Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Шудря Віктор Іванович звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський О.Ю., Семенівська селищна рада про: -визнання недійсною постанови приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинського О.Ю. від 07.08.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії; -та визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] право власності на квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За період шлюбу вони набули право власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала їм на праві приватної спільної власності (по 1/2 частці). [INFO] помер чоловік позивачки. Після його смерті позивачка фактично прийняла спадщину і 07.08.2023 звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинського О.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 07.08.2023 нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого чоловіка, у зв`язку тим, що після смерті чоловіка спадщину прийняли два спадкоємця першої черги: позивачка як дружина і дочка - [PERSON] , яка нібито має право на спадщину вказаної квартири. Нотаріус дану відмову виніс на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України. Зазначив, що [PERSON] не подавала заяву на прийняття спадщини, оскільки вона давно виїхала до російської федерації і проживає там разом зі своєю дитиною [PERSON] . Позивачка сама проживає в квартирі, утримує її, здійснює відповідні комунальні платежі. При винесенні постанови на підтвердження місця реєстрації нотаріус посилався на поквартирну картку, видану ЦНАП Семенівської селищної ради 26.07.2023 №01- 15/409, де нібито за однією адресою із спадкодавцем на день його смерті були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Нотаріус помилково зазначив у постанові, що на день смерті спадкодавця [PERSON] усі особи, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані та проживали з ним. Проте згідно цієї ж поквартирної картки вказано, що донька [PERSON] була зареєстрована (прописана) 07.05.2001 і знята з реєстрації (виписана) 19.10.2001, а потім знову зареєструвалася у вищезазначеній квартирі 08.12.2010 після смерті [PERSON] . Також ці дані підтверджуються витягом №3189 від 27.10.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданим ЦНАП Семенівської селищної ради, де зазначено що дата реєстрації [PERSON] саме 08.12.2010, тобто після смерті спадкодавця [PERSON] . Представником позивачки був поданий запит до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинського О.Ю щодо роз`яснення і надання відомостей на якій підставі було підтверджено реєстрацію [PERSON] , проте останнім була отримана відмова. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 14.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці 10-денний строк для усунення її недоліків. 25.08.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 01.09.2025 позовну заяву залишено без руху та продовжено позивачці 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви. 17.09.2025 представником позивачки усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 22.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, викликано відповідачку у судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та надано відповідачці 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву. Підготовче судове засідання призначено на 28.10.2025. 28.10.2025 підготовче судове засідання відкладено на 27.11.2025. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 27.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2025. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Представник позивачки адвокат Шудря В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена шляхом розміщення оголошення про виклик у судове засідання на офіційному сайті судової влади (а.с. 140, 143). Заявою від 29.09.2025, яка міститься в матеріалах справи вказала, що дійсно на дату смерті її батька [PERSON] , [INFO] не була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] та не проживала у даній квартирі, оскільки з сином [PERSON] проживає давно в рф, Рязанська обл., Сараєвський р-н, с. Ремизово. Також вказала, що не подавала заяву на прийняття спадщини після смерті батька і не претендує на його спадкове майно. Тому просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує та підтримує позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 118-119). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський О. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Клопотаннями від 06.10.2025, 15.12.2025 просив розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами (а.с. 95, 103, 145). Відзивом від 06.10.2025 просив відмовити у задоволенні позову в частині визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії недійсною. Вказав, що ним 17.07.2023 було заведено спадкову справу на майно [PERSON] , який помер [INFO] за заявою спадкоємця його дружини [PERSON] 07.08.2023 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири, власником якої був померлий [PERSON] , звернулася дружина спадкодавця [PERSON] , на що їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що за матеріалами спадкової справи наявні два спадкоємця, які прийняли спадщину, тому частка померлого повинна бути розділена порівну (по 1/4 частці заявленого спадкового майна). На прохання заявниці ним, була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, з наступних підстав: На запит до Семенівської громади № 280/02-14 від 17 липня 2023 року, була отримана відповідь від 03.08.2023, зареєстрована у Книзі вхідної документації за № 188/02-14, згідно якої ЦНАП Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області № 01-15/409 від 26.07.2023 повідомив, що громадянин [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із: [PERSON] (в графі дата зняття з реєстрації - прочерк), [PERSON] (в графі дата зняття з реєстрації - прочерк), [PERSON] (в графі дата зняття з реєстрації прочерк). Отже, виходячи з офіційної відповіді ЦНАП Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, дочка спадкодавця [PERSON] мала зареєстроване місце проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Твердження позивача в позовній заяві про те, що згідно поквартирної картки вказано, що донька [PERSON] була зареєстрована (прописана) 07.05.2001 і знята з реєстрації (виписана) 19.10.2001, а потім знову зареєструвалася у вищезазначеній квартирі 08.12.2010 після смерті [PERSON] - не відповідають дійсності. Документів, які б спростовували факт реєстрації місця проживання дочки спадкодавця [PERSON] разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, або які б підтверджували факт зняття з реєстрації місця проживання дочки спадкодавця [PERSON] до моменту відкриття спадщини - не надходило. Тому з матеріалів спадкової справи вбачається: дочка спадкодавця [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не зверталася. Отже, вважається такою, що спадщину прийняла (так як мала зареєстроване місце проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини). Тому, оспорювана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії є обгрунтованою та такою, що винесена із дотриманням норм чинного законодавства, а отже не може бути визнана недійсною (а.с. 98-99). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Семенівська селищна рада у судове засідання свого представника не направила, про розгляд справи повідомлені належним чином. Згідно заяви від 27.11.2025 просила судовий розгляд здійснювати без участі представника на підставі наявних у справі документів (а.с. 126-127). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 08.09.1979 (а.с. 8). За період шлюбу [PERSON] та [PERSON] набули у власність квартиру [ADDRESS] , яка належала останнім на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці), що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 22.11.2000, виданим органом приватизації ВАТ «Веселоподільський цукровий завод» від 21.11.2000 (а.с. 9). [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області від 07.06.2010, серія [NUMBER] (а.с. 10). Після його смерті позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлого [PERSON] та 07.08.2023 звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинського О.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 07.08.2023 нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого чоловіка у зв`язку тим, що після смерті чоловіка спадщину прийняли два спадкоємця першої черги: позивачка як дружина і дочка - [PERSON] ( а.с.11). Згідно довідки про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою були зареєстровані: [PERSON] , дата виписки 22.06.2010; [PERSON] , дата реєстрації постійна; [PERSON] , дата виписки 11.04.2006; [PERSON] , дата виписки - 19.10.2001; [PERSON] дата реєстрації 08.12.2010; [PERSON] , дата реєстрації 08.12.2010, [PERSON] дата виписки 28.01.2014 (ас. 12). Згідно витягу №3189 від 27.10.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданим ЦНАП Семенівської селищної ради, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 08.12.2010 , дата зняття по т.ч.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 09.02.2000, дата зняття по т.ч.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 08.12.2010, дата зняття по т.ч. (а.с. 13). Згідно листа від 17.07.2023 №280/02-14, приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Мушинський О.Ю. витребував у Семенівської громади довідку про склад сім`ї (виписку з домової книги) та про осіб, що були зареєстровані разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на день смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 100). Згідно відповіді на лист ЦНАП Семенівської селищної ради від 26.07.2023 №01-15/409 повідомив, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на момент смерті дійсно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (дата зняття 16.06.2008), [PERSON] (дата зняття 28.01.2014) (а.с. 101). Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON] вбачаються наступні відмітки про місце проживання ( на території [ADDRESS] 07.05.2001, виписаний 19.10.2001, прописаний [ADDRESS] - 19.10.2001, знято з реєстрації 08.12.2010, місце проживання зареєстроване за адресою [ADDRESS] - 08.12.2010. Тобто, на час відкриття спадщини [INFO] [PERSON] не була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до частин першої, третьої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5. Стаття 34 Закону України «Про нотаріат» містить вичерпний перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. В постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) та від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18 (провадження № 61-15155св20) зазначено, що тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції. В постанові від 30 червня 2021 року у справі № 761/40184/16-ц (провадження № 61-5802св19) Верховний Суд сформулював такі правові висновки. Законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Верховний Суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі № 227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) зазначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Верховний Суд зазначає, що якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин, суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, за обставинами цієї справи вбачається, що спір у позивачки виник саме з приводу відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті її чоловіка. Спір між позивачкою та відповідачкою [PERSON] з приводу спадщини відсутній, докази прийняття спадщини останньою у судовому засіданні не встановлені. Таким чином, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлених судом, підтверджують той факт, що спір у [PERSON] виник саме з приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинським О.Ю. з приводу оформлення спадщини із-за неповного встановлення останнім обставин наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, та відсутній між позивачкою та відповідачкою [PERSON] з приводу спадщини. Тобто, [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, належним відповідачем щодо визнання недійсною постанови нотаріуса має бути нотаріус, який виніс оспорювану постанову. Суд звертає на те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. (пункти 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення такого права в нотаріальному порядку. Оскільки наразі судом не встановлено законних перешкод в оформленні права власності в нотаріальному порядку, а спір між позивачкою та відповідачкою з приводу спадкового майна відсутній, вимога про визнання права власності на майно в порядку спадкування є безпідставною. Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed