Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

04.09.2025 року ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.02.2020 року між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та відповідачем укладено кредитний договір № 3404915077/251068 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов кредитного договору, товариство надало відповідачу фінансовий кредит в сумі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,85% на добу строком на 30 днів. 31.05.2021 року ТОВ "ГОУФІНГОУ" та ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП" уклали договір факторингу № 1-31/05/21. Згідно вказаного договору ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за вищевказаним договором. 03.06.2021 року ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП", як новий кредитор, відповідно до договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 3404915077/251068 від 25.02.2020 року до ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" в зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 26.05.2025 року утворилась заборгованість, яка становить 11917,50 грн. і складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3500,00 грн., простроченої заборгованості за процентами 8417,50 грн. Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11917,50 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про слухання справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду направив клопотання, в якому зазначив, що за умовами кредитного договору №3404915077/251068 від 25.02.2020 року відповідачу надавалося 3500 кредитних коштів на період 30 днів з базовою процентною ставкою 1,85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно графіку розрахунків, що є додатком № 1 до даного договору, відсотки за користування кредитом становлять 1942,50 грн. Однак, із розрахунку заборгованості проведеного ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" вбачається, що було нараховано 8417,50 грн. за період, що не входить в строк кредитування. Зазначив, що відповідач з 15.06.2022 року перебуває на військовій службі. Посилаючись на викладене, просив суд зменшити розмір заборгованості за кредитним договором №3404915077/251068 від 25.02.2020 року в межах строку кредитування та зменшити розмір заявлених ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" витрат на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, 25.02.2020 року між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 3404915077/251068 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов кредитного договору, товариство надало відповідачу фінансовий кредит в сумі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,85% на добу строком на 30 днів. 31.05.2021 року ТОВ "ГОУФІНГОУ" та ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП" уклали договір факторингу № 1-31/05/21. Згідно вказаного договору ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за вищевказаним договором. 03.06.2021 року ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП", як новий кредитор, відповідно до договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 3404915077/251068 від 25.02.2020 року до ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" в зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Із матеріалів справи слідує, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 26.05.2025 року утворилась заборгованість, яка становить 11917,50 грн. і складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3500,00 грн., простроченої заборгованості за процентами 8417,50 грн. Виходячи з положень з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі договори факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися, вимоги про визнання їх недійсними не заявлялися. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Тому суд не надає оцінку вказаним договорам факторингу та вважає позивача новим кредитором у даному зобов`язанні у контексті ст.ст. 512, 514 ЦК України, що наділений правом вимоги до відповідача у даній справі. З письмових матеріалів справи слідує та не заперечується стороною відповідача, що відповідач своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів жодному з кредиторів не виконував. З розрахунку заборгованості за договором №3404915077/251068 від 25.02.2020 року, слідує, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 11917,50 грн. і складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3500,00 грн., простроченої заборгованості за процентами 8417,50 грн. Відповідачем заявлена заборгованість визнається частково у вигляді тіла кредиту у розмірі 3500,00 грн. та заборгованості за процентами у межах строку кредитування у розмірі 1942,50 грн. (3500 грн.х1,85%=6475грн.х30 днів). Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За такого, суд приходить до висновку, що оскільки сума основного боргу у розмірі 3500 грн. відповідачем не сплачувалася та визнається ним, то відповідно позовні вимоги про стягнення тіла кредиту є обґрунтованими, а вищевказана сума тіла кредиту підлягає стягненню. Вирішуючи питання про стягнення процентів, суд виходить з наступного. Із положень п.п. 1.2-1.3 Договору №3404915077/251068 від 25.02.2020 року слідує, що кредит надається строком на 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1,85% (процентів) на добу. Проценти за користування кредитними коштами відповідачу визначено за період з 25.02.2020 року по 25.03.2020 року включно у розмірі 1942,50 грн., який вказано в графіку розрахунків, який є додатком № 1 до договору №3404915077/251068 від 25.02.2020 року. Із розрахунку заборгованості ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН", який долучено до позовної заяви, вбачається, що [PERSON] нараховано заборгованість у розмірі 11917,50 грн. і складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3500,00 грн., простроченої заборгованості за процентами 8417,50 грн. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8417,50 грн. простроченої заборгованості за процентами. Проте, суд виходить з того, що нарахування процентів після закінчення строку дії договору чинним законодавством не передбачено. Судом враховується правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Вимог про застосування до відповідача заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних, позивачем не ставиться. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, є безпідставними. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою та такою, що підтверджена належними доказами суму заборгованості за процентами у розмірі 1942,50 грн. Визначаючи суми відшкодування судових витрат на користь позивача, суд приходить до переконання, що у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1106,26 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 4795,35 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial