Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] вказавши, що на підставі судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 02.05.2022 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2022 року і до повноліття дитини. Наразі [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та у подружжя [INFO] народився син [PERSON] , також у його дружини є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , участь в утриманні якої також приймає позивач. Враховуючи наведені обставини, а також те, що [PERSON] несе витрати на оренду квартири через особливості проходження військової служби та утримує непрацездатну матір [PERSON] , [INFO] , просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] до 1/7 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до повноліття дитини. Ухвалою суду від 13.10.2025 року відкрите провадження та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників. Відповідач у наданий судом строк своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено наступне. Згідно із Витягом з реєстру територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , з 26.06.2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про народження, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом, виданим 02.05.2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2022 року і до повноліття дитини (ЄУН 336/1660/22 пр. № 2-н/336/205/2022). 21.07.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та після державної реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження. Згідно з копією свідоцтва про народження, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . 09.02.2005 року на ім`я [PERSON] , 1949 року народження, видане пенсійне посвідчення. 14.08.2023 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] , [INFO] , укладена угода по оренді квартири [ADDRESS] строком дії угоди до 14.04.2024 року з можливістю пролонгації при згоді обох сторін. Встановлена орендна плата за користування квартири в розмірі 7000 гривень щомісячно з оплатою комунальних послуг згідно з виданими рахунками. Відповідно до довідки ВЧ [NUMBER] , майор медичної служби [PERSON] , перебуває на військовій службі за контрактом у ВЧ [NUMBER] . Згідно з довідкою ВЧ [NUMBER] , [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника відділення, за період з січня 2025 року по серпень 2025 року отримав дохід у виді заробітку в розмірі 435504,03 гривні. Як зазначено у звіті про здійснені відрахування та виплати ВЧ [NUMBER] , за період з 01.01.2025 року по 31.08.2025 року, за постановою від 29.06.2020 року ВП №69311724, виданою за судовим наказом від 20.06.2022 року №336/1660/22, з доходу [PERSON] утримано 107242,85 гривні. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та, ст. 180 Сімейного кодексу України. Стаття 181 ч. 3 СК України вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З досліджених судом доказів, на які посилається позивач, обґрунтовуючи позов, доведеним є зміни у сімейному стані [PERSON] , який 21.07.2022 року уклав шлюб з [PERSON] , а також те, що у подружжя [INFO] народився син [PERSON] , отже у позивача як батько дитини з`явився обов`язок з матеріального утримання дитини нарівні із матір`ю дитини. На момент подання позову [INFO] [PERSON] вже досяг трирічного віку та суду не було надано доказів того, що матір дитини продовжує перебувати у відпустці по догляду за дитиною, а відтак вона має рівні із батьком дитини обов`язки щодо матеріального забезпечення сина. Також позивач вказує, що він несе витрати у зв`язку з утриманням [PERSON] , [INFO] , натомість обов`язок з матеріального утримання [PERSON] мають його батьки, натомість участь позивача у такому забезпеченні може здійснюватися на суто добровільній основі та це не може погіршувати становище тих осіб, утримувати яких є прямим обов`язком позивача. Крім того, позивач вказував, що він також несе витрати з утримання [PERSON] . Водночас позивачем не надано документів на підтвердження наявності у нього родинних зв`язків із [PERSON] (свідоцтва про народження позивача), а також не надано і доказів того, що [PERSON] потребує утримання від позивача, а він таке утримання у свою чергу фактично надає. Окрім цього, позивачем не обґрунтовано необхідність найму житла у м. Запоріжжя, оскільки зареєстроване місце проживання [PERSON] знаходиться приблизно в 30 км від м. Запоріжжя, не перебуває у зоні проведення бойових дій та має пряме транспортне сполучення з обласним центром. Позивач у свою чергу, приймаючи рішення щодо оренди квартири, мав розраховувати свої фінансові можливості для цього, позивачем не доведено неможливості проживання за зареєстрованим місцем проживання, а відтак ці обставини і не приймаються до уваги судом в якості підстави для зменшення суми аліментів. Зважаючи на досліджені докази та встановлені обставини справи, суд вабчає підстави для часткового задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходу для дитини відповідного віку, починаючи з набрання рішенням законної чинності і до досягнення дитиною повноліття. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року. Позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача судового збору на свою користь, тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial