Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

17.06.2025 року позивач особі свого представника за довіреністю Тараненко Артема Ігоровича засобами електронного суду звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним електронним договором №729578143 від 10.07.2021 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» на суму 11750,00 грн. при укладенні договору строком на 30 календарних днів, вимогу за яким було передано від первинного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 року на підставі договору факторингу №28/1118-01 (реєстр прав вимог №151 від 14.09.2021 року), згодом від другого кредитора до ТОВ «Онлайн фінанс» на підставі договору факторингу від 05.08.2020 року (реєстр прав вимог №10 від 31.07.2023 року), а вже позивачу від другого кредитора на підставі договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року, вимоги за яким склали 41789,75 грн., з яких 11750,00 грн. - заборгованість за кредитом та 30039,75 грн. - заборгованість за процентами. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 7000,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, які складаються із 1000,00 грн. - витрат на вивчення матеріалів справи, 5000,00 грн. - складання позовної заяви, 500,00 грн. - підготовка адвокатського запиту та 500,00 грн. - підготовка клопотання щодо зарахування кредитних коштів відповідачів. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», вимога за якою була згодом придбана іншими кредиторами, і згодом позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Крім цього, представник позивача адвокат Тараненко А.І. надав заяву, в якій просив витребувати у порядку ст.84 ЦПК України з АБ «Універсалбанк» інформацію про емітування на ім`я відповідача платіжної картки [NUMBER] ; інформацію про зарахування на вказану картку 11750,00 грн. у період 10.07.2021 року - 15.07.2021 року; чи емінувалася будь-яка інша картка на ім`я відповідача; надати інформацію чи був/є номер [NUMBER] фінансовим номером телефону за карткою [NUMBER] та чи знаходиться вказаний номер телефону в анкетних даних відповідача; у разі підтвердження зарахування коштів на вказану картку надати первинні бухгалтерські документи, що підтвердять факт перерахування коштів; надати повний номер рахунку відповідача за вищевказаною карткою; у випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних відповідача за платіжною карткою [NUMBER] , витребувати номери телефонів, що знаходяться в анкетних даних; у випадку, якщо платіжна картка не належить відповідачеві витребувати інформацію щодо особи, який належить картковий рахунок. Ухвалою судді від 25.07.2025 року провадження у праві відкрито у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, частково задоволено заяву представника позивача в частині витребування доказів та витребувано з АТ «Універсалбанк» для долучення до матеріалів справі дані про емітування картки на ім`я відповідачки та зарахування на неї 10.07.2021 року 11750,00 грн. (а.с.104-105). 31.07.2025 року на адресу суду засобами електронного документообігу надійшла відповідь АТ «Універсалбанк» на виконання ухвали судді про відкриття провадження, в якій було зазначено, що картка, вказана позивачем банком на ім`я відповідачки емітувалася на кошти у сумі 11750,00 грн. 10.07.2021 року були зараховані без можливості встановити надавача коштів, що унеможливлює встановлення факту отримання вказаних коштів саме від первинного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.111). Позивач та його представник вказану ухвалу отримали засобами електронного суду (а.с.107-108), а відповідачка вказану ухвалу отримала засобами поштового зв`язку (а.с.113). 21.08.2025 року від представника відповідачки адвокатського об`єднання «Захист» в особі адвоката за електронним ордером Мушка Наталії Михайлівни до суду в межах визначеного строку для подання відповідної заяви надійшов відзив, в якому сторонам відповідача проти позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини (а.с.114-119): - розрахунок процентів поза межами строку укладеного кредитного договору як первинним, так і другим кредитором; - відсутність боргу на підставі надано розрахунку другого кредитора, що вказує на відсутність боргу взагалі; - відсутність підтвердження укладання договору через зашифрованість картки відповідачки; - відсутність права другого кредитора нараховувати проценти після придбання права вимоги, оскільки до нього перейшов конкретний вже існуючий борг, а тому нарахування процентів відбулося поза межами договору факторингу з першим кредитором; - витрати на правову допомогу значно завищені і справа не є складною. 26.08.2025 року до суду в особі представника позивача за посадою надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказуючи, що доводи відзиву спростовуються фактом отримання коштів відповідачкою на підставі доказів, наданих позивачем, вказані докази відповідають заявленому предмету позову та діючим нормативним документам в сфері відповідних бухгалтерських документів; розрахунок процентів проведений на підставі укладеного договору з урахуванням його автопролонгації на 90 днів через не виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань в межах первинного строку кредитування з урахуванням визначення процентів як відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України у самому договорі, посилання відповідачки на відсутність боргу при переході права вимоги до другого кредитора не є підтвердженням відсутності боргу, а є підтвердженням факту списання коштів із балансу первинного кредитора, усі надані договори факторингу та реєстри права вимог до них містять необхідні реквізити та доводять перехід до позивача права вимоги до відповідачки, посилання на постанови Верховного Суду з боку сторони відповідачки є нерелевантним до предмета спора в даній справі; витрати на професійну правничу допомогу є аргументованими та належним чином оформленими (а.с.121-135). 13.10.2025 року представниця відповідачки як адвокат АО «Захист» надала суду додаткові пояснення, в резолютивній частині яких надала дві суперечливих вимоги: в першій - просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, а в другій - задовольнити позовні вимоги частково в межах строку дії договору в розмірі 17942,25 грн. (а.с.139-141). В аргументацію вказаних додаткових пояснень звертала увагу на неможливість нарахування процентів поза межами строку дії договору відповідно до усталеної практики Верховного Суду. До вказаних додаткових пояснень долучила розрахунок заборгованості відповідачки у період з 10.07.2021 року до 10.08.2021 року (а.с.143). 17.10.2025 року додаткові письмові пояснення надала сторона позивача, в яких просила суд задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що проценти поза межами строку дії договору були нараховані у відповідності до п.4.3 кредитного договору, є процентами у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, та їх нарахування пов`язано із невиконанням відповідачкою умов договору в частині повернення суми боргу та встановлених процентів у визначений у договорі строк (а.с.145-148). Інші заяви, клопотання від сторін та їх представників у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи справу по суті, суд первинно приймає до уваги позицію відповідачки, висловлену у додаткових поясненнях від 13.10.2025 року, в яких відбулася зміна позиції відповідачки щодо заявлених позовних вимог, а саме фактично відбулося їх визнання в частині тіла кредиту та процентів, що відрізняється від позиції, вказаній представницею відповідачки у відзиві, де відповідачка взагалі заперечила задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що письмові пояснення відповідачки надійшли пізніше за відзив і у п.2 вказаних пояснень, як останньої думки сторони відповідачки, висловленої на адресу суду в даній справі в суді першої інстанції, вказано про часткове визнання позову, то саме вказану позицію суд приймає як остаточну відповідачки. Відповідно відповідачка визнає факт отримання коштів у первинного кредитора у визначеному у позові розмірі та нарахування процентів у період з 10.07.2021 року до 10.08.2021 року у розмірі 6192,25 грн. (загальна сума 17742,50 грн., що відповідає нарахуванню процентів і позивачем у вказаний період (різниця в тому, що відповідачка рахує вказаний період до 10.08.2025 року, а позивач до 09.08.2025 року, оцінку чому суд надасть нижче). 10.07.2021 року між відповідачкою та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір кредитної лінії №729578143, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти від позивача у розмірі 11750,00 грн. строком, який визначається строком сплати процентів, перший транш яких повинен бути сплачений до 09.08.2021 року відповідно до умов, викладених у п.п.1.2, 1.3 та 1.7 вищевказаного договору (а.с.12-14). Відповідачка підписала вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором. Кошти відповідачці були перераховані в день укладання договору 10.07.2021 року через банківську установу, що підтверджується довідкою позивача (а.с.34), яку суд визнає як належний доказ та зараховані на картку відповідачки, що підтверджується довідкою АТ «Універсалбанк» від 31.07.2025 року №БТ/Е-9299, наданої на виконання ухвали суду про відкриття провадження (а.с.111). Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості першого та другого кредиторів загальний розмір заборгованості склав 41789,75 грн., з яких 11750 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 30039,75 грн. - заборгованість за процентами, з яких 15716,50 грн. (з урахуванням сплати 5,00 грн. 12.08.2021 року) - нараховані первинним кредитором у період з 10.07.2021 до 13.09.2021 року, а інша частина другим кредитором у період з 14.09.2021 року до 06.11.2021 року (а.с.76-78). Позивач вказану суму не змінював та пред`явив до стягнення у розмірі, що стягується (а.с.79). Вирішуючи питання стягнення процентів, суд первинно зазначає, що нарахування процентів 13.08.2021 року у сумі 1081,00 грн. відповідали умовам укладеного договору, оскільки відповідачка вчасно не повернула кредит у визначений 30-ти денний термін, а тому пільгові відсотки у дисконтний період с 10.07.2025 року були переведені у так звані «штрафні», що відповідає вимогам п.1.9 та 1.12.2 вищевказаного договору (2,30% замість 1,70%). По-друге, в частині процентів суд застосовує погоджену сторонами автопролонгацію договору на 90 днів в разі не виконання зобов`язань відповідачкою, що передбачено п.1.12.1 кредитного договору, тобто нарахування у період з 10.08.2021 року до 06.11.2021 року повністю охоплювалися нормами укладеного договору щодо нарахування процентів. По-третє, нарахування процентів відповідало погодженому їх розміру у п.1.12.1 відповідно до п.4.3 кредитного договору, який не суперечить нормам ч.2 ст.625 ЦК України, яка, окрім загальної підстави, надає сторонам свободу вибору у застосуванні розміру відповідних процентів для застосування, що і було погоджено сторонами в даній справі при підписанні кредитного договору. Нарешті, суд відкидає посилання відповідачки на те, що після переходу права вимоги до другого кредитора ТОВ «Таліон плюс» 14.09.2025 року не можливо було застосувати нарахування процентів другим кредитором, оскільки відповідна сума визначалася виключно сумою, яку придбав другий кредитор за договором факторингу. Така позиція відповідачки спростовується нормами п.4.16-4.18 підписаного між нею та первинним кредитором договору, відповідно до яких первинний кредитор не обмежений в частині продажу прав вимоги за договором, дія договору при переході прав вимоги з боку кредитодавця не змінює його умов для сторін. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач здійснив нарахування процентів в межах норм укладеного договору між відповідачкою та первинним кредитором, спростування відповідачки не грунтуються ані на нормах укладеного договору, ані на нормах діючого законодавства. Специфікою правовідносин в даній справі є автопролонгація дії договору до 90 днів для будь-якого кредитодавця (навіть в разі переходу права вимоги) при порушенні зобов`язання відповідачкою, що встановлено судом та не спростовано відповідачкою під час розгляду справи. 28.11.2018 року між первинним кредитором та другим кредитором - ТОВ «Таліон плюс» - був укладений договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого право вимоги до боржників переходить до фактора в день підписання реєстру прав вимоги за оплати фактором клієнту фінансування у розмірі 100,00 грн. за кожен реєстр прав вимоги, строк дії договору закінчується 28.11.2019 року (п.4.1, п.2.3 та п.8.2)(а.с.40-43). На підставі додаткової угоди №19 від 28.11.2019 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року дію вищевказаного договору факторингу між першим та другим кредитором продовжено до 31.12.2020 року шляхом викладення п.8.2 первинного договору факторингу в новій редакції (а.с.45, зворотній бік). На підставі додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ТОВ «Таліон плюс», договір факторингу від 28.11.2018 року між сторонами був викладений в новій редакції, в якій залишилося як фінансування за кожен реєстр прав вимоги, так порядок переходу права вимоги до фактору з моменту підписання реєстру прав вимоги зі строком дії до 31.12.2021 року(а.с.46-49). На підставі додаткової угоди №27 від 31.12.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року (вже в редакції договору від 31.12.2000 року), укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», був продовжений строк дії вказаного договору до 31.12.2022 року (а.с.48). 14.09.2021 року на підставі реєстру прав вимоги №151 вимоги щодо відповідачки були передані другому кредитору (а.с.53-54). 05.03.2020 року між другим кредитором ТОВ «Таліон плюс» та третім кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» - було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого другий кредитор передавав, а третій кредитор приймав вимоги щодо боржників за відповідним реєстрами, строк дії договору був встановлений до 04.08.2021 (а.с.56-58). На підставі додаткової угоди №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 03.08.2021 року його дію було продовжено до 31.12.2022 року, а на підставі додаткової угоди №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 30.12.2024 року його дію було продовжено до 31.12.2024 року (а.с.61). Відносно відповідачки вимоги на суму ціни позову були передані третьому кредитору на підставі реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року (а.с.62-63). 29.05.2025 року між третім кредитором та позивачем було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого третій кредитор передавав, а позивач як четвертий кредитор приймав вимоги щодо боржників за відповідними реєстрами (а.с.65-68). Відносно відповідачки вимоги на суму 441789,75 грн. були передані позивачу на підставі реєстру боржників до договору факторингу від 29.05.2025 року (а.с.70-71) разом із актом прийому-передачі реєстру боржників у кількості 7277 осіб на суму 258598755,46 грн. від 29.05.2025 року (а.с.72). Вирішуючи справу по суті суд погоджується, що відповідачка належним чином не виконала укладений із первинним кредитором договір, що призвело до порушення прав первинного кредитора та виникнення заборгованості саме у розмірі ціни позову, а тому вимоги позивача в частині стягнення як тіла кредиту, так і процентів підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно з відповідачки на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду у повному обсязі. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх розміром, заявленим до стягнення позивачем, у тому числі, на підставі заперечення сторони відповідача, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними. 29.05.2025 року укладено договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» (далі - Договір про правничу допомогу)(а.с.80-81). Відповідно до додаткової угоди №25770531608 до Договору про правничу допомогу від 29.05.2025 року встановлено, що адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу позивачу щодо представлення інтересів у суді щодо стягненні заборгованості з відповідачки (а.с.82). Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 29.05.2025 року визначено, що адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало послуги позивачу на суму 7000,00 грн. в даній справі як правову допомогу, яка складається із 5000,00 грн. - за складання позовної заяви, 1000,00 грн. - вивчення матеріалів справи, 500,00 грн. - підготовка адвокатського запиту та 500,00 грн. - підготовка клопотання щодо зарахування кредитних коштів відповідачів (а.с.83). Відповідно до п.3.6 Договору про правничу допомогу гонорар сплачується виключно в разі стягнення коштів з відповідача не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок позивача, тобто сплата витрат на професійну правничу допомогу пов`язана із вирішенням справи судом по суті. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved