Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач [PERSON] , від імені якої діє представник-адвокат Казмірчук Марія Михайлівна, просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 18 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 10. Позов обґрунтовано тим, що 18 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 10. За час шлюбу в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Причинами звернення позивача до суду стало те, що нормальні подружні стосунки між сторонами не склалися. Сторони мають різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Сторони втратили почуття любові один до одного. Крім того, на шлюбні відносини вплинула повномасштабна війна. Сторони проживають окремо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Примирення між подружжям неможливе, оскільки шлюб існує формально. Спір щодо місця проживання дитини відсутній. Дочка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Ухвалою судді від 07 листопада 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 04 грудня 2025 року. 04 грудня 2025 року цивільну справу знято з розгляду, судове засідання призначено на 15 грудня 2025 року. Учасники справи у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі її та її представника, в якій вона підтримала позовні вимоги. Відповідач у поданій до суду його представником заяві позовні вимоги визнав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає приписам частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області 18 лютого 2016 року, копію якого долучено до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 лютого 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 18 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис №10. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ( а.с.14). [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 29 січня 2008 року складено відповідний актовий запис за №14, а 12 липня 2018 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області видано повторно свідоцтво про народження серії [NUMBER] , копію якого долучено до матеріалів справи, де її батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 18). З копії паспорта громадянина України позивача [PERSON] вбачається, що її зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 10-12). Відповідач [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстрований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з 12.07.2018\~по теперішній\~час,\~що підтверджується\~інформацією №\~15-08/1824\~Управління адміністративних\~послуг виконавчого\~комітету Славутицької\~міської ради\~Вишгородського району\~Київської області,\~яка надійшла\~до суду\~07\~листопада 2025\~року на\~запит в\~порядку частини\~шостої статті\~187\~ЦПК України,\~а також\~відповіддю №1985322\~від 07.11.2025\~з Єдиного\~державного демографічного\~реєстру (а.с. 29-30). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що подружні відносини з відповідачем не склались через недосягнення згоди у вирішенні питань сімейного життя та виконання сімейних обов`язків, що негативно вплинуло на подружні відносини. Тому сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Позивач [PERSON] вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити її інтересам. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду\~з\~прав\~людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалась остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У позовній заяві вказано, що дочка сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Цих обставин не заперечив відповідач у поданій до суду заяві про визнання позову. Відомості про наявність між сторонами спору щодо спільного майна, набутого за час шлюбу, у позовній заяві не вказані. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб, при укладенні шлюбу, сторони прізвища не змінювали. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142\~ЦПК\~України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» № 2.337605087.1 від 03.10.2025 позивач за подання позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1\~211,20 грн, яка зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с.1,2). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, який відповідач [PERSON] визнав до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved