Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18 577,80 грн. В обґрунтування зазначив, що 03.06.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 6978893, який підписаний в електронній формі, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. 24.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу № 110-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 110-МЛ, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 577,80 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості кредиту; 7527,80 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1150,00 грн. - заборгованість за комісією; 4900,00 грн. - сума неустойки. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 6978893 від 03.06.2024 року, у розмірі 18 577,80 грн., та понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору -2422,40 грн, витрат на правничу допомогу - 8000,00 грн. Розгляд справи здіцснити за відсутності представника позивача. Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 08.09.2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач у судове засідання 11.12.2025 року за вх. № 37806 подав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, заперечив проти стягнення неустойки у зв`язку з військовим станом, просив зменшити суму правничої допомоги та провести розгляд справи без його участі. За таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.06.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 6978893, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни (п.1.1 договору). Сума кредиту становить 5000,00 грн. (п. 1.2 договору). Кредит надається строком на 345 днів з 03.06.2024 (строк кредитування) (п. 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 14.05.2025 року (п. 1.4 договору). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 511,00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту, проценти за користування кредитом за весь строк користування складатимуть 19299,00 (п. 1.5.2, 1.5.2 договору). Комісія за надання кредиту 1150,00 грн., яка нараховується за ставкою 23,00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 договору). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п. 2.1. договору). Пунктом 2.3 договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Відповідно до п.3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. цього договору. Розділом 4 договору передбачена відповідальність позичальника за прострочення зобов`язань повернення кредиту, сплати процентів, в розмірі 700 грн. за кожен випадок порушення. Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (п. 6.1 договору). Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). У заяві [PERSON] на отримання кредиту № 6978893 від 03.06.2024 року зазначено суму кредиту у розмірі 5000,00 грн, строк кредиту - 345 днів, проценти за користування кредитом 511,00 % річних. Згідно довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, підписаної представником ТОВ «Мілоан» Вініченко О.В., вбачається, що відповідач [PERSON] з яким укладено кредитний договір № 6978893 від 03.06.2024 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору підписаний позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора за допомогою одноразового ідентифікатора 849909, 03.06.2024 року о 18:37, направленого на номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор [NUMBER]. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Платіжним дорученням № 132869842 від 03.06.2024 року підтверджено перерахування 03.06.2024 року платником ТОВ «Мілоан» 5000,00 грн. отримувач [PERSON] призначення платежу: кредитні кошти згідно договору 6978893. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором № 6978893 від 03.06.2024 року було повністю виконано первісним кредитором ТОВ «Мілоан», зокрема, відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що не заперечується відповідачем. За таких обставин, суд вважає доведеним укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000,00 грн. та процентів за користування кредитними коштами в сумі 7527,80 грн. 24.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 24.09.2024 року до договору факторингу № 110-МЛ, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги за договором № 6978893 від 03.06.2024 року в розмірі 18 577,80 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості кредиту; 7527,80 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1150,00 грн. - заборговансть за комісією; 4900,00 грн. - неустойка. 12.08.2025 року новим кредитором ТОВ ФК "Кредит-Капітал" на адресу позичальника [PERSON] була надіслана досудова вимога по кредитному договору № 6978893 від 03.06.2024 року на суму 18 577,80 грн. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно позичальнику, а потім новому кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4900,00 грн. нестойки, яка передбачена умовами договору у разі порушення позичальником умов договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Однак, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» були викладені в новій редакції. Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», цей пункт було змінено. Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (діюча з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Датою набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24 грудня 2023 року. Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року (24.12.2023 + 30 днів). У даній справі встановлено, що договір № 6978893 укладено 03.06.2024 року. Отже, оскільки договір про споживчий кредит укладено після 23.01.2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до [PERSON] не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит. На підставі вищевказаного, сума неустойки в розмірі 4900,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення комісії за договором кредиту, суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути з відповідача комісію у розмірі 1150,00 грн. Натомість частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, оскільки [PERSON] було встановлено одноразову плату за послуги банку (надання кредиту), які за законом повинні надаватись безоплатно, пункт про нарахування комісії є нікчемною, а тому нарахування заборгованості за комісією в сумі 1150,00 грн. є безпідставним та вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення. Відповідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором обов`язку погашення заборгованості, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики, сплати відсотків, неустойки, у зв`язку з чим заборгованість в сумі 17427,80 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості кредиту; 7527,80 грн. - сума заборгованості за відсотками за кредитним договором, 4900,00 грн.- неустойки за договором про споживчий кредит № 6978893 від 03.06.2024 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України. На підтвердження позивачем понесених судових витрат додано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1381377 від 02.07.2025 року, детальний опис наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акт № Д/1546 наданих послуг, відповідно яких сума гонорару за надані послуги адвоката складають 8000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи, складності справи та виконаних адвокатом робіт по даній справі. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги складність справи та виконані адвокатом роботи по даній справі, витрачений ним час, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених ним на оплату послуг за представництво адвокатом інтересів клієнта у суді першої інстанції в сумі 8000,00 грн. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому оскільки позов задоволено на 93,80 % (17427,80 грн. х 100 : 18 577,80 грн.), то судовий збір, що підлягає відшкодуванню позивачу становитиме 2272,21 грн. (2422,40 грн. х 93,80 %) та витрат на правову допомогу в сумі 7504,00 грн. (8000,00 х 93,80 %).

Outcome: partial