Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 31 жовтня 2025 року представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області, серії [NUMBER] від 20 лютого 2020 року. 30 грудня 1996 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все майно та сертифікат на право на земельну частку /пай/, серії ЛВ № 037292, [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилося наступне спадкове майно: земельна ділянка площею 1,6829 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ № 035720, виданий Радехівською районною Радою народних депутатів від 28 грудня 1999 року. Повідомляє суд, що протягом терміну встановленого ст.1270 ЦК України позивач не подавав заяви про відмовлення від спадщини, відповідно вступив у спадщину на підставі ст.1268 ЦК України. Інші спадкоємці на зазначене майно відсутні. 05.03.2024 позивач звернувся до [PERSON] , приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . 05.03.2024 приватний нотаріус Луців І.П. відкрила спадкову справу за №23/2024, номер у спадковому реєстрі 72096699, що підтверджує Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № витягу: 76078202 від 05.03.2024. 05.03.2024 [PERSON] , приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області надав позивачу Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 28/02-31 від 05.03.2024, посилаючись на те, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ № 035720, виданий на підставі Рішення VIII-тої сесії ІІІ-го демократичного скликання Радехівської районної ради Львівської області від 19 жовтня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 14 березня 2000 року за №3605, тобто після смерті спадкодавця. Просить визнати за позивачем [PERSON] , право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом, а саме: земельні ділянки загальною площею 1,6829 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ № 035720, виданим Радехівською районною Радою народних депутатів від 28 грудня 1999 року (а.с.1-3). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 5 листопада 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання, а також постановив витребувати у приватного нотаріуса Шептицького районного нотаріального округу Львівської області Луців І.П належним чином засвідчену копію спадкової справи №23/2024 (у Спадковому реєстрі №72096699), заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.57-58). 11 листопада 2025 року до суду поступила належним чином засвідчена копія спадкової справи, яку витребовував суд (а.с.62). Ухвалою підготовчого засідання від 3 грудня 2025 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.75). Представник позивача [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за відсутності позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с.74). Представник відповідача Радехівської міської ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду клопотання, у якому просив суд розгляд справи проводити без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду (а.с.73). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 20 лютого 2020 року, виданим Виконавчим комітетом Пиратинської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.7). 30 грудня 1996 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все майно та сертифікат на право на земельну частку /пай/, серії ЛВ № 037292, [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем виконкому Пиратинської сільської ради народних депутатів Ткачук Л.І. 30.12.1996 та зареєстрований в реєстрі за № 40 (а.с.8). 05.03.2024 позивач звернувся до [PERSON] , приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.64). 05.03.2024 приватний нотаріус Луців І.П. відкрила спадкову справу за №23/2024, номер у спадковому реєстрі 72096699, що підтверджує Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 76078202 від 05.03.2024 (а.с.11) та матеріали спадкової справи №23/2024 (а.с.64-72). Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 1,6829 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ № 035720, виданим Радехівською районною Радою народних депутатів від 28 грудня 1999 року (а.с.9-10). Із матеріалів спадкової справи видно, що позивач прийняв спадщину за заповітом, а саме, довідкою Радехівської міської ради від 19.02.2024 №115 підтверджується, що [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним був зареєстрований [PERSON] онук (а.с.65-зворот). Інші спадкоємці на зазначене майно відсутні. 05.03.2024 приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Луців Ірина Пилипівна надала позивачу Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 28/02-31 від 05.03.2024, посилаючись на те, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ № 035720, виданий на підставі Рішення VIII-тої сесії ІІІ-го демократичного скликання Радехівської районної ради Львівської області від 19 жовтня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 14 березня 2000 року за №3605, тобто після смерті спадкодавця (а.с.51-52). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №035720 від 28 грудня 1999 року, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] . Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями\~549, 554 ЦК Української РСР\~спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті\~528\~та 534\~цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті спадкодавця на підставі ст. 549 ЦК УРСР України, оскільки буз зареєстрований разом із ним на час його смерті, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування та матеріалами спадкової справи. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті спадкодавця в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved