Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі ТОВ «ФІН ФІНАНС» або Товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою в електронній формі укладений договір про надання фінансового кредиту № 263281. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000 грн. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладений договір факторингу №1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги. 06 грудня 2018 року між вказаними сторонами укладена додаткова угода №9 та підписаний реєстр прав вимоги №10, згідно яких право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», зокрема, за договором про надання фінансового кредиту №263281. 25 липня 2024 року згідно із протоколом загальних зборів №1706 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 16520 грн, з яких: 4000,00 грн\~сума основного боргу; 2160,00 грн\~сума боргу за процентами; 9960,00 грн\~сума боргу за штрафами. Крім того, у відповідності до положень\~ст. 625 ЦК України\~відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №263281 від 12 серпня 2018 року у загальному розмірі 21620,50 грн, яка складається із заборгованості основного боргу в сумі 4000,00 грн, боргу за процентами 2160,00 грн, боргу за штрафами 9960,00 грн, інфляційних втрат за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 3612,34 коп., 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 1488,16 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 02.07.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск строку позовної давності. Крім того, відповідачка зауважувала, що розмір заявлених позовних вимог є необґрунтованим та незаконним. Вважає, що розмір пені та штрафних санкцій істотно перевищує суму основного зобов`язання. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження правонаступництва. Жодних офіційних повідомлень або погоджень про відступлення права вимоги вона не отримувала. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2025 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача на підставі наданих доказів. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. При дослідженні матеріалів справи встановлено наступне. 12 серпня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір № 263281 про надання фінансового кредиту, у порядку, визначеному\~статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору, відповідачу наданий кредит у розмірі 4000 грн строком на 30 днів на умовах строковості, зворотності, платності (п.1.1.). Процентна ставка фіксована та становить 1,53% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (558,45% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після надання кредиту (п.1.2.1.). Кредит надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом (п.1.5 договору). У випадку прострочення повернення кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству пеню у розмірі 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів (п.4.4.1.). На 4 день прострочення клієнт зобов`язаний сплатити додатково штраф у розмірі 100 грн, на 30 день прострочення штраф - 300 грн та на 90 день прострочення штраф - 500 грн (п. 4.4.2-4.4.4). У Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту сторонами визначений розмір внесення позичальником платежів та встановлено, що загальна вартість кредиту за весь строк кредитування становить 5836 грн 00 коп. Долучені до матеріалів справи копія договору про надання фінансового кредиту №263281 від 12 серпня 2018 року та додаток № 1 до договору підписано електронним підписом 12 серпня 2018 року 16:35:46. Факт укладення вказаного договору відповідачкою не спростовувався. Як вказує позивач, відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку із чим відповідно до наданого розрахунку виникла заборгованість в розмірі 21620,50 грн, яка складається із заборгованості основного боргу в сумі 4000,00 грн, боргу за процентами 2160,00 грн, боргу за штрафами 9960,00 грн, інфляційних втрат за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 3612,34 коп., 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 1488,16 коп. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Згідно з вимогами\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно з\~статтею 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1\~статті 205 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1\~статті 207 ЦК України). В силу частин 1, 2\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами частини 1\~статті 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 5 частини 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 цього ж Закону\~передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Cудом встановлено, що для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний цифровий підпис відповідно до вимог частини 6 та 8 статті\~11\~і\~12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір у формі електронного документу. Доказів, які б спростовували ці обставини матеріали справи не містять, відповідачем таких доказів не надано, що в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~є його процесуальним обов`язком. Згідно з пунктом 1 частини першоїстатті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно достатті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першоюстатті 513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першоїстатті 517 ЦК Українипервісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Крім того, частиною першою ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором про надання фінансового кредиту від 12.08.2018 сторони не передбачили обов`язку кредитора отримувати згоду боржника на заміну кредитора, тому суд не приймає до уваги посилання відповідачки на відсутність правових підстав для звернення ТОВ "ВІН ФІНАНС" із вказаними позовними вимогами. Відповідно достатті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зістаттею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою. У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до абзацу 1 частини першоїстатті 1077\~ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першоїстатті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту). При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина першастатті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другоїстатті 1084 ЦК Українифактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 48-49). Отже, за цим договором факторингу право вимоги означає права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. За умовами вказаного договору (п.8.2 ) строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2018 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 06 грудня 2018 року сторонами цього договору укладена Додаткова угода № 9 до зазначеного Договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року та підписаний реєстр прав вимоги №10, в якому значиться вимога до відповідачки (а.с. 28). Згідно із наказом №55-к від 25 липня 2024 року ТОВ «Довіра та Гарантія» перейменована на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с. 21). У відповідності до п. 4.1. вищевказаного договору факторингу право вимоги переходить від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (змінено назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС») в день підписання ними відвідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. На виконання вищевказаних умов договору факторингу 18 лютого 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (змінено назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС») було підписано відповідний Реєстр прав вимог №10, у відповідності до якого вбачається відступлення ТОВ «Авентус Україна» ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 263281 від 12 серпня 2018 року. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору факторингу, а тому до ТОВ «ВІН ФІНАНС», перейшло право вимоги кредитного договору від № 263281 від 12 серпня 2018 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна » та [PERSON] . Наданий позивачем витяг з Реєстру прав вимоги № 10 підписаний та має печатки уповноважених осіб,також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін, отже наявні належні та достатні докази на підтвердження отримання позивачем ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підставі договору факторингу прав вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 263281 від 12 серпня 2018 року про стягнення відповідної заборгованості. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Припис абзацу 2 ч.1\~ст.\~1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються. Такий висновок зробив Верховний Суду в постанові №175/4753/15-ц. Укладаючи 12 серпня 2018 року електронний договір № 263281 про надання фінансового кредиту між сторонами було узгоджено наступні умови: Згідно з пунктом 1.1. договору товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сукупна вартість кредиту складає 145,90% від суми кредиту (у процентному виразі) або 5836 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти за користування кредитом 45,90% від суми кредиту (у процентному виразі) або 1836,00 грн(у грошовому виразі) (пункт 1.3) Процентна ставка фіксована та становить 1,53% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (558,45 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після надання кредиту (п.1.2.1.). Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів (пункт 1.4) Пунктом 1.6 договору визначено, що клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше 400 грн, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). Пунктом 3.5 кредитного договору визначено, що у разі продовження строку користування кредитом (пролонгації) та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1.8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах продовженого строку надання кредиту. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем не здійснювалися жодні оплати, відповідно, пролонгація кредитного договору не відбулась. Враховуючи, що кредит надавався строком на 30 днів, то ТОВ «ВІН ФІНАНС» відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~має право стягнути заборгованість нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Враховуючи викладене, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 6160 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 2160 грн. Вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» про стягнення пені та штрафу, які нараховані первісним кредитором після 12 вересня 2018 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню. До того ж, з реєстру\~прав вимог №10 до договору факторингу вбачається про відступлення ТОВ «Авентус Україна» ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 263281 від 12 серпня 2018 року в сумі 6160 грн, що складається із заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) у розмірі 4000 грн та заборгованості за відсотками у розмір 2160 грн (а.с. 28). У\~статті 1050 ЦК\~передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2\~ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК. Позивачем визначений період нарахування інфляційних витрат та 3% річних з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, так розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 3612,34 грн та 3% річних\~1488,16 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь ТОВ «ФІН ФІНАНС». Відповідачка просила застосувати строк позовної давності. Вирішуючи дане питання суд виходить з наступного. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 23.06.2025. Згідно зі ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ\~«Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Таким чином, на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно ЗУ № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Таким чином, до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», строк позовної давності до яких не сплив на час початку та дії карантину, а в подальшому, на час початку та дії воєнного стану, тобто станом на час пред`явлення позову до суду, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що доводи відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, та доходить до висновку, що позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, але за викладених обставин суд вважає, що позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» підлягає частковому задоволенню, стягнувши з [PERSON] на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 263281 від 12 серпня 2018 року в розмірі 6160 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 2160 грн, а також за порушення грошового зобов`язання суму трьох процентів річних у розмірі 1488,16 грн та інфляційних втрат в розмірі 3612,34 грн. Відповідно до статті 141\~ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» підлягають задоволенню частково, на 52,08%, тому судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню в сумі розмірі 1261,59 грн (2422,40*52,08%), витрати на правову допомогу в розмірі 2604 грн (5000*52,08%) з [PERSON] на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС». На підставі викладеного,

Outcome: partial