Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21.12.2024-100002588 від 24.12.2024 року в розмірі 20 238,98 грн та сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 21.12.2024-100002588, підписаний одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 11 000 грн. на умовах його строковості, поворотності та платності, строком на 70 днів, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складає 20 238,98 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 10 999,40 грн, заборгованість по процентам 4 619,58 грн, неустойка за кожен день невиконання зобов`язання 4 620,00 грн, що і стало підставою звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 24.12.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 21.12.2024-100002588, підписаний одноразовим ідентифікатором Е861. Згідно заявки кредитного договору, що є частиною самого договору, 24.12.2024 [PERSON] надано кредит в сумі 11 000 грн строком на 70 днів з дати його надання, дата повернення 03.03.2025, процентна ставка - фіксована незмінна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом. У цей же день, 24.12.2024 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту електронним одноразовим ідентифікатором А861. Згідно довідки-розрахунку ТОВ «Споживчий центр» про стан заборгованості за кредитним договором [PERSON] має непогашену заборгованість у загальному розмірі 20 238,98 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 10 999,40 грн, заборгованість по процентам 4 619,58 грн, неустойка за кожен день невиконання зобов`язання 4 620,00 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), і відповідно до ст.611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову частково. Відповідач не надав суду контррозрахунок заборгованості чи підтверджень сплати ним утвореної заборгованості за кредитним договором. Таким чином, судом встановлено що кредитний договір №21.12.2024-100002588 був підписаний 24.12.2024 відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим останній акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті ТОВ «Споживчий Центр», який отримав на свій мобільний телефон, отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, а саме отримання [PERSON] кредиту у розмірі 11 000,00 грн. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, проте погодився на вказані умови під час ознайомлення та підписання кредитного договору, обов`язкові платежі в рахунок повернення кредитних коштів не здійснював, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 20 238,98 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 10 999,40 грн, заборгованість по процентам 4 619,58 грн, тому суд дійшов висновку що позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані та підлягають до задоволення. Разом з тим у стягненні з відповідача неустойки у розмірі 4 620,00 грн за договором №21.12.2024-100002588 від 24.12.2024 необхідно відмовити, з огляду на таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан, який був введений на всій території України з 24 лютого 2022 року, діє досі. З огляду на викладене, відповідач звільняється від сплати штрафних санкцій, нарахованих за даним договором під час дії воєнного стану, вказані штрафні санкції підлягають списанню, внаслідок чого позов в цій частині задоволенню не підлягає. З приводу посилання позивача на правомірність нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання на підставі змін до ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, слід зазначити наступне. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак, хоч Закон № 3498-IX від 22 листопада 2023року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Встановивши такі обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 15 618,98 грн. Щодо відшкодування судових витрат, заявлених позивачем, то слід зазначити наступне. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно копії платіжної інструкції № СЦ00029360 від 25.07.2025 року (а.с.1) позивачем було сплачено 2422,40 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 20 238,98 грн, і судом такий позов задоволено частково на суму 15 618,98 грн, що складає 77,17 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1869,37 грн (2 422,40 грн. * 77,17 %).

Outcome: partial