Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач ТОВ «МІЛОАН» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.09.2024 року в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» (https://miloan.ua/) відповідачем [PERSON] було подано Заявку на отримання кредиту № 104174397. Таким чином, сторони уклали Договір про споживчий кредит № 104174397 від 22.09.2024 р. та на підставі платіжного доручення (долучено до позовної заяви) відповідачу були перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок в сумі 25 000,00 грн. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку з неповерненням заборгованості та відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №104174397 від 22.09.2024 станом на дату здійснення розрахунку, заборгованість .відповідача становить 48 985,69 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 24 930,10 грн.; - заборгованості по відсотках - 18 455,59 грн.; штрафних санкцій - 5 600 грн. З огляду на викладене, просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «МІЛОАН» заборгованість за кредитним договором №104174397 від 22.09.2024 року у розмірі 48 985,69 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 03.06.2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.06.2025 через «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Підодвірного Т.І. надійшов відзив на позовну заяву в якому не погоджується з викладеним у позові з огляду на таке. На думку Позивача, між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 104174397 від 22.09.2024 року. Таке твердження не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству виходячи із наступного. На підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору № 104174397 від 22.09.2024 року. При цьому, приєднаний до матеріалів справи Договір не містить підписів сторін договору. Згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору № 104174397 від 22.09.2024 року, такий укладено в режимі онлайн шляхом заповнення Відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Позивачем, разом із позовною заявою, направлено до суду лист від ТОВ «Контрактовий Дім». Звертає увагу суду, що чинне законодавство не містить такого виду первинного бухгалтерського облікового документу, як «Лист». У вказаному листі відсутня інформація щодо Відповідача, а саме ПІБ, ІПН Відповідача. Як і відсутнє призначення платежу: «На підставі договору № 104174397 від 22.09.2024 року». Доказів того, що картковий рахунок № [NUMBER] належить або використовувався Відповідачем матеріли справи не містять. Окрім того, у «Листі» зазначено не повний номер картки, що унеможливлює встановлення особи, яка користується/користувалась такою карткою. Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме Відповідачеві, як і доказів належності відповідачу номера телефону, на який був направлений цифровий ідентифікатор. Позивачем також не надано до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Контарктовий Дім», яке здійснило переказ коштів на рахунок, який за твердженням позивача належить відповідачу. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Мілоан» як кредитних на рахунки ТОВ «Контарктовий Дім» для здійснення переказу коштів на виконання вимог договору № 104174397 від 22.09.2024 року для подальшого переказу їх відповідачу. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом як припущення. Отже, позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу нібито отримання Відповідачем коштів від ТОВ «Мілоан». Разом із позовною заявою, позивачем, направлено до суду досудову вимогу від 21.03.2025 року, опис вкладень у цінний лист, список згрупованих відправлень. Звертаю увагу суду, що матеріали судової справи не містять повідомлення про вручення з якого б вбачалось, що Відповідачеві було відправлено таку вимогу та Відповідачем така вимога отримувалась. Вказана обставина є цілком самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Щодо витрат Позивача на правову допомогу, вважає, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Враховуючи усе вищевикладене представник відповідача просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, а також витребувати докази у Позивача. Ухвалою суду від 04.08.2025 року, що занесена до протоколу судових засідань клопотання представника відповідача задоволено та витребувано докази від Позивача. Ухвалою суду від 10.09.2025 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задоволено. 16.10.2025 року через «Електронний суд» від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо викладеного у відзиві. Так, Відповідач вважає, що позивачем не було доведено факту укладання сторонами договору №104174397 від 22.09.2024 року. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». 22.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №104174397, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач вважає, що укладення Договору про надання кредиту здійснювалось з урахуванням вимог ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», якою передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Крім того, вказаний договір містить детальну інформацію щодо особи позичальника - його ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, адресу реєстрації, поштову адресу, номер телефону, електронну пошту, дату народження. Доказів на спростування відповідності анкетних даних [PERSON] до відзиву на позовну заяву не подано. Підсумовуючи викладене, позивачем було надано до суду всі наявні документи за кредитним договором. Надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання кредитного договору між сторонами, та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовні заяві. Щодо тверджень відповідача про відсутність у матеріалах справи доказів отримання коштів, слід зазначити наступне. При укладенні Договору про споживчий кредит №104174397 сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов щодо зарахування кошів у сумі 25 000,00 грн. відбулось на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Підтвердженням переказу коштів є копія договору та інформація про переказ коштів, яку надало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім», яке надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків відповідно до чинного законодавства та ліцензії НБУ №21/772-рк від 29.04.2023 року. Оскільки, ТОВ «ФК «Контрактовий дім» не здійснювала операції з готівковими грошима, а перекази коштів здійснювалися виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угод з банками-екваєрами та фінансовими компаніями, від яких фактично надходили на картки клієнтів кошти для переказу, передбачено надходження від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» загальних сум поповнення, а не окремих транзакцій. В зв`язку з цим виділити транзакції як окремі платежі у виписці не є можливим. ТОВ «Мілоан» було надано Довідку №7/7784 від 21.02.2025 року про переказ коштів, яка відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджує факт отримання відповідачем суми коштів у позику. Щодо надання доказів фактичного перерахунку грошових коштів. Так, ТОВ «Мілоан» повідомляє, що не здійснювало відкриття банківського або карткового рахунку відповідача, а лише перерахувало кошти на номер банківської картки, що була вказана [PERSON] під час здійснення процедури ідентифікації та верифікації. Згідно Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Мілоан» (в редакції від 16.08.2024 р.), подаючи Заяву за кредитним продуктом, що передбачає надання кредиту шляхом переказу суми кредиту на Картковий рахунок, Заявник має зареєструвати в Особистому кабінеті Банківську картку, яка буде використана для зарахування коштів при позитивному рішенні по Заяві, якщо така Банківська картка не була зареєстрована Заявником у Особистому кабінеті раніше. [PERSON] було вказано номер банківської картки [NUMBER] , та було пройдено процедуру її верифікації. В той же час, оскільки ТОВ «Мілоан» не є надавачем послуг в сфері обслуговування банківської картки відповідача, то у позивача відсутня інформація щодо руху коштів на визначеному Позичальником картковому рахунку. Стосовно реквізитів карти відповідача, позивач зазначає, що у нього відсутні повноваження на отримання повних реквізитів картки. Під час укладення кредитного договору позичальник вводить дані свого платіжного засобу, який зберігається у платіжній системі, через яку кредитодавець перераховує кошти відповідно до Постанови НБУ №113 «Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)». Так, згідно п.10. вказаної Постанови НБУ, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Тому, твердження відповідача про неможливість встановити приналежність карткового рахунку [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, а тому не можуть бути підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Щодо вимоги представника відповідача про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, то зазначає, що враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, позивач вважає, що підстави для задоволення заяви відповідача та відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу - відсутні. Окрім того просить відмовити у задоволенні вимог представника відповідача про стягнення на користь Відповідача витрат на правничу допомогу, бо останні нічим не підтверджуються. 16.10.2025 року через «Електронний суд» представником позивача було подано клопотання на виконання вимог ухвали суду про витребування оригіналів документів для огляду, у якому зазначає наступне. Вищевказаний електронний договір №104174397 від 22.09.2024 року укладений Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.10.2025 6 сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] , не був би укладений. Тобто, для укладання договору №104174397 від 22.09.2024 року, Відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. У частині 3 ст. 99 КПК України законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще і його відображення, якому надається таке значення як документу. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Така позиція відповідає судовій практиці. Зокрема, постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі № 554/5090/16-к (провадження №51-1878кмо21) розтлумачено порядок оцінки електронного доказу та його допустимості. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Таким чином, ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Виходячи із вказаного, ТОВ «Мілоан» надає до суду першої інстанції копії вищезазначеного договору у відповідності до вимог законодавства, які є належними доказами існування правовідносин між сторонами. Верховний Суд у справі №757/40395/20 (постанова від 14.06.2022) визнав, що укладення кредитного договору через особистий кабінет із підтвердженням смс-кодом є достатньою підставою визнати правочин таким, що відповідає письмовій формі. Підсумовуючи викладене, позивачем було надано до суду всі наявні документи за кредитним договором. Надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання кредитного договору між сторонами, та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовні заяві. Щодо подання виписки з банківського рахунку позивача з інформацією про видачу кредитних коштів за період з 22.09.2024 року по 23.09.2024 року слід зазначити наступне. Так, за умовами договору та Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Мілоан» (в редакції від 16.08.2024 р.) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, держателем якої є Заявник/Позичальник, що використовується для здійснення фінансових операцій за належним йому Картковим рахунком, та яка реєструється Заявником/Позичальником в Особистому кабінеті. Так, під час укладання договору про споживчий кредит №104174397, Відповідачем було вказано номер банківської картки [NUMBER] , та пройдено перевірочну операцію шляхом зазначення у відповідному полі коду операції, отриманого відповідачем від свого банку. Ідентифікаційний номер банку - BIN (Bank Identification Number) - це перші 6 або 8 цифр платіжної картки, які ідентифікують банк-емітент, що випустив картку. Він є частиною повного номера картки (PAN), який зазвичай складається з 16 цифр. Тобто, кредитні кошти ТОВ «Мілоан» були перераховані на картку [PERSON] , яка була відкрита у ПАТ КБ «Приватбанк», тобто позивач не видавав відповідачу кредитну картку, а перерахував кошти на картку, яка вже була відкрита на ім`я відповідача в іншій банківській установі. Враховуючи вищенаведені обставини, ТОВ «Мілоан» не має змоги надати суду ані виписку з банківського рахунку про рух коштів на виданій (виданих) кредитній картці (кредитних карток) по особовому рахунку), ані доказів видачі відповідачу кредитної картки (карток) із зазначенням строку її дії, оскільки позивач не є надавачем послуг в сфері обслуговування банківської картки відповідача. У зв`язку з вищевикладеним просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Окрім цього, 16.10.2025 через «Електронний суд» представником позивача було подано клопотання про витребування доказів з Банку. 20.10.2025 через «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Підодворного Т.І. надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів у яких зазначає, що витребування у позивача виписки по його рахунку, не може бути підставою для поновлення строку позивачеві на подання клопотання про витребування додаткових доказів по справі, оскільки позивач, повинен і мав передбачати, що Відповідач, не погоджуючись із позовом, буде заперечувати проти надуманих вимог позивача, та витребування доказів у позивача, не може бути підставою для поновлення строків на витребування нових доказів, оскільки, позивач, може виконати ухвалу суду про витребування доказів та надати вичерпні докази, самостійно. Окрім того, представник відповідача подав заяву про залишення позову без розгляду з огляду на те, що на його думку Позивачем не було подано до суду належних витребуваних судом доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач та його представник, у судове засідання не з`явилися, свої заперечення виклали у відзиві на позовну заяву та запереченнях. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 22.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №104174397, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.2.-1.4. Договору кредиту, сума (загальний розмір) кредиту становить 25000 грн. Кредит надається загальним строком на 345 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 22.09.2024 (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися Позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів): 02.09.2025 (дата остаточного погашення заборгованості). Пунктом 1.5.1. Договору кредиту передбачено, що комісія за надання кредиту: 1500 грн., яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту. Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п.2.1. Договору кредиту). Позикодавець на виконання умов Договору кредиту надав Позичальнику грошові кошти у сумі 25 000 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано Позичальником та міститься в реквізитах Договору кредиту, що підтверджується відповідною Довідкою про укладення договору від та Квитанцією про перерахування грошових коштів від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» наданою 21.02.2025 за вих.№7/7784. Згідно Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №104174397 від 22.09.2024 станом на дату здійснення розрахунку, заборгованість [PERSON] становить - 48985,69 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 24 930,10 грн.; - заборгованості по відсотках - 18 455,59 грн.; - штрафних санкцій 5 600 грн. Як вбачається з даного розрахунку Відповідачем здійснювались оплати по кредиту, що свідчить про конклюдентні дії з його сторони. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З урахуванням викладеного, сторонами узгоджені всі умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. [PERSON] на мобільний телефонний номер [NUMBER] надійшов одноразовий ідентифікатор відображений у договорі: 566265, за допомогою якого відбулось укладення електронного договору, зворотнього стороною Відповідача не доведено. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд по справі № 524/5556/19, що відображено в постанові від 12.01.2021 року (провадження № 61-16243 св 20). Крім того, доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані ТОВ «Мілоан» для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем до суду також не надано. Доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору. Окрім цього, суд вважає безпідставним витребування від сторони позивача виписок по банківському рахунку Відповідача про зарахування коштів, оскільки кредитні кошти ТОВ «Мілоан» були перераховані на картку [PERSON] , яка була відкрита у ПАТ КБ «Приватбанк», тобто позивач не видавав відповідачу кредитну картку, а перерахував кошти на картку, яка вже була відкрита на ім`я відповідача в іншій банківській установі. В той же час, сторона Відповідача заперечувала щодо витребування таких доказів. З огляду на вказане, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] 22.09.2024 був укладений кредитний договір № 104174397 підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, відповідач [PERSON] не виконав свої кредитні зобов`язання щодо повернення коштів, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом в розмірі 24 930,10 грн. та відсотками в розмірі 18 455,59 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, [PERSON] укладав Договір про споживчий кредит №104174397 з ТОВ "МІЛОАН" 22.09.2024 р., тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена до 03.02.2026 р., то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України штрафні санкції в розмірі 5 600,00 грн. не підлягає стягненню з відповідача, а підлягають списанню позивачем. А тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «МІЛОАН» заборгованості в розмірі 43 385,69 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24 930,10 грн. та відсотків в розмірі 18 455,59 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підтвердження надання професійної правничої допомоги, представником позивача надано: Договір №16012025 про надання правничої допомоги від 16.01.2025 року; Додаткова угода №1 від 23.01.2025 до Договору №16012025 про надання правничої допомоги від 16.01.2025 року; акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 28.04.2025 року; платіжна інструкція №15888 від 29.04.2025 на суму 7 100,00 грн. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 100,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а отже не відноситься до складних справ. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 3 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2 145,47 грн. ( 43 385,69 * 2422,40/48 985,69) відповідно до частини задоволених вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial