Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 18.11.2025 до Малинського районного суду Житомирської області звернувся представник позивача адвокат Рупс Вікторія Олексіївна, яка діє на підставі ордеру правової допомоги серії АМ №1168996 від 17.11.2025, , в обґрунтування якої зазначила наступне [PERSON] , з 01.05.2015 року працював на посаді слюсаря чергового з ремонту устаткування 5 розряду по 29.04.2024 року в ТОВ «ЮНІГРАН», що підтверджується записом у Трудовій книжці серія [NUMBER] від 15.11.2011 року. 29.04.2024 року у відповідності до Наказу № 119-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) Позивач звільнився з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. При звільненні Позивачу при звільнені не надали копію наказу про звільнення та не здійснили виплату розрахункових коштів, лише в усному порядку повідомили, що сума розрахункових коштів становить 25 000,00 гривень. З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач звертався до відповідача із заявою про виплату належних коштів, однак відповіді не отримав. Адвокатський запит, надісланий відповідачу, залишився без реагування. Вимогами позову позивач просить стягнути з ТОВ «Юнігран» на свою користь на свою користь заборгованість по заробітній платі 25000,00 грн та відшкодувати понесені судові витрати. Явка сторін по справі: Представник позивача адвокат Рупс В.О. та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належно. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов [PERSON] не подав, клопотань щодо перенесення судового засідання чи поважність неявки в судове засідання від представник ТОВ «Юнігран» до суду не надходило, 11.12.2025 на вимогу суду надав довідку про заборгованість по заробітній платі [PERSON] . 16.12.2025 подав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~ [PERSON] \~підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнігран» з 01 травня 2015 року по 30 квітня 2025 року на посаді слюсаря чергового з ремонту устаткування 5 розряду. Звільнений з роботи за власним бажанням. Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] .(а.с. 6зв-7) Відповідно до довідки ТОВ «Юнігран» №00000021 від 10.12.2025 за позивачем залишилася заборгованість по виплаті заробітної в розмірі 25961,07 грн, з яких 2799,14 грн заборгованість з виплати заробітної плати та 23161,93 грн компенсація за не використану відпустку. . Вказані обставини не були спростовані відповідачем, відзив на позовну заяву до суду не поданий. Позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Як убачається з матеріалів справи, в інтересах позивача діє адвокат Рупс В.О., попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає: 6 000,00 гривень витрат на правничу допомогу. Суду не надано доказів, які підтверджують факт понесення витрат на правничу допомогу. Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України\~передбачено,\~що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~Кодексу Законів України про працю,\~Закону України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 21.04.2025 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Судом встановлено, що розмір заборгованості ТОВ «Юнігран» по заробітній платі [PERSON] не виплачена в розмірі 38119,05 грн з врахуванням податків та зборів. Статтею 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, судовий збір у цій частині підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. \~ \~

Outcome: approved