Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит-Капітал" (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за договором №1059186 про надання споживчого кредиту по продукту "New Short" від 15.10.2023 (надалі - кредитний договір) у розмірі 13000,00 грн та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка уклала кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "Селфі-Кредит" (надалі - кредитор). Кредитор свої обов`язки виконав - надав кредит. Відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконала, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу, який і набув право вимоги. 31 жовтня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд не визнавав явка сторін обов`язковою. За клопотанням позивача витребував від АТ КБ »ПРИВАТБАНК» фінансові та інші документи, які мають значення для правильного вирішення справи. 18 листопада 2025 року АТ КБ »ПРИВАТБАНК» виконало вимогу суду та надало витребувані документи та інформацію. Судове засідання, призначене на 21 листопада 2025 року, суд відклав на 12 грудня 2025 рік, оскільки це була перша неявка відповідачки, повідомленої належним чином через електронний суд і яка не проінформувала суд про причини неявки. Відзиву не подала. В судове засідання, призначене на 12 грудня 2025 рік , сторони не з`явилися. Позивач повідомлений про дату час та місце судового засідання через електронний суд. 06 листопада 2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі, проти винесення заочного рішення не заперечив, просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка повідомлена про місце, дату та час судового засідання шляхом скерування судової повістки про виклик в її електронний кабінет, яку отримала 22 листопада 2025 року. Суд вжив всі передбачені процесуальним законом заходи, однак в судове засідання, сторони не з`явилися. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 15.10.2023 року кредитор та відповідачка уклали кредитний договір, кредитор зобов`язався надати відповідачці кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн. (пункт 1.3.) на строк 348 днів (пункт 1.4.). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 29 днів. Детальні терміни ( дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці, обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит ( надалі - графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору ( п. 1.5.1.). Мета отримання кредиту: споживчі ( особисті) потреби (п.1.6.). Перед укладенням договору було здійснено електронну ідентифікацію відповідачки для входу в особистий кабінет, відповідно до п.1.1. кредитного договору та з метою надання фінансових послуг ( п.1.15.). Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідача з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] (п. 2.1.). Дата надання кредиту: 15.10.2023 року або 16.10.2023 року ( п. 2.2.). Кредитний договір містить і інші умови, пов`язані з його укладенням та виконанням. Відповідачка підписала договір електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором Т212) 15 жовтня 2023 року. Код Т212 відправлений кредитором на номер телефону позичальниці [NUMBER] . Відповідачка взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші передбачені платежі на умовах, визначених кредитним договором. 15.10.2023 року відповідачка електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т212 підписала інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг про обробку персональних даних. Відповідачка була ідентифікована відповідно до п. 1.1. шляхом перевірки правильності введення коду Т212 на номер мобільного телефону [NUMBER] , вказаний нею при вході в особистий кабінет на сайті кредитора. На виконання п. 1.3. кредитного договору позивач перерахував кошти відповідачці в розмірі 2000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] з використанням послуг з переказу коштів ТОВ`Пейтек», що підтверджується копією його листа від 30.09.2025 року №20250930-6521. АТ КБ`ПРИВАТБАНК» підтвердило, що на ім`я відповідачки емітовано карту № [NUMBER] , на яку 15 жовтня 2023 року зараховано кошти в сумі 2000,00 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку за 15.10.2023 рік та листом АТ КБ`ПРИВАТБАНК» від 10.11.2025 року №20.1.0.0.0/7-251103/117636-БТ. Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором, станом на 21.06.202024 рік становить 13000,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 2000,00 грн. та по процентам - 11000,00 грн. Жодних погашень на користь кредитора відповідачка не здійснювала. Проценти нараховані з 15.10.2023 року до 21.06.2024 року включно за процентною ставкою 2,2 % в день. 21 червня 2024 року кредитор та позивач уклали договір факторингу № 21062024, за яким новий кредитор набуває права вимоги та сплачує за відступлення прав вимоги фінансування на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1.). Права вимоги переходить до нового кредитора після підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників за формую додатку 2 цього договору та виконання позивачем вимог пункту 7.2. (сплата фінансування) договору факторингу ( п. 6.2.3.). В цей же день кредитор та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру боржників від 21.06.2024 року до договору факторингу від 21.06.2024 року № 21062024 та новий кредитор сплатив фінансування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 3392 від 21.06.2024 року. Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким, є предметом розгляду у цій справі позивач набув 21.06.2024 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників від 21.06.2024 року до договору факторингу від 21.06.2024 року № 21062024. 16.10.2025 року позивач звернувся до відповідачки з досудовою вимогою №23684607. Повідомив відповідачку про набуття права вимоги за кредитним договором та реквізити для сплати боргу, попередив про застосування інструментів примусового стягнення заборгованості. Позивач зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якої є кредитування, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. Кредитор виконав належним чином взятий на себе обов`язок надати кредит, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку [NUMBER] за 15.10.2023 рік та листом АТ КБ`ПРИВАТБАНК» від 10.11.2025 року №20.1.0.0.0/7-251103/117636-БТ. У порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК України позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідачки. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, відповідачка не надала доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Водночас, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по основному боргу та процентам, оскільки відповідачка не надала доказів щодо їх частково чи повного погашення, а здійснений розрахунок відповідає умовам договору. Проценти нараховані відповідно до обумовленої відсоткової ставки - 2,2 % в день та в межах строку кредитування - з 15.10.2025 року до 21.06.2025 року включно: (2000,00 грн х 2,2%/100) х 250 днів=11000,00 грн. Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 13000,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 2000,00 грн. та по процентам - 11000,00 грн. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другоїстатті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив 2 422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.10.2025 року. Позовні вимоги задоволені повністю в розмірі 13000,00 грн, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідачку у розмірі 2422,40 грн. Крім цього, представник позивача просить суд стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. Відповідачка не подавала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначеністаттею 141ЦПК України ( див постанову Верховного Суду по справі № 369/576/22 від 28 червня 2023). Суд враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положенняхст. 627 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України), принципу «pactasuntservanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому уст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 910/15191/19). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, основні засади (принципи) цивільного судочинства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивач надав копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, укладений між ним та Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі керуючого партнера Усенка М.І., акта № 1198 наданих послуг від 08.10.2025 року та детального опису наданих послуг від 08.10.2025 року . Відповідно до цього акта виконавцем надано, а клієнтом прийнято послуги, згідно з договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 відносно відповідачки за кредитним договором на суму 8000,00 грн. Указану суму складають: усна консультація клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - тривалістю 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - тривалістю 2 год.; погодження правової позиції клієнта у справі - тривалістю 30 хв.; складання позовної заяви, з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год. 30 хв. Суд зазначає, що такі складові надання професійної правової допомоги, визначені адвокатом, як усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, ознайомлення з матеріалами кредитної справи та погодження правової позиції клієнта у справі охоплюються послугою з підготовки та подання позовної заяви і не підлягають виокремленню ( подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21). Суд констатує, що спір, який є предметом розгляду у цій справі, для професійного правника є незначної складності, відноситься до категорії малозначних та типових справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. АО «Апологет» надає позивачу послуги правового характеру в таких категоріях спорів на постійній основі ( про що свідчить договір про правову допомогу), позовна заява є типовою, не містить складного та глибокого аналізу законодавства чи практики Верховного Суду, не містить детальних пояснень розрахованих сум заборгованості, їх відповідності умовам кредитного договору, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень є явно завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги необхідних та достатніх для підготовки та складання позовної заяви в такій категорії справ. При цьому, представником позивача жодним чином не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених ним. Отже,

Outcome: approved