом по смерть, батько малолітньої [PERSON] [PERSON] помер [INFO] . 10.04.2025 року на підставі заяви позивачки, акту обстеження умов проживання її місця мешкання, враховуючи інтереси дитини [PERSON] , 2015 року народження, яка залишилась без батьківського піклування, наказом Служби у справах дітей Синельниківської міської ради № 09-34/24-25 місце проживання малолітньої [PERSON] визначено з її рідною бабусею позивачкою у справі за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 10.04.2025 року за адресою : [ADDRESS] проживають: [PERSON] та малолітня [PERSON] . В будинку присутнє електропостачання, для розвитку дитини наявна окрема кімната, при цьому в кімнаті відсутній стіл для навчання, відсутня шафа для одягу, в будинку брудно, неприємний запах, розкидані речі, брудна постільна білизна. Стосунки в сім`ї: мати не займається вихованням дитини, веде аморальний спосіб життя, самоусунулась від виховання своєї доньки. Під час обстеження дитини вдома не було, оскільки дівчинка проживала з бабусею. Згідно характеристики голови квартального комітету №28 від 30.07.2025 року №28, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , не працює, веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, маю доньку, 2015 року народження, якою вона не опікується. Як вбачається з характеристики малолітньої [PERSON] , яка надана директором ліцею №1 м. Синельникове, [PERSON] прийшла до першого класу зовсім непідготовленою, має труднощі з навчанням. Програмний матеріал засвоює на низькому рівні, її знання з предметів фрагментарні, дитина потребує додаткова допомога дорослих, яка відсутня. Учениця постійно не виконує домашнє завдання, запізнюється на уроки та часто пропускає заняття без поважних причин. Дівчинка проживає в неблагонадійній родині, що накладає значний відбиток на її поведінку, успішність та соціальну адаптацію. Дитина замкнута, тривожна, невпевнена в собі, не має належного догляду вдома, часто приходить до школи неохайною. Сім`я знаходиться на шкільному обліку, як неблагонадійна. Батько [PERSON] помер, мати ніде не працює, батьківські збори жодного разу не відвідувала, на всі зауваження та поради вчителів реагує агресивно. Всебічну підтримку дитина отримує від бабусі [PERSON] , яка забезпечує дитини усім необхідним. Малолітня [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, згідно з медичними висновками від 23.10.2025 року та від 06.11.2025 року, долученими до матеріалів справи, має діагноз: ПМК, вегетативна дисфункція, порушення постави, кіфосколіоз грудопоперекового відділу; порушення мінерального обміну, загроза ревматичного процесу. Дитина потребує нагляду кардіолога прийняття ряду препаратів. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 24.09.2025 року № 491/0/8/-25 затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дитини. Відповідно до висновку малолітня [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] . Після смерті батька дитини [PERSON] , [PERSON] дала можливість матері дитини [PERSON] проживати за адресою: [ADDRESS] , але періодично навідувалася для оформлення документів та з приводу навчання онуки. За час проживання [PERSON] за вказаною адресою умови проживання значно погіршились, в будинок стало брудно, з`явився неприємний запах, розбито декілька вікон. Спеціалістами служби у справах дітей міської ради здійснено вихід за адресою та встановлено, що умови проживання у будинку незадовільні, дитячі речі брудні, шкільне приладдя розкидане. [PERSON] рекомендовано більше не приїжджати разом з дитиною за цією адресою, оскільки перебування малолітньої [PERSON] в таких умовах може зашкодити її моральному здоров`ю. Мати [PERSON] з дитиною не проживає, при спілкуванні з нею було встановлено, що вона не має можливості виховувати та утримувати свою доньку [PERSON] , проти позбавлення її батьківських право не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що знає родину позивачки та відповідачки. За весь час, дитиною опікувалась лише її бабуся позивачка у справі. Ще за життя сина позивачки [PERSON] фактично родину утримувала позивачка. Вважає, що дитині було емоційно важко проживати з відповідачкою, остання дитиною не піклувалась. [PERSON] влітку 2025 року наймала для дитини викладачів для підготовки до школи. На той час, як [PERSON] почала проживати з позивачкою, дитина була замкнута, майже не розмовляла, була дуже худорлява, оскільки за час проживання зі своєю матір`ю майже не їла. Зараз стан дитини, у тому числі і емоційний значно покращився. Були випадки коли вона з позивачкою приходили до відповідачки відвідати дитину, в будинку було брудно, кімнати не забезпечені для проживання дитини, [PERSON] була худа, і скаржилась, що нічого не їла. Свідок також повідомила про випадок, коли вже на час проживання малолітньої [PERSON] з позивачкою, дитині стало погано та була викликана швидка, лікарі вказали, що після початку нормального харчування, організм дитини не може приймати їжу, оскільки дитина тривалий час майже не харчувалась. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з відповідачкою, зазначила, що родину [PERSON] та відповідачки утримувала позивачка, також вона і піклувалась дитиною. В будинку, де проживала відповідачка з донькою [PERSON] відсутнє світло, вікно. Дуже часто вона зустрічала [PERSON] під забором будинку, мати не відчиняла їй двері. Відповідачка не працює, постійно влаштовує гулянки, з будинку чутні крики, сварки, дуже часто був чутний і плач дитини, яка зранку мала ходити до школи, але її ніхто не збирав і не проводжав, на дитину постійно кричали. Суд оцінюючи показання свідків [PERSON] та [PERSON] приходить до висновку, що їх показання узгоджуються між собою, не суперечать іншим матеріалам справи та встановленим в ході судового засідання обставинам, а тому не викликають у суду сумнівів в їх достовірності та правдивості, водночас, підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених цими свідками у суду немає, дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні. Опитана під час судового розгляду малолітня [PERSON] , 2015 року народження в присутності психолога, на запитання про своє життя з батьками, зокрема з мамою говорить не охоче, каже, що пам`ятає погано часи, коли жила з мамою, при цьому відверто розповідає про своє життя з бабусею, хоче залашитись у неї. Пояснила, що з мамою спілкується рідко. Пригадала, що коли вона жила з батьками до них часто приходили друзі, вони постійно сиділи на веранді, в той час коли вона перебувала сама в кімнаті, були випадки приїзду працівників поліції, коли батьки сварились та влаштовували бійку. Суд зазначає, що на думку психолога, яка була присутня під час опитування малолітня [PERSON] відверто відповідала на запитання суду, розуміє предмет розгляду справи, важко говорила про своє життя з мамою, при цьому про бабусю розповідала охоче, пояснення давала вільно, за характером її пояснень, можна дійти висновку, що пояснення [PERSON] надавали без будь-якого примусу за своїми відчуттями. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша\~статті 5 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша\~статті 2 ЦПК України). Обов`язком\~суду\~при\~розгляді справи\~є\~дотримання\~вимог щодо\~всебічності,\~повноти\~й\~об`єктивності\~з`ясування\~обставин\~справи\~та оцінки\~доказів.\~Усебічність\~та\~повнота розгляду\~передбачає\~з`ясування\~усіх\~юридично\~значущих обставин та\~наданих\~доказів\~з усіма\~притаманними\~їм\~властивостями,\~якостями\~та\~ознаками,\~їх\~зв`язків,\~відносин\~і\~залежностей.\~Усебічне,\~повне\~та\~об`єктивне\~з`ясування\~обставин\~справи\~забезпечує,\~як\~наслідок,\~постановлення\~законного й обґрунтованого рішення. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про\~охорону\~дитинства"\~\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 164 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень\~статті 164 СК України\~свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються\~про\~фізичний\~і духовний\~розвиток\~дитини,\~її\~навчання,\~підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.),\~\~що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначене також узгоджується і з позицією Верховного суду, висловленій у Постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Європейський суд\~з\~прав\~людини (далі\~-\~ЄСПЛ)\~у\~справі\~"Хант\~проти\~України"\~від\~07\~грудня\~2006\~року\~(заява\~№\~31111/04)\~наголошував\~на\~тому,\~що\~питання\~сімейних відносин\~має\~ґрунтуватися\~на оцінці\~особистості\~заявника\~та його\~поведінці.\~Факт\~заперечення\~заявником проти\~позову\~про\~позбавлення його\~ батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі "М. С. проти України", заява N 2091/13). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон протии Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У постанові від 12.10.2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) Верховний Суд зазначив, що « Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з вимогами, установленими статтею 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.\~Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.». Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Положеннями частини четвертої статті 231 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі N 133/747/23, провадження N 61-9650св24). З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що умови проживання малолітньої дитини з матір`ю не відповідають встановленим нормам та не можуть забезпечити повноцінне зростання дитини в безпечних умовах, більш того влаштування за місцем проживання відповідачки та її малолітньої дитини бійок, сварок, вживань алкогольних напоїв, зокрема із іншими особами, може становити небезпеку для життя та здоров`я та дитини. Відповідачка станом на сьогодні не здатна забезпечити спокійне, стійке та благополучне середовище для розвитку та виховання своєї дитини, вона не виявляє інтересі до життя дитини, її фізичному та психологічного стану, в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, пояснювала, що не здатна виховувати доньку. Дані обставини та досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування нею своїми обов`язками щодо виховання доньки, також відповідачка як матір, тривалий час на виявляє інтересу та турботи до життя своєї малолітньої доньки, незадовільний стан здоров`я дитини та відсутність належного догляду зі сторони матері- відповідачки у справі, був встановлений судом та підтверджений медичними висновками та поясненнями свідків. В цьому контексті суд акцентує увагу на обізнаність відповідачки про судове провадження щодо вирішення питання про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , з позовом згодна. Вказані обставини суд розцінює, як свідоме [PERSON] своїми батьківськими обов`язками по відношенню до доньки та байдужість до подальшого життя та виховання дитини. Висновок виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 24.09.2025 року № 491/0/8/-25 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованим, зроблений з наведенням достатніх доказів, які б підтверджували ухилення відповідачки від здійснення батьківських обов`язків, містить данні, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, узгоджується з іншими доказами у справі, а тому суд цілком з ним погоджується. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити. Поряд з цим, суд зауважує, що у випадку виправлення пасивної поведінки відповідачки щодо своїх обов`язків відносно своєї доньки, вона може реалізувати надане їй діючим законодавством України право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно вимог\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст. 181 Сімейного Кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1\~ст.182 Сімейного Кодексу України). Частинами 2 та 3\~ст.182 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1,2,3\~ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч.1, 2\~ст. 179 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. У відповідності вимог ч.1\~ст.191 Сімейного Кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1,2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за дві позовні вимоги в розмірі 6056 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved