Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

22 червня 2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Неодноразово позивач змінювала предмет позову, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 29.01.2024 року просила виділити їй квартиру [ADDRESS] зі сплатою відповідачу компенсації за частки квартири у розмірі 580 200,00 грн. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2024 року позов задоволено. Ухвалено припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та виділити вказану квартиру у власність [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за частку ринкової вартості квартири [ADDRESS] у розмірі 580 200 (п`ятсот вісімдесят тисяч двісті) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 604 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 року вказане заочне рішення від 30 квітня 2024 року у даній цивільній справі скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 17.06.2025 представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, в якій просить збільшити частку позивача у спірній квартирі та визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] та зняти арешт з 2/3 частки вказаної квартири, що накладений в межах виконавчого провадження №69802771. В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2000 року, який був розірваний. Будучи в шлюбі, сторонами було придбано зазначену квартиру. Позивачка вказує, що квартира купувалася у кредит, однак відповідач жодних виплат не здійснював. Також, позивачка самостійно сплачувала і сплачує комунальні послуги. У вказаній квартирі позивачка проживає разом з доньками, яких вона матеріально утримує, оскільки відповідач аліментів на утримання дітей не сплачує. Позивач просить суд відступити від засади рівності часток подружжя, оскільки [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, витрачав кошти на шкоду інтересам сім`ї, має істотну заборгованість зі сплати аліментів на дитину. Натомість [PERSON] у повному обсязі сплатила грошові кошти за договором іпотеки на спірну квартиру, сплачувала заборгованість за комунальні послуги, а тому просить суд зняти арешти з 2/3 часток у спірній квартирі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 18.06.2025 року прийнято заяву представника позивача про зміну перемету позову у даній цивільній справі. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що оскільки вказана квартира є обєктом права спільної сумісної власності, позивачу у даній квартирі може належати лише частки, підстав для збільшення її частки нема, а тому просив позов задовольнити частково.Також зазначив, що на спірну квартиру накладено обтяження в інтересах його довірителя, де боржником за рішенням суду є відповідач. Третя особа АТ «Державний ощадний банк України» та Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надали свої письмові пояснення щодо позову, покладаючись приймати рішення на розсуд суду. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони з 21 липня 2000 року перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2021 року (а.с. 10-11 т.1). У сторін є дві доньки, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу діти лишилися проживати з матір`ю. 06 квітня 2007 року сторонами, як подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] , право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с. 17-18 т.1). Вказана квартира була придбана за кошти, які були отримані позивачкою за продаж її особистої квартири в [ADDRESS] , а також за кошти, які були були взяті в кредит у банку. Як вбачається з договору купівлі продажу від 06 квітня 2007 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня відповідач [PERSON] придбав за договором купівлі продажу квартиру [ADDRESS] , вартість майна становила 266180 грн. Разом із тим судом встановлено, що частина коштів за спірну квартиру була взята в банку під іпотечний кредит. Позивач у дпному кредитному договорі виступала поручителем. Так із довідки Першого ВДВС у м.Луцьку ЗМУ МЮ (м.Львів) від 12.10.2022 року видно, що на виконанні у Першому ВДВС у м.Луцьку знаходиться виконавчий лист Луцького міськрайонного суду від 01.03.2012 року щодо стягнення солідарно з [PERSON] в користь АТ «Державний ощадний банк» заборгованості за договором про іпотечний кредит в розмірі 102 766 грн 66 коп. Заборгованість сплачена в повному обсязі(а.с.9 т.1). Згідно постанови ВП №50044923 від 28.02.2023 року про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит відносно боржника [PERSON] закінчено, у зв`язку із сплатою нею боргу. Разом із тим, судом встановлено, що відповідач ухилявся від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 81 794, 25 копійок станом на червень 2025 року, що підтверджується і розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні. Надані позивачем суду докази вказують, що відповідач не виконує судовий наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року про стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину: [PERSON] , що призвело до утворення заборгованості, яка станом на момент звернення до суду за цим позовом становила 81 794, 25 грн (розрахунок по АСВП № 64039898 заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Луцького РВДВС ЗМУМЮ (а.с. 36 т 1). Крім того, позивач самостійно здійснювала погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги по спірній квартирі, що стверджується відповідними постановами про закінчення виконавчих проваджень за 2022 - 2023 року (а.с. 14, 15 т.2). Суд зауважує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Під час вирішення спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи. СК України встановлює два винятки із загального правила щодо рівності часток подружжя у праві на майно. Суд може зменшити або збільшити частку одного з подружжя із відповідною зміною частки іншого з подружжя. У разі відступлення від засади рівності часток подружжя суд має вказати, які саме обставини стали підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя. Аналізуючи подані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач недбало ставився до виконання обов`язку щодо матеріального утримання сім`ї та дітей, що є підставою для відступу від принципу рівності часток подружжя. Судом встановлено, що відповідач ухилявся від участі у матеріальному забезпеченні дитини, не виконував судовий наказ про стягнення аліментів, внаслідок чого утворилася значна заборгованість. Фактичне утримання дитини, сплата житлово-комунальних послуг за спірну квартиру, а також погашення заборгованості за іпотечним кредитом здійснювалися позивачкою самостійно, що свідчить про істотний дисбаланс у виконанні сторонами обов`язків щодо матеріального забезпечення сім`ї, та дає підстави для відступлення від засад рівності часток співвласників нерухомого майна та задоволенні позовних вимог позивача у збільшенні частки у квартирі [ADDRESS] з до 2/3. Щодо позовної вимоги про зняття арешту з частки відповідача у квартирі задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 18 ЗУ « Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Ч.2 ст. 40 Закону визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Судом встановлено, що на частку відповідача у спірній квартирі накладено арешт у межах діючого виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документа, що перебуває на примусовому виконанні. Відповідно до статей 18, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження» накладення арешту на майно боржника є заходом примусового виконання рішення та застосовується виконавцем з метою забезпечення реального виконання судового рішення. Зняття арешту з майна боржника можливе виключно у випадках та порядку, передбачених зазначеним Законом, зокрема у разі закінчення виконавчого провадження, скасування виконавчого документа або за рішенням суду, ухваленим за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) виконавця. Разом з тим, розгляд справи про поділ майна подружжя або про збільшення частки одного з подружжя не є підставою для втручання суду у хід виконавчого провадження, яке здійснюється в іншому, визначеному законом процесуальному порядку. Суд також враховує, що виконавче провадження станом на час розгляду справи не завершене, арешт з майна не знято, постанови про закінчення або повернення виконавчого документа не приймались. Таким чином суд приходить до висновку, що про зняття арешту фактично призвело б до нівелювання заходів примусового виконання судового рішення та виходу суду за межі повноважень, визначених процесуальним законом. З огляду на викладене, правові підстави для зняття арешту з частки відповідача у спірній квартирі відсутні.

Outcome: partial