Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовані наступним. Ухвалою суду від 11.12.2025 року було роз`єднано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У межах судової справи № 191/5860/24, провадження 2/191/2215/24 продовжено розгляд за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №05849-12/2023 у розмірі 27900,00 грн. 06 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір №05849-12/2023, який підписано електронним підписом позичальника. 29 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Стар Файненс Груп»було укладено договір факторингу №29042024-1, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп»відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги позичальників, у тому числі за вказаним договором кредиту. Відповідно до реєстру боржників від 29.04.2024 року до даного договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 27900,00 грн. з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21900,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Просять суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) суму заборгованості за Кредитним договором №05849-12/2023 від 06.12.2023 р. в розмірі 27900,00 грн. з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21900,00 грн. - сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просили у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив суду не надала. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Розгляд справи здійснено в порядку заочного розгляду, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Судом встановлено, що 06.12.2023 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір №05849-12/2023 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 6000,00 грн. строком на 360 днів до 29.11.2024 р. стандартна процентна ставка на день 2,50%. 29.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №29042024-1 у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 29.04.2024 року до Договору факторингу №29042024 від 29 квітня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 27900,00 грн. з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21900,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Отже, за умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за кредитним договором 360 календарних днів, починаючим з дня укладення договору у разі неповернення боржником грошових коштів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу; суму заборгованості за відсотками в межах позовних вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору 3028,00 грн.

Outcome: approved