Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 459103-КС-001 про надання кредиту від 03.02.2023 року, станом на 31.03.2024 року, яка становить 32260,80 грн., та складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 10000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах у розмірі 20760,80 грн., суми прострочених платежів за комісією у розмірі 1500,00 грн., та сплачений судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 03.02.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 459103-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначений ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 03.02.2023 року направлено відповідачці пропозицію (оферту) укласти договір № 459103-КС-001 про надання кредиту. 03.02.2023 року відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 459103-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальниці грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальниці. До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 459103-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 459103-КС-001 позичальниці [PERSON] , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 31.03.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 459103-КС-001 про надання кредиту в розмірі 32260,80 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 10000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 20760,80 грн.; суми прострочених платежів за комісією 1500,00 грн. Ухвалою суду від 21.04.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. 06.06.2025 року від представника відповідача Гаращака В.В. надійшов відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовної заяви, зазначив, що позовна заява не аргументована належними та допустимими доказами, оскільки позивачем не надано до суду доказів отримання відповідачем від первісного кредитора грошових коштів за договором, відсутні будь-які відомості щодо реквізитів відповідача, які б підтверджували направлення грошових коштів, в матеріалах справи відсутня виписка за банківським рахунком, яка б належним чином підтверджувала наявність заборгованості, платіжного документу, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу до позову не надавалось, а наявне в матеріалах справи підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, не може вважатися належним доказом з огляду на те, що в зазначеному підтвердження немає повного номеру карти Відповідача, та часу здійснення операції, що породжує сумніви, щодо належного виконання Позивачем обов`язку, у відповідності до Кредитного договору, протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати Позичальнику Кредит. \~ \~ \~ \~Окрім того, позивач незаконно включив до умов договору нарахування комісії за послуги, оскільки даний пункт є нікчемним. \~ \~ \~ \~Посилався на правові позиції виклдаені в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19), від 08 травня 2024 року по справі № 381/1647/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21(провадження № 61-11750св22) , щодо належності, допустимості та відповідності доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, а саме щодо їх змісту та форми, обов`язку позивача довести належними та допустимими доказами її наявність та розмір. Наданий позивачем розрахунок не є первинним банківським документом, тому не відповідає вимогам ст.78 ЦПК України щодо його належності, позивач не надав до суду виписки з особового рахунка клієнта, яка підтвердила б видачу кредиту. Оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості не можливо з`ясувати, які були здійснені транзакції, нарахування, списання, зробити правильність нарахування, що позбавляє сторону відповідача можливості надати до суду свої контррозрахунки щодо відсутності заборгованості. Вказував, що пунктом 2.5 кредитного договору позичальнику встановлено Комісію за надання Кредиту - 1500,00 грн, визначена комісія є платою, встановлення якої було заборонено Законом України "Про захист прав споживачів" та Законом України Про споживче кредитування, та встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок, що тягне за собою відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 228 ЦПК України нікчемність даного пункту. Посилався на правову позицію ВП Верховного Суду у справі № 496/3134/19 від 13.07.2022 року. 09.06.2025 року представником позивача Виноградовим Ю.Е. було подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначав, що що у відзиві на позовну заяву сторона Відповідача прямо не заперечує наступних юридичних фактів: -Укладення Кредитного договору з Позивачем; -Отримання кредитних коштів за Кредитним договором (сторона Відповідача лише зазначила, що Позивач начебто не надав належних доказів перерахування кредитних коштів); -Наявність заборгованості за Кредитним договором. Посилався на те, що відповідачу позивачем було надано грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , на підтвердження факту перерахування ними надано відповідну довідку посередником ТОВ «ПрофітГід», оскільки позивач не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами. Відповідач не спростувала обставин отримання коштів за кредитом та не надала суду виписку зі свого карткового рахунку в АТ КБ «ПРИВАТ БАНК». До позовної заяви був доданий детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором, який ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. За умовами Кредитного договору п.2.1. визначено обов`язок позичальника сплатити проценти за Кредитним договором у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору Стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,16395000, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Встановлено графік платежів який передбачає сплату Відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. При цьому, відповідач погодилась із всіма істотними умовами Кредитного договору, типом кредиту, процентною ставкою, комісією, строками, графіком платежів, який уклала Відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Не нараховувалася жодна неустойка у формі пені чи штрафів та кредитодавець не нараховував проценти поза межами строку дії Кредитного договору. Посилався на правомірність встановлення комісії за надання кредиту, оскільки встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодився зокрема сплатити комісію за надання кредиту. Окрім того, Національний банк України, який є державним регулятором ринку фінансових послуг в Україні, своєю Постановою від 11.02.2021р. №16 затвердив «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Дані правила передбачають правомірність встановлення Кредитодавцем супровідних послуг за кредитом в тому числі і комісії за надання кредиту. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника ТОВ «Бізнес позика» про розгляд справи за його відсутності, згідно якого позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи поданого відзвиву, додатково посилався на те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів щодо підписання кредитного договору, оскільки відсутні дані про ідентифікацію особи відповідача, надана послідовність дій таким доказом не є, окрім того, позивачем не надано первинних банківських документів, що підтверджують перерахунок коштів відповідачу, а отримана інформація на підставі ухвали суду з АТ КБ "Приватбанк" не містить даних про особу платника, не є відповідним належним доказом наданий розрахунок суми заборгованості. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, стягнути з Позивача витрати пов`язані з наданням правової допомоги. Суд, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає не задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 03.02.2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 459103-КС-001, сума кредиту складає 10000,00 гривень, на умовах строковості, поворотності, платності, клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Строк договору 16 тижні з дати надання кредиту, термін дії Договору до 26.05.2023 року, зі сплатою фіксованих відсотків у розмірі 2% в день. Комісія за надання Кредиту 1500,00 грн. На строк дії договору передбачені відсотки за користування кредитом в розмірі 9540,00 грн., що підтверджується п. 3.2.3 Договору, підписаного сторонами. Згідно паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачкою [PERSON] 03.02.2023 року, відповідачці була надана інформація щодо основних умов кредиту, його сума, строк кредитування, сума комісії, відсоткова ставка та розмір відсотків за користування кредитом 11040,00 грн., орієнтировна загальна вартість кредиту та інші умови. 03.02.2023 року [PERSON] , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 459103-КС-001 про надання кредиту. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 31.03.2024 року разом становить 32260,80 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 10000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах у розмірі 20760,80 грн., суми прострочених платежів за комісією у розмірі 1500,00 грн. Так, відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У статті 100\~ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документита\~електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Достатніми є докази ,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, ст. 79 ЦПК України. Надані позивачем на підтвердження укладення кредитного договору його паперові копії містять інформацію про те, що зі сторони позивача вони підписані кваліфікованим електронним підписом представника, а відповідачка підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який складається з набору літер та цифр, а саме: UA-5541. Разом з тим, позивач не надав до справи належних і допустимих доказів, які надають можливість верифікувати (перевірити) інформацію про отримання відповідачкою вказаного електронного підпису, факт його накладання (використання) при підписанні у вказаному у позові порядку обміну електронними повідомленнями, з відповідною ідентифікацією, як це визначено у ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Так, цілісність електронного документа, як ознака його достовірності, визначається як доказ того, що документ повний за складом та не підлягав неавторизованим змінам. Цілісність електронного документа забезпечується, зокрема дотриманням законного порядку його підписання, який передбачає, що останній підписант накладає свій цифровий підпис, який його належним чином ідентифікує. Позивач не надав до суду відповідних доказів, що підписаний від імені позичальника електронний підпис належить саме відповідачці. Відповідного договору чи іншого документа, який підтверджував надсилання та отримання позичальником вказаного електронного підпису на номер телефона позичальника у СМС повідомленні, як зазначено у позові та у візуальній формі послідовності дій Клієнта, після його верифікації та ідентифікації - матеріали справи не містять. Вказана візуальна форма послідовності дій Клієнта за своїм змістом є документом, який містить інформацію про послідовність дій Товариства та клієнта в ІТС. Але, у справі відсутні відповідні докази про те, що цей порядок був узгоджений з позичальником та виконувався (дотримувався) сторонами при укладенні кредитного договору, а тому суд не вважає його є належним і допустимим доказом укладення кредитного договору та додатків до нього. Доведення цілісності електронних документів із створеним простим ЕП може забезпечуватися засобами інформаційної телекомунікаційної системи позивача, у якій здійснюється створення, оброблення, зберігання електронних документів згідно до визначеного у ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», але відповідних доказів з цього приводу до суду позивачем також не було надано. Про необхідність таких доказів при укладення договорів кредиту в електронній формі також зазначено у постанові КЦС ВС від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799 св 19). Вказані у письмових копіях договору кредиту з додатковими угодами до нього одноразові електронні ідентифікатори за відсутності верифікації та ідентифікації позичальника при їх отриманні та підписанні не є достовірними та достатніми доказами підписання та укладання цих договорів відповідачкою у електронній формі відповідно до визначеного у нормах ст.ст. 11, 12 згаданого Закону порядку. Тому надані позивачем вищевказані паперові копії електронних доказів кредитного договору з доповненнями, які містять інформацію про їх підписання електронним підписом - одноразового ідентифікатором - не можна вважати достовірними та достатніми у розумінні ст.\~78\~ЦПК України для того, щоб з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, дійти висновку про підписання та укладення договорів кредиту, які зазначені у позові. Аналогічні правові висновки були висловлені щодо паперових копій електронних доказів у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року (справа № 910/1162/19) та від 19.01.2022 року (справа № 202/2965/21). В межах предмету доказування позивач відповідно до ст.ст. 12, 81\~ЦПК України має довести в суді виконання ним обов`язків за договором кредиту - надання ним своїх грошових коштів відповідачу (у даному випадку - на його картковий рахунок), як це передбачено умовами кредитного договору та нормою ст. 1054 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст.9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися похідні від них - зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Однак, надані позивачем Довідки ТОВ «ПрофітГід» від 03.02.2023 про здійснення переказу 03.02.2023 на загальну 10000,00 грн. не є належними та допустимими доказами перерахунку кредитних коштів від кредитора до позичальника, оскільки вони не відповідають вимогам до ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні» . За умовами наявних у справі у паперовій формі копій електронного кредитного договору з доповненнями - кредитор надає позичальнику грошові кошти, тому відповідно до вимог ст.ст. 12, 81\~ЦПК України він зобов`язаний довести належними бухгалтерськими документами: виписками з банківського рахунку, відповідним меморіальним ордером тощо, що він перерахував обумовлені договором грошові кошти позичальнику. Доказів перерхування грошових коштів позичальнику відповідачці [PERSON] , саме позивачем, вказані довідки та отримана судом інформації з АТ КБ "Приватбанк" - не містять. Саме в отриманій інформації зазначено, що відповідачу емітовано картку № [NUMBER] , відкрито рахунок та 03.02.2023 року на картку здійснено переказ в сумі 10000 гривень, але інформація про платника відсутня. Лише у разі доведення факту укладення договору кредиту у електронній формі та виконання кредитором свого обов`язку перерахувати кредитні кошти позичальнику згідно умов договору - у позичальника з`являється процесуальний обв`язок спростування цих обставин. Інший підхід до розподілу тягаря доказування (відповідно до концепції «негативного доказу»), порушує принцип змагальності, який передбачений у нормі 12 ЦПК України. Розрахунок заборгованості, складений позивачем (первісним кредитором), є не документом первинного бухгалтерського обліку, а - одностороннім арифметичним розрахунком сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій позивача (первісного кредитора). Такий висновок щодо недостатності такого доказу для підтвердження наявності та розміру заборгованості був висловлений у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Пунктом 52 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України №75\~від 04\~липня 2018\~року передбачено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, зазначених у пункті 51 Розділу 3, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №\~75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 02 грудня 2020 року у аналогічній процесуальній ситуації у справі № 161/5267/20 (провадження № 61-14015св20), які відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України також є застосованими у даній справі). Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, - у разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Таку правову позицію було висловлено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 року в справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 року в справі №200/5647/18. Надане позивачем підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 не містить інформації про перерахування з банківського рахунку кредитора на рахунок позичальника кредитних коштів, яка передбачена для відповідних бухгалтерських документів, якими підтверджується відповідна платіжна операція, а тому суд не бере його до уваги. Згідно до ч. 1 статті 27\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» №\~1591-IX\~від 30\~червня 2021 усі документи, що підтверджують надання платіжних послуг (виконання платіжних операцій), зберігаються надавачами платіжних послуг та їх комерційними агентами не менше п`яти років з дня припинення ділових відносин з клієнтом або з дня завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 31 вказаного вище Закону України після ініціювання платіжної інструкції надавач платіжних послуг зобов`язаний надати ініціатору у спосіб, визначений договором, таку інформацію: 1) дату і час отримання платіжної інструкції; 2) дату і час прийняття до виконання платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника; 3) інформацію про відмову надавача платіжних послуг платника у прийнятті платіжної інструкції до виконання (у разі відмови). Якщо платіжна операція ініціюється через надавача послуги з ініціювання платіжної операції, надавач послуги з ініціювання платіжної операції негайно після ініціювання платіжної операції зобов`язаний надати платнику та отримувачу (за потреби) таку інформацію: 1) підтвердження про успішне ініціювання платіжної інструкції надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку платника; 2) відомості (посилання на них), які дають змогу платнику та отримувачу ідентифікувати платіжну операцію, а також отримувачу - ідентифікувати платника, та будь-які відомості, що супроводжують платіжну інструкцію; 3) суму платіжної операції ; 4) суму всіх комісійних винагород надавача послуг з ініціювання платіжної операції, які будуть стягнуті з користувача під час виконання платіжної операції (за наявності технічної можливості розмір кожної комісійної винагороди зазначається окремо). Надавач послуги з ініціювання платіжної операції також зобов`язаний забезпечити надання відомостей (посилання на них) про платіжну операцію надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника. Надане позивачем на підтвердження перерахування кредитних коштів позичальника, підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 ТОВ «ПрофітГід» про здійснення переказу не є платіжним інструментом у розумінні вищевказаних норм Закону, а тому не є належним документом, що підтверджують надання платіжних послуг. Належними та допустимими у даному випадку є банківські виписки з клієнтських рахунків позивача, які є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, про що вказано у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2017 року № 75. Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Однак, належних у допустимих первинних документів у розумінні вказаної норми ст.\~31\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» та Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік» про перерахування кредитних коштів позичальнику - позивач до суду не надав. Позивач надав до суду паперову копію електронного доказу Анкету клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача) від 31.03.2025 року, в якому [PERSON] вказала свій номер банківського рахунку (банківської картки для перерахування коштів, який зазначений у підтвердженні ТОВ «ПрофітГід» про здійснення переказу від 03.02.2023 в яких ТОВ «Бізнес позика» в якості підстави для перерахування грошових коштів [PERSON] вказала кредитний договір № 459103-КС-001 від 03.02.2023 на суму 10000,00 грн. Однак вказане підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» від 03.02.2023 не містять необхідної для належної у розумінні вказаних вимог ст.\~31\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» та Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік» інформації для верифікації власника вказаних коштів інформації, зокрема номер рахунку, який належить ТОВ «Бізнес позика», що має доводи кредитор на підтвердження виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Згідно виписки з рахунку [PERSON] наданої АТ КБ «Приватбанк» 03.02.2023 зарахований переказ на банківську картку відповідачки № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) в розмірі 10000,00 грн, яка збігається із зазначеною у позові суми кредиту, але надходження грошових коштів від позивача не підтверджено, оскільки у графі інформація про платника зазначено: інформація про платника відсутня. У вказаних банківських виписках з карткового рахунку [PERSON] відсутня інформація про те, що вказані грошові суми були перераховані саме позивачем ТОВ «Бізнес позика». Наданий Позивачем Розрахунок заборгованості є аналітичним та одностороннім, а не є первинним документом, а тому є неналежним та недостатнім для підтвердження наявності та розміру заборгованості за кредитним договором. При недоведеності цих обставин позичальник позбавлений можливості аргументовано заперечувати проти висунутих проти нього вимог про стягнення заборгованості, а суду відповідно до наведених у справі аргументів сторін перевірити розрахунки позивача. Верховний Суд у постанові від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18 дійшов висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів розміру кредиту суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. А тому, з урахуванням такого, розрахунок заборгованості, не є належним і достовірним доказом того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і відповідно що договір позики є укладеним. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазанчає, що представник відповідача при подачі відзвиу зазначав, що [PERSON] в даній справі користується правничою допомогою адвоката Гаращака Василя Васильовича. Згідно договору про надання правничої допомоги, розмір правничої допомоги визначено за фіксованою сумою та становить за представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції 10 000, 00 (Десять тисяч) гривень 00 копійок, які просив стягнути з Позивача. Під час розгляду справи представник зазначив, що підтверджує наявність витрат на правову допомогу відповідача, заявляє про їх відшкодування та докази понесених витрат будуть надані суду у визначений процесуальний строк, а саме протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача

Outcome: dismissed