Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.10.2017 року був зареєстрований шлюб між сторонами. В даному шлюбі народилась дитина [PERSON] . 30 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. Дитина [PERSON] повністю знаходиться на утриманні матері. [PERSON] займається вихованням дитини, повністю забезпечує усі необхідні витрати на харчування, навчання, лікування, одяг, розвиток дитини, приділяє багато уваги у навчанні та отриманні додаткових знань у репетиторів, тощо. Відповідач [PERSON] не цікавиться життям дитини, не приймає участь в її вихованні та утриманні, здоров`ям не цікавиться, не проявляє жодної батьківської турботи. Батько свідомо та умисно не виконує обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Кравченко П.А. Ухвалою судді Тарутинського районного суду Одеської області від 23 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводитити в порядку позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою судді Тарутинського районного суду Одеської області 01 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 05.09.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що він виконує свій обов`язок по утриманню дитини. Просить розглянути справу без його участі. 30.09.2025 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що відповідач не виконує приписів органу опіки та піклування від 27 травня 2021 року, а також рішення Одеського апеляційного суду від 20.03.2023 року про визначення способів участі у вихованні дитини, не зважаючи на те, що ініціатором судового процесу був саме відповідач. Просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з`явився, надали згоду на проведення розгляду справи за відсутності представника та прийняття рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли у зв`язку із особистими немайновими правами і обов`язками батьків та дітей, а тому регулюються Главою 13 СК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2017 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, шлюб було розірвано та стягнуто на її користь аліменти. Одеським апеляційним судом від 27.09.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року залишено без змін. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини (а.с.17). Згідно висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , комісія з питань захисту прав дитини Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, вважає, доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 червня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно розрахунку заборгованості наданим Бессарабським відділом ДВС у Болградському районі Одеської області Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса) зі сплати аліментів станом на 11.06.2025 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 12096 грн. 40 коп. (а.с.46-47). Згідно копії довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів виданої Бессарабським відділом державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного МУ Міністерства юстиції (м. Одеса), гр. [PERSON] , про те, що згідно з матеріалами виконавчого провадження №70891341, відкритого 31.01.2023, про виконання виконавчого листа №523/10901/20 від 01.12.2022 року, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 3000,00 грн., проте не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2020 р. до досягнення повноліття, а саме до [INFO] , що пред`явлено до примусового виконання 31.01.2023 року, станом на 11.06.2025 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупній розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 14 803 грн. 72 коп. (а.с. 48). Відповідач неодноразово створював конфліктні ситуації в сім`ї, застосовуючи відносно неї психологічне та фізичне насильство (висловлювався нецензурною лайкою та шарпав її за руки), за що постановою Суворовського райсуду м. Одеси від 13.12.2019 р., залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 р. - був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 200 грн. (54-56). Згідно характеристики з місця проживання [PERSON] характеризується позитивно (а.с.57-58). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позовних вимог: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з донькою задоволено частково. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позовних вимог: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про зміну способу участі у вихованні, спілкуванні з донькою задоволено частково. Усунено перешкоди [PERSON] з боку [PERSON] у спілкуванні з дитиною, шляхом встановлення способу участі батька [PERSON] , [INFO] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з дитиною наступним чином: щосуботи з 11.00 год. до 13.00 год. у присутності матері. В задоволені решти позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовити. Постановою Одеського апеляційного суду від 20.03.2023 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2022 року в оскарженій частині задоволених вимог змінити, доповнивши його резулятивну частину після слів у присутності матері наступним змістом: за місцем проживання матері з дитиною [PERSON] . В іншій частині рішення суду залишити без змін (а.с.72-75). Дитина [PERSON] спостерігалась неврологом з діагнозом: затримка експресивного мовлення, алалічний синдром, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка №1» Одеської міської ради (а.с.52). [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації щодо фіксації факту невиконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачу була надана відповідь Службою у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, відповідно до якої для фіксації факту не виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , їй необхідно звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання, а саме, до відділу забезпечення діяльності органів опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 106. [PERSON] надав виписку із медичної картки амбулаторного хворого відповідно до якої він має захворювання - хронічний вірусний гепатит В. Також надані документи, які підтверджують хвороби [PERSON] . Батько дитини [PERSON] заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої [PERSON] , оскільки особисте спілкування з дитиною ускладнено через об`єктивні причини, так як він має тяжке захворювання (гепатит В), здійснює догляд за тяжкою хворою матір`ю, війна та скрутне матеріальне становище не дозволяють приїжджати до м. Одеси. Крім того надав квитарії про сплату аліментів. Згідно висновку Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.10.2025 №01-05-8/953, комісія з питань захисту прав дитини Пересипської районної адміністрації Одеської області міської ради, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . За положенням ч. 6 ст. 19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Матеріали справи вказують, що такий висновок недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини, а так само наявні докази та обставини, які переконують суд в іншому. Відповідач до кримінальної відповідальності за ст. 166 КК України не притягувався, як і не надано суду доказів, що Відповідач бку притягнутий до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України . Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків Відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. На переконання суду, Позивачем не доведено, що поведінка Відповідача відносно дитини є саме свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо нього. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а Позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано. Орган опіки та піклування, який надав висновок щодо доцільності позбавлення Відповідача батьківських прав, не довів та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів малолітньої дитини шляхом позбавлення її батька батьківських прав. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав Відповідача відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки Позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення Відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. У подібних справах обов`язково мають досліджуватись інші обставини, а саме Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed