Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

08 вересня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником позивача [PERSON] через систему «Електронний суд», до [PERSON] про повернення майна, відповідно до якої позивач просить зобов`язати [PERSON] повернути позивачу майно, а саме iMac, серійний номер S/N:DGKVJHC6J1GQ, характеристика: 2017 Retina 5K, 27-inch, macOS Ventura, Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 10 червня 2025 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позички, на підтвердження якого сторонами було підписано розписку №928 про передачу майна у тимчасове користування. За цією розпискою власник [PERSON] передав у тимчасове безоплатне користування майно у робочому стані, а отримувач [PERSON] прийняв його на умовах, викладених у розписці. Відповідно до розписки №928 [PERSON] отримав у безоплатне користування наступне майно: iMac, серійний номер S/N:DGKVJHC6J1GQ, характеристика: 2017 Retina 5K, 27-inch, macOS Ventura, Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. Розписка підписана відповідачем за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути майно, а саме 16 серпня 2025 року позивач направив відповідачу повідомлення на його електронну пошту. У подальшому звертався через месенджери. 02 вересня 2025 року позивач направив на електронну адресу відповідача, зазначену у розписці, а також засобами поштового зв`язку лист-вимогу, у якому повідомив відповідача про розірвання договору позички та щодо необхідності повернення майна до 03 вересня 2025 року. Оскільки відповідачем добровільно майно не повернуто, позивач звернувся з вищезазначеними позовними вимогами до суду. 25 вересня 2025 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача Шестопал К.Є. заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити, пояснив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до розписки №928 від 10 червня 2025 року про передачу майна у тимчасове користування, власник [PERSON] передає у тимчасове безоплатне користування наступне майно: iMac, серійний номер S/N:DGKVJHC6J1GQ, характеристика: 2017 Retina 5K, 27-inch, macOS Ventura, Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4 за умови повернення майна за першою вимогою власника. Листом від 01 вересня 2025 року №1/09-2025 позивач повідомив відповідача про розірвання договору позички та повернення майна до 03 вересня 2025 року за адресою [ADDRESS] або шляхом кур`єрського відправлення службою доставки Нова Пошта на вказану адресу. Вказаний лист було направлено [PERSON] на адресу [ADDRESS] , що підтверджується квитанцією №1712008 ТОВ «Поштова служба «Е-ПОСТ» від 05.09.2025 року. Відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 25.09.2025 року вказана адреса є адресою зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] . Досудове врегулювання спору між сторонами здійснювалось також шляхом електронного листування протягом 9-21 серпня між позивачем та відповідачем у месенджері, з якого вбачається, що відповідач під мережевим ім`ям «Andrew Lutsenko» отримав повідомлення позивача з вимогою повернення майна. Однак, як вбачається з матеріалів справи, майно: iMac, серійний номер S/N:DGKVJHC6J1GQ, характеристика: 2017 Retina 5K, 27-inch, macOS Ventura, Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4 за вимогою власника йому не повернуто. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; у сім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як зазначено ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це дії з попередження, припинення порушення прав або відновлення порушених прав громадян і організацій. Будь-яка особа має право на захист свого права та інтересу, що не суперечить принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності. Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту. Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Способами захисту цивільних прав та інтересів, за ч.2,3 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до положень ч.2,3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а крім того, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За змістом ч.1,3 ст. 397, ч.1 ст. 398 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе; відповідне право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом; фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. За договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку ( ч.1 ст. 827 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.834 ЦК України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: 1) у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; 2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; 3) річ самочинно передана у користування іншій особі; 4) в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена. Згідно з ч.2 ст.834 ЦК України особа, яка стала власником речі, переданої у користування, має право вимагати розірвання договору, який укладено без визначення строку. Про розірвання договору користувач має бути повідомлений заздалегідь, у строк, що відповідає меті позички. Якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків ( ст. 836 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач повідомлявся про необхідність повернення майна за договором позички, укладеним між ним та позивачем 10 червня 2025 року, однак не здійснив жодних дій для його повернення. Доказів повернення вказаного майна суду не надано. На підтвердження укладення сторонами договору позички позивач надав розписку №928 від 10 червня 2025 року та скріншоти електронного листування між позивачем та відповідачем у месенджері. Надаючи правову оцінку наданій позивачем розписці №928 від 10 червня 2025 року, підписаній кваліфікованими електронними підписами сторін та електронному листуванню сторін у месенджерах, суд враховує наступне. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21). Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення, відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням. Вказаний правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим укладення між позивачем та відповідачем договору позички від 10 червня 2025 року, за яким відповідачу [PERSON] було передано у тимчасове користування майно, належне [PERSON] , а саме iMac, серійний номер S/N:DGKVJHC6J1GQ, характеристика: 2017 Retina 5K, 27-inch, macOS Ventura, Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4, яке за вимогою власника відповідачем не повернуте. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача [PERSON] повернути позивачу майно, а саме iMac, серійний номер S/N:DGKVJHC6J1GQ, характеристика: 2017 Retina 5K, 27-inch, macOS Ventura, Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. Intel Core i7, 40 ГБ 2400 MHz DDR4. Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір, №161-256 від 01 вересня 2025 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Паркулаб і партнери» та [PERSON] , розрахунку суми вартості послуг №1 від 01 вересня 2025 року, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 25000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 25000 грн. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved