Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач, кредитодавець) звернулося до суду, через свого представника Балюха Є.О., із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник), обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 03.11.2024 між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 03.11.2024-100002403 (далі Договір). Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн. строком на 140 днів, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, комісія, пов`язана з наданням кредиту 15 % від суми кредиту та дорівнює 1 500,00 грн. \~ Згідно п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи кредитний договір використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача «4441-11XX-XXXX-3474» Відповідно до Договору від 03.11.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 10 000,00 грн., а отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 30 500,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000,00 грн., по процентам в розмірі 14 000,00 грн., комісії 1 500,00 грн. та неустойки 5 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. \~ \~ \~ \~ Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 20.10.2025 було прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом направлення ухвали суду та судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання.\~ Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та відміток відділення Укрпошти від 28.10.2025 та 25.11.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку із чим конверти із вкладенням повернуто суду, однак згідно положень п. 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України судові документи для [PERSON] вважаються врученими. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили. У поданій до суду позовній заяві представник позивача не заперечував стосовно розгляду справи без участі представника ТОВ «Споживчий центр», проти винесення заочного рішення не заперечує. Приймаючи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст.ст. 279, 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 17.12.2025. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідно до погоджених у заявці кредитного договору № 03.11.2024-100002403 (кредитної лінії) від 03.11.2024 та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору,\~ відповідачу надано кредит у розмірі 10 000,00 грн.; строком на 140 днів; дата повернення кредиту - 22.03.2025; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом; комісія, пов`язана з наданням кредиту 1 500,00 грн., реквізити для належного позивальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику - "4441-11XX-XXXX-3474"; погоджений канал комунікації - фінансовий номер 0686132464 (а.с. 13-21).\~ Кредитний договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора "Е431" направленого на мобільний телефон позичальника - [NUMBER] .\~ Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 4-1010 від 10.10.2025, 03.11.2024 даним товариством на підставі договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 перераховано\~на\~зазначений відповідачем у заявці картковий рахунок « [NUMBER] » 10 000,00 грн. призначення «Видача за договором № 03.11.2024-100002403» (а.с. 23), а отже ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. З наданого розрахунку заборгованості, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (а.с. 29) вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 30 500,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000,00 грн., по процентам в розмірі 14 000,00 грн., комісії 1\~500,00 грн. та неустойки 5 000,00 грн., яку у добровільному порядку відповідачем не погашено. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію"\~(далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої\~статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному\~статтею 12 цього Закону\~порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону\~ встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги",\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] підписав кредитний договір, який є предметом цього судового розгляду електронним підписом одноразовим ідентифікатором з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак була дотримана презумпція правомірності договору, отож права, набуті за ними сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення таких договорів, підлягають виконанню. На спростування вказаних обставин відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, тоді як надані позивачем до позову докази відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості. Згідно з вимогами статтей 526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу другого частин першої статті 1048 ЦК України\~визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України\~ право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частин першої та другої статті 614\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язань є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів, комісії, неустойки та процентів за їх користування є порушеним. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213\~ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд звертає увагу, що відповідач повідомлявся в установленому порядку про розгляд цивільної справи, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього кредитодавця про стягнення кредитної заборгованості, не заперечив наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів, розміру нарахованої заборгованості.\~ З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, оскільки усі умови прямо передбачені у заявці кредитного договору\~ № 03.11.2024-100002403 (кредитної лінії) від 03.11.2024 та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 03.11.2024-100002403 (кредитної лінії) від 03.11.2024, а також пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), які безпосередньо підписані позичальником, а також доведено порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким кредитним договором. Відповідач у повному обсязі отримав інформацію про умови кредитування, був ознайомлений з порядком повернення кредиту та інших платежів. Суд вважає, що позивач надав належні та допустимі докази про факт невиконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором, щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 10 000,00 грн, процентів в розмірі 14 000,00 грн. та комісії в розмірі 1 500,00 грн., на загальну суму в розмірі 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп., а тому порушене право позивача в цій частині підлягає судовому захисту. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки, судом застосовуються положення п.18 Прикінцевих та\~перехідних положень ЦК України, відповідно до яких, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором № 03.11.2024-100002403 (кредитної лінії) від 03.11.2024 нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, вона підлягає списанню кредитодавцем, а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5 000,00 грн. задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір згідно квитанції № СЦ00046486 від 14.10.2025 в сумі 2\~422,40 грн. (а.с. 1) який відповідно до\~ ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог (25 500,00 грн. з 30 500,00 грн., що становить 83,61%), а отже з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн.*83,61% задоволених позовних вимог, що становить 2 025 (дві тисячі двадцять п`ять) гривень 37 коп.

Outcome: partial