Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 29 вересня 2025 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 100128485, шляхом подання нею заявки в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», та на підставі платіжного доручення їй були перераховані кредитні кошти на її картковий рахунок в сумі 18000 грн. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 29102024/1 від 29 жовтня 2024 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» належне йому право вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належне ТОВ «Мілоан» право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 100128485 від 27 грудня 2023 року. Згідно договору відступлення права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 35010 грн. 69 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9240 грн., заборгованість за відсотками 24510 грн. 69 коп., заборгованість за комісійною винагородою 1260 грн. Всупереч умовам вищевказаного кредитного договору відповідачка не виконала свого зобов`язання в частині виконання договірних відносин. Позивач просить суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1843379 від 1 жовтня 2025 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачка, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, шляхом надсилання судових повісток, не з`явилася в судове засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 27 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 100128485 ( далі Договір). Згідно п.1.1. Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту складає 18000 грн.; кредит надається на строк 105 днів; дата повернення кредиту 10 квітня 2024 року; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 3213 грн., які нараховуються за ставкою 1.19 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 37260 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2.30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду; комісія за надання кредиту 1260 грн., яка нараховується за ставкою 7 відсотків від суми кредиту одноразово (п. п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 59733 грн. (п.1.5.). Відповідно до п. 5.1 Договору Позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав паспорт споживчого кредиту; отримав проект Договору з додатками; ознайомився з Правилами, що розміщені на веб-сайті тощо. Згідно з п. 6 Договору такий укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема, через сайт Товариства та /або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей кредитний договір надається позичальникові шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2 договору про споживчий кредит). Укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору про споживчий кредит). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору про споживчий кредит). Пункт 10 Договору містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові позичальника [PERSON] ; її РНОКПП; реквізити паспорта; номер телефону; електронну пошту. Згідно копії платіжного доручення № 79439409 від 27 грудня 2023 року на виконання умов договору ТОВ «Мілоан» через АТ КБ «ПриватБанк» перерахувало [PERSON] на картковий рахунок [NUMBER] суму 18000 грн. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення до Договору відповідачка частково здійснювала оплату на рахунок кредитора, заборгованість станом на 29 жовтня 2024 року становить 35010 грн. 69 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9240 грн., заборгованість за відсотками 24510 грн. 69 коп., заборгованість за комісійними винагородами 1260 грн. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 29102024/1 від 29 жовтня 2024 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» належне йому право вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належне ТОВ «Мілоан» право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 100128485 від 27 грудня 2023 року в сумі 35010 грн. 69 коп., що підтверджується укладеним договором, Витягом з Реєстру боржників, а також платіжними дорученнями про перерахування плати за відступлення права вимоги. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За приписами частини 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до п. 5, 6, 7 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII : електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно ч. 3, 4, 6, 8, 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону № 675-VIII передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Частина 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За загальним правилом (ч. 1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження договірних відносин між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] позивачем суду надані (в копіях): анкету-заяву [PERSON] на кредит № 100128485 від 27 грудня 2023 року; договір про споживчий кредит у формі електронного правочину № 100128485 від 27 грудня 2023 року; паспорт споживчого кредиту до даного договору; графік платежів за договором, платіжне доручення № 79439409 від 27 грудня 2023 року; відомість про щоденні нарахування та погашення кредиту. Аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, в тому числі, платіжне доручення № 79439409 від 27 грудня 2023 року та відомість про щоденні нарахування та погашення кредиту, з якої вбачається, що [PERSON] частково сплачувала заборгованість за Договором, суд вважає, що факт підписання договору про споживчий кредит № 100128485 від 27 грудня 2023 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, натомість відповідачкою будь-яких доказів на спростування останнього до суду подано не було. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі умови Договору надавши відповідачці обумовлену суму кредиту, проте остання прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 29 жовтня 2024 року ТОВ «Мілоан» нарахувало відповідачці заборгованість на загальну суму 35010 грн. 69 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9240 грн., заборгованість за відсотками 24510 грн. 69 коп., заборгованість за комісійними винагородами 1260 грн. Саме таку суму заборгованості ТОВ «Мілоан» за договором про відступлення права вимоги № 29102024/1 від 29 жовтня 2024 року передало позивачу ТОВ «Діджи Фінанс», в результаті чого останнє набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 100128485 від 27 грудня 2023 року. Щодо розміру заборгованості суд виходить з такого. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі N 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Умовами Договору (п. 1.1, 1.5.2) передбачено, що проценти це грошові кошти, які є платою за користування кредитом, що становлять 3213 грн., які нараховуються за ставкою 1,19 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування. Сторонами Договору визначено строк кредитування - 105 днів, термін повернення кредиту 10 квітня 2024 рік. Із положень пункту 2.3.1.1 кредитного договору слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.3.1.2 Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. Пунктом 1.6 Договору передбачено стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом у розмірі 5%від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Із відомості про щоденні нарахування та погашення по Договору вбачається, що за 105 днів з початку строку кредитування з 27 грудня 2023 року по 10 квітня 2024 року (в межах строку кредитування) проценти за користування кредитом нараховувалися згідно з пунктом 1.5.2 Договору в сумі 264,96 грн. за день, тобто по 1,19 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування, всього на суму 3213 гривень, що відповідає умовам укладеного Договору. Крім того, відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, ТОВ «Мілоан» здійснено нарахування процентів відповідачці по 29 жовтня 2024 року (поза межами строку дії Договору) згідно п. п. 1.6, 2.3.1.1 Договору. Як вбачається з умов Договору позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Відповідачкою неодноразово було частково погашено заборгованість за Договором та сплачено комісію за пролонгацію Договору, що згідно з п. 2.3.1.1 свідчить про те, що строк кредитування продовжувався, з нарахуванням процентів згідно з п. 1.6 Договору. За вказаних обставин нарахування ТОВ «Мілоан» [PERSON] процентів після 10 квітня 2024 року, суд вважає не є таким, що відбувалося поза межами строку кредитування. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією суд виходить з такого. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного цивільного права. У частині 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як видно з розрахунку заборгованості, борг за комісією складає 1260 грн. Пунктом 1.5.1. Договору передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 1260 грн., яка нараховується за ставкою 7 відсотків від суми кредиту одноразово. Договір відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства та вільному волевиявленню сторін. Під час укладення кредитного договору відповідачка була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання Договору, проти положень договору про споживчий кредит, умовами якого передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 7 відсотків одноразово, не заперечувала, дійсність договору не оспорювала. Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулює Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року (далі - Закон № 1734-VIII), що діяв на момент укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою Договору. Умови договору про споживчий кредит визначені у статті 12 Закону України № 1734-VIII, частиною другою якого передбачено, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Оскільки Договір у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався, а тому з огляду на норми статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Виходячи з викладених обставин, суд приходить до висновку, що передбачена умовами договору одноразова комісія у сумі 1260 грн. підлягає стягненню з відповідачки. Відтак судом встановлено, що відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором, належним чином не виконала та кредитні кошти в повному обсязі не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 29 жовтня 2024 року на загальну суму 35010 грн. 69 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9240 грн., заборгованість за відсотками 24510 грн. 69 коп., заборгованість за комісійними винагородами 1260 грн. Відповідачка [PERSON] не спростувала належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довела факту виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, по сплаті тіла кредиту, відсотків та комісії. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. ТОВ «Діджи Фінанс» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням № 100128485 від 5 вересня 2025 року. Оскільки позовні вимоги задоволено, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в розмірі 2422 грн. 40 коп. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З метою документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. позивачем надано: договір № 42649746 від 5 травня 2025 року; додаткову угоду № 100128485 від 29 липня 2025 року до договору про надання правової допомоги; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 29 липня 2025 року. Як встановлено ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved