Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та кошти на її утримання у розмірі - 3000 гривень. Позов мотивує тим, що спільний син перебуває на її утриманні. Відповідач періодично, проте не стабільно та не в повному розмірі, допомагає фінансово щодо утримання сина. Дитина має інвалідність, тому потребує постійних великих витрат на підтримку та розвиток і потребує постійного стороннього догляду. Також, дитина має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Позивач постійно здійснює догляд за дитиною, займається з ним навчанням вдома, постійно дбає про саморозвиток. Таким чином не має змоги працювати та отримувати повноцінну заробітну плату. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини своєї неявки, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2014 року, який розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.08.2019 у справі №316/683/19. В цьому шлюбі [INFO] народився сина [PERSON] , що видно із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане 15.05.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області. Відповідно до медичного висновку №30 від 03.03.2020 [PERSON] , [INFO] має статус дитини з інвалідністю підгрупи «А» до 03.05.2032. Також, згідно довідки №49 від 22.05.2018 потребує домашнього догляду. Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області від 09.12.2019, дитині [PERSON] призначена державна соціальна допомога дитині з інвалідністю. Також, як видно із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» від 13.12.2024 [PERSON] з 03.12.2024 по 13.12.2024 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом - злоякісне новоутворення мозочка, збіжна співдружна косоокість, гіперметропія, нейросенсорна втрата слуху, двостороння. Крім того, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.10.2024 №1641 [PERSON] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Заслухавши відповідача, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина, суд виходить із такого. Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог статті 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Неповнолітній син перебуває на утриманні матері, а тому, в її користь слід стягнути із відповідача аліменти. Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, його вік, відсутні відомості про поганий стан здоров`я, матеріальне становище позивачки, стан здоров`я дитини, який є особою з інвалідністю, суд доходить переконання, що аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] слід визначити у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір є наближеним до встановленого законодавцем гарантованого мінімального розміру аліментів та безумовно стягується у разі звернення до суду із такими вимогами із заявою про видачу судового наказу. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення їх рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вирішуючи питання стягнення аліментів на утримання позивачки, суд виходить із такого. Статтею 88 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Частиною першою статті 80 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність (абзац третій частини першої статті 1 «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»). Судом встановлено, що син сторін [PERSON] , [INFO] має статус дитини з інвалідністю підгрупи «А» та потребує домашнього догляду. Відповідач працездатний, тому може надавати матеріальну допомогу. Отже, суд вважає, що слід визначити аліменти на утримання позивачки. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд вважає, що аліменти слід визначити в твердій грошовій сумі по 3000 гривень щомісяця починаючи стягувати з 22.09.2025 (день звернення в суд - штамп про здачу в поштове відділення). Такий розмір аліментів є дещо меншим від встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в Україні 3028 грн. Тому, позов підлягає до задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved