Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»), 16.10.2025 року звернувся до Володимирського міського суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору. Ціна позову становить 25 278,06 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 02.09.2022 року Відповідач, [PERSON] , звернулася до Банку через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Цього ж дня, 02.09.2022 року, Відповідач підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500711538 запропонувала Банку укласти відповідну Угоду. Банк, у свою чергу, 02.09.2022 року шляхом підписання акцепту пропозиції прийняв цю пропозицію. Таким чином, між сторонами було укладено Угоду про надання споживчого кредиту № 500711538 від 02.09.2022 року. У Додатку № 1 до Угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, а також підписали Паспорт споживчого кредиту, де викладено основні умови кредитування. Правомірність укладення такого договору в електронній формі Позивач обґрунтовує положеннями Цивільного кодексу України (ЦК України) та Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у кількох документах (у тому числі електронних) або якщо воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку та підписаний його стороною. Крім того, Позивач посилається на статті 626, 628 ЦК України, які визначають договір як домовленість сторін, а також на статті 6 та 627 ЦК України, що закріплюють свободу договору. Підкреслюється, що Публічна пропозиція Банку є публічним договором (ч. 1 ст. 633 ЦК України) та договором приєднання (ст. 634 ЦК України). Договір був укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, що, згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію», прирівнює його до договору, укладеного у письмовій формі. Ключовим моментом є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Позивач стверджує, що документи були підписані Відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «4056», надісланого 02.09.2022 року на її номер телефону [NUMBER] . Позивач наводить правові позиції Верховного Суду, які підтверджують, що кредитний договір, укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору у письмовій формі (наприклад, постанова ВС від 31.01.2024 року у справі № 671/1832/20). Таким чином, 02.09.2022 року між Банком та Відповідачем було укладено кредитний договір із такими основними умовами: тип кредиту: «Кредит готівкою»; сума кредиту: 16 427, 94 грн.; процентна ставка: 27,00 % річних (фіксована); строк кредиту: 24 місяці; дата повернення кредиту: 02.09.2024 року; порядок повернення: графік платежів - до 2 числа кожного місяця по 893,36 грн. Позичальник підтвердив підписанням, що ознайомлений з умовами кредитування, його вартістю та наслідками невиконання зобов`язань. Сторони також узгодили, що всі неврегульовані Угодою відносини регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб. Посилаючись на частини 1, 2 статті 1054 ЦК України, Позивач зазначає, що Банк виконав свої зобов`язання, надавши кредитні кошти Відповідачу. Днем надання кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, визначені Угодою (п. 2.12. Договору про банківське обслуговування). Факт отримання кредиту Відповідачем підтверджується меморіальним ордером № 1298470003 від 02.09.2022 року та банківськими виписками по рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] . Позивач наголошує, що банківські виписки є належними та допустимими доказами, що підтверджується позицією Верховного Суду. Однак, Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Неналежне виконання зобов`язань є підставою для застосування правових наслідків, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Позивач посилається на статті 526, 530 та 629 ЦК України, які вимагають належного та обов`язкового виконання зобов`язань у встановлений строк. Загальна заборгованість за Угодою № 500711538 від 02.09.2022 року становить 25 278,06 грн, яка складається з: 16 427,94 грн - заборгованість за кредитом (основний борг); 8 850,12 грн - заборгованість по відсотках. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Право Банку вимагати дострокового виконання зобов`язань також передбачено розділом 5 Додатку № 5 до Договору про банківське обслуговування, зокрема, у випадку прострочення сплати обов`язкового платежу більше ніж на один місяць. Позивач вказує, що право на звернення до суду з вимогою про дострокове повернення може бути реалізоване як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду. Банк направив Відповідачу вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості, проте відповіді не отримав, і порушення не були усунуті. Зважаючи на порушення Відповідачем своїх зобов`язань, Позивач,

Outcome: approved