Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») в особі представника Марії Ткаченко звернулось через систему «Електронний суд» до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за договорами позики №10223209 від 01.09.2021 та №3343703 від 01.09.2021 на загальну суму 86894,26 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 25000 грн.. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 24.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан» ) та [PERSON] укладено Договір №102213209. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 7,50 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 17.12.2021 було укладено договір №17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102213209. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102213209. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №102213209. Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №102213209 від 24.09.2021, що підлягає стягненню з відповідачки станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 37257,50 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 32257,50 грн.. Крім того, 01.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан» ) та [PERSON] укладено Договір №3343703. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2250 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 26.01.2022 було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3343703. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3343703. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3343703.. Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3343703 від 01.09.2021, що підлягає стягненню з відповідачки станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 49636,76 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 8671 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 39965,76 грн.; заборгованість за комісіями 1000 грн.. Позивач зазначає, що розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 86894,26 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 13671 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 72223,26 грн.; заборгованість за комісіями 1000 грн.. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 30.09.2025 засобами поштового зв`язку представник відповідачки [PERSON] адвокат Зачепіло З.Я. направила відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також звернула увагу суду про застосування строків позовної давності (а.с.230-253, т.1). 07.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача Ткаченко М.М. надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача заперечувала, щодо доводів відповідачки та просила задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 6-16, т.2). 07.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача Ткаченко М.М. надійшли клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та витребування доказів по справі (а.с. 1-2, 20-25, т.2). 20.10.2025 ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. клопотання представника позивача задоволено та здійснено перехід розгляду справи з повідомленням сторін та витребувано докази по справі. 11.11.2025 засобами поштового зв`язку від представника відповідача [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. надійшло заперечення на відповідь на відзив (а.с. 40-53, т.2). 19.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача Ткаченко М.М. надійшли додаткові пояснення (а.с.62-66, т.2). Представник позивача Морозова В.В. у судове засідання не з`явилася, через систему «електронний суд» направила заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.93, т.2). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася свої інтереси уповноважила представляти адвоката Зчепіло З.Я. Представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явилася, засобами поштового зв`язку направила заяву про розгляд справи без участі представника відповідача та відповідача (а.с. 76, т.2). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Судом встановлено, що 01.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит №3343703 (а.с.17-25, т.1), за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим договором. Сума кредиту становить 10000 грн. (п. 1.2.). Кредит надається загальним строком на 15 днів з 01.09.2021 (п.1,3). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 16.09.2021, що також підтверджується копією анкети-заяви на кредит №3343703 від 01.09.2019 (а.с.34-35, т.1). Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3250 грн. в грошовому виразі та 94,072.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13250 грн. (п.1.5). Комісія за надання кредиту: 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом: 2250 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Умовами договору передбачено право позичальника на неодноразове продовження строку користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, а саме два випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування. Для продовження строку кредитування позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (п.2.3). Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору №3343703 від 01.09.2021, яким є Графік платежів, заборгованість відповідачем за вказаним договором мала бути сплачена 16.09.2021 в розмірі 13250 грн., з яких: 10000 грн. сума кредитних коштів, 2250 грн. проценти; 1000 грн. комісія (а.с.31, т.1). Згідно додатком №2 до договору про споживчий кредит №3343703 від 01.09.2021, яким є Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться умови кредитування з урахуванням побажань споживача: Тип кредиту: кредит. Сума кредиту: 10000 грн. Строк кредитування: 15 днів. Мета отримання: задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Спосіб надання: переказ на картковий рахунок. Забезпечення не застосовується. Власний платіж споживача: не передбачається (а.с.32-33, т.1). Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , з якою укладено договір №3343703 від 01.09.2021 ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифіктора), здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі; одноразовий ідентифікатор «J87058» (а.с.26 на звороті, т.1). Перерахування кредитних коштів відповідачу у сумі 10000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , підтверджується довідкою виданою директором ТОВ «ФК «Елаєнс», який адресований ТОВ «Мілоан» від 11.07.2025 (а.с.27, т.1). Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3343703, складених первісним кредитором, за відповідачем станом на 01.12.2021 рахується заборгованість на загальну суму 37063, 81 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 8671 грн., заборгованості по процентах 27392,81 грн. та заборгованості по комісії 1000 грн.. З даної відомості вбачається, що 01.09.2021 відповідачці було надано кредит у сумі 10000 грн. та нараховано комісію за надання кредиту у сумі 1000 грн., а також те, що 16.09.2021 відповідачкою було здійснено платіж на суму 925 грн, згідно яких: сума процентів - 325 грн., комісія за пролонгацію 300 грн. та тіло кредиту - 300 грн.; 20.09.2021 було здійснено платіж на суму 966 грн, згідно яких: сума процентів - 384 грн., комісія за пролонгацію 291 грн. та тіло кредиту - 291 грн.; 23.09.2021 було здійснено платіж на суму 1717 грн., згідно яких: сума процентів - 777 грн., комісія за пролонгацію 470 грн. та тіло кредиту - 470 грн.; 08.11.2021 було здійснено платіж на суму 2683 грн., згідно яких: сума процентів - 2147 грн., комісія за пролонгацію 268 грн. та тіло кредиту - 268 грн.. проценти нараховували за період з 02.09.2021 по 01.12.2021 (а.с.28-30, т.1). Крім того, 24.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит №102213209 (а.с.45-53), за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим договором. Сума кредиту становить 5000 грн. (п. 1.2.). Кредит надається загальним строком на 15 днів з 24.09.2021 (п.1,3). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09.10.2021, що також підтверджується копією анкети-заяви на кредит №102213209 від 24.09.2019 (а.с.61-62, т.1). Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7,50 грн. в грошовому виразі та 4.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 5007,50 грн. (п.1.5). Проценти за користування кредитом: 7.50 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6). Умовами договору передбачено право позичальника на неодноразове продовження строку користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, а саме два випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування. Для продовження строку кредитування позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (п.2.3). Матеріали справи не містять доказів, що відповідач вчинив усі дії для продовження строку кредитування. Зокрема відповідач не здійснила жодного платежу по даному договору. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору №102213209 від 24.09.2021, яким є Графік платежів, заборгованість відповідачем за вказаним договором мала бути сплачена 09.10.2021 в розмірі 5007,50 грн., з яких: 5000 грн. сума кредитних коштів, 7,50 грн. проценти (а.с.58, т.1). Згідно додатку №2 до договору про споживчий кредит №102213209 від 24.09.2021, яким є Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться умови кредитування з урахуванням побажань споживача: Тип кредиту: кредит. Сума кредиту: 5000 грн. Строк кредитування: 15 днів. Мета отримання: задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Спосіб надання: переказ на картковий рахунок. Забезпечення не застосовується. Власний платіж споживача: не передбачається (а.с.59-60, т.1). Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , з якою укладено договір №102213209 від 24.09.2021 ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифіктора), здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі; одноразовий ідентифікатор «R16959» (а.с.54, т.1). Перерахування кредитних коштів відповідачу у сумі 5000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , підтверджується довідкою виданою директором ТОВ «ФК «Елаєнс», який адресований ТОВ «Мілоан» від 11.07.2025 (а.с.55, т.1). Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 102213209, складених первісним кредитором, за відповідачем станом на 08.12.2021 рахується заборгованість на загальну суму 20007.50 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 5000 грн., заборгованості по процентах 15007.50 грн.. З даної відомості вбачається, що 24.09.2021 відповідачці було надано кредит у сумі 5000 грн., а також те, що відповідачкою за даним кредитом не здійснювалося будь-яких дій, щодо погашення заборгованості. Проценти нараховували за період з 25.09.2021 по 008.12.2021 (а.с.56-57, т.1). З наданих на виконання ухвали суду 20.10.2025 АТ «Універсал Банк» було направлено інформацію, відповідно до якої повний номер платіжної картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) - №5375414115269754. Також банком були емітовані інші платіжні картки на ім`я [PERSON] номер телефону на який надсилалася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № [NUMBER] за період із 01.09.2021 по 01.10.2021 - +380632403499, а також долучено інформацію про рух коштів по рахунку відкритому до платіжної карти № [NUMBER] за період 01.09.2021 по 01.10.2021, з якого вбачається, що 01.09.2021 о 03:49:23 год. відповідачці були перераховані кошти у сумі 10000 грн., та 24.09.2021 о 20:18:31 год. кошти у сумі 5000 грн..(а.с.83-92, т.2). 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором №3343703 (а.с.107-116, т.1). Згідно реєстру боржників до договору факторингу №26-01/2022-83 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №3343703 від 01.09.2021 в розмірі 37063,81 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27392,81 грн. - заборгованість по процентам, 1000 грн. заборгованість по комісії (а.с.132, т.1). Згідно розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №3343703 станом на 10.01.2023 заборгованість відповідачки складає 49636,76 грн., з яких: 8671 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27392,81 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 1000 грн. заборгованість з комісії; нараховані відсотки 12572,95 грн. (а.с.72, т.1). 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договорами про споживчий кредит №3343703 від 01.09.2021 та №10223209 від 24.09.2021 (а.с. 76-86, т.1). Згідно реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 за відповідачкою станом на час передачі права вимоги рахується заборгованість за договором про споживчий кредит №3343703 від 01.09.2021 у розмірі 49363,765 грн., з яких: 8671 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 39965,76 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 1000 грн. заборгованість по комісії (а.с.102-105, т.1). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» станом на 18.08.2025, внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, його заборгованість за кредитним договором №3343703 від 01.09.2021 становить 49636,76 грн., з яких: 8671 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27392,81 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 1000 грн. заборгованість з комісії; нараховані відсотки 12572,95 грн. (а.с.74, т.1). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» станом на 18.08.2025, внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, його заборгованість за кредитним договором №10223209 від 24.09.2021 становить 37257,50 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 32257,50 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (а.с.75, т.1). 17.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №17/12-2021-62 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 102213209 (а.с.133-141, т.1). Згідно реєстру боржників до договору факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.21 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №102213209 у розмірі 20007,50 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15007,15 грн. - заборгованість по процентам (а.с.156, т.1). Згідно розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №102213209 станом на 10.01.2023 заборгованість відповідачки складає 37257,50 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15007,50 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; нараховані відсотки 17250 грн. (а.с.73, т.1). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 2-127/11 (постанова від 01.02.2018) за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Доказами, наданими позивачем, підтверджується, що до позивача перейшли права вимоги за спірними кредитними договорами і він вправі пред`являти відповідні вимоги про стягнення коштів. Так, за правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За положеннями пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір уважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Спірні кредитні договори №102213209 від 24.09.2021 та №3343709 від 01.09.2025 укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач не надав жодного належного і допустимого доказу для спростування факту укладення спірних кредитних договорів в електронному виді та накладення на них будь якого іншого підпису. Крім того, за змістом ч. 1 ст. 1047, ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому, відповідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Тобто, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є підтвердженням отримання грошових коштів і саме на позичальника закон покладає обов`язок доказування протилежного. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv.theUnitedKingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Відповідач не надав жодного підтвердження факту неотримання грошових коштів за спірними кредитними договорами. Навпаки, у відзиві на позовну заяву не заперечив щодо укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів за ними. Зважаючи на те, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань щодо повернення тіла кредиту за договорами № 102213209 від 24.09.2021 та №3343703 від 01.09.2021, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Однак, суд не погоджується з нарахованим розміром заборгованості по процентах за кредитними договорами № 102213209 від 24.09.2021 та №3343703 від 01.09.2021, а тому така підлягає перерахунку. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюється законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Пунктом 1-1 ч. 1 ст. Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, установлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, установлених договором. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Із приводу нарахованих відсотків за договором про споживчий кредит №3343703 від 01.09.2021 про стягнення з відповідача 39965,76 грн. процентів за користування кредитом, то як уже зазначалося вище, [PERSON] був наданий кредит строком на 30 днів, тобто до 16.09.2021, зі сплатою понижених процентів за користування кредитом 1,50% та стандартною (базовою) ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів припиняється; позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користуватися кредитними коштами після завершення строку кредитування, таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожний раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, може нараховувати проценти у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування таких процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (пункти 1.3.-1.6, 2.2.3, 2.3.1.2., 4.2 договору). Як вбачається, з відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, то станом на 01.12.2021 (закінчення строку кредитування з урахуванням пролонгації) у відповідача утворилася заборгованість зі сплати процентів за кредитом у розмірі 27392,81 грн. (а.с.28-31), саме такий розмір процентів указано і станом на 26.01.2022 на час укладення між ТОВ «Мілоан»» та ТОВ «Вердикт капітал» договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022. У пунктах 55, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі№444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) констатовано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, на переконання суду, нараховані проценти після закінчення строку кредитування задоволенню не підлягають, у тому числі і в порядку ст. 625 ЦК України, оскільки з такими вимогами про їх стягнення на підставі ст. 625 ЦК України позивач до суду не звертався, а відтак із відповідача [PERSON] із заявлених до стягнення процентів у розмірі 39965,76 грн. до задоволення підлягають проценти у розмірі 27392,81грн.. Із приводу нарахованих відсотків за договором про споживчий кредит №102213209 від 24.09.2021 про стягнення з відповідача 32257,50 грн. процентів за користування кредитом, відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн., на строк 15 днів, із сплатою за користування кредитом 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день, що становить 7,50 грн.. Отже, за цим кредитним договором відповідач зобов`язаний сплати відсотки у розмірі 7,50 грн.. Крім того, суд звертає увагу на те що умовами даного договору передбачена пролонгація. Для продовження строку кредитування позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Проте, матеріали справи не містять доказів, що відповідач вчинив усі дії для продовження строку кредитування. Зокрема відповідач не здійснювала жодних платежів, які передбачають продовження строку кредитування, а також матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували продовження строку кредитування. Щодо позовної вимоги по договору позики № 3343703 від 01.09.2021 про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у сумі 1000 грн., суд вважає дані вимоги обґрунтованими, оскільки вони передбачені вищевказаним договором (п.1.5.1). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач частково довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до часткового задоволення, зокрема з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути заборгованість: за договором позики №3343703 від 01.01.2021 у розмірі 37063,81 грн.; за договором позики №102213209 від 24.09.2021 в розмірі 5007,50 грн., а всього на загальну суму 42071,31 грн.. Щодо заяви представника відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності. У відповідності до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За змістом частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст. 267 ЦК України). Суд зазначає, що перебіг строків давності було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану. Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12.03.2020 на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01.07.2023. Відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 та по 04.09.2025 перебіг строків позовної давності зупинено. Тому, станом на момент звернення до суду з цим позовом позивачем позовну давність не пропущено. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, стороною позивача подано до суду: договір № 01-07/2024 від 01.07.2024 «Про надання правової допомоги (а.с.167-171, прайс-лист АО «Лігал-Ассістанс» (а.с. 175-176), заявку на надання юридичної допомоги №55 від 01.07.2025 (а.с. 177) та витяг з Акту №12 про надання юридичної допомоги від31.07.2025 (а.с.178). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи предмет і складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, а також виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 5000 гривень на професійну правничу допомогу, що є співмірним із наданим обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, оскільки справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні. Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог (48,42%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1172,92 грн.. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного та

Outcome: partial