Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перша кам`янська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. У своєму позові позивач просить суд визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності: - на 3/16 частини квартири загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 13.02.1994 року, виданого відділом обліку 3-3 та розподілу житлової площі згідно розпорядження №0785 від 13.02.1994 року; - на 3/4 частини земельної ділянки площею 6,0622 га, кадастровий номер 1224588000:01:003:0280, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Кам?янський район, Холодіївська сільська рада, яка належала [PERSON] на підставі розпорядження П?ятихатської районної державної адміністрації П?ятихатського району Дніпропетровської області від 26.05.2014 року; - на 3/4 частини гаражу № [NUMBER] загальною площею 29, кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі рішення виконкому Заводської районної ради №58 від 13.02.1990 року. В обґрунтуванні позову [PERSON] зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: частина квартири загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 13.02.1994 року, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі згідно розпорядження №0785 від 13.02.1994 року; земельна ділянка площею 6,0622 га, кадастровий номер 1224588000:01:003:0280, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Кам?янський район, Холодіївська сільська рада, яка належала померлому на підставі розпорядження П?ятихатської районної державної адміністрації П?ятихатського району Дніпропетровської області від 26.05.2014 року; гараж № [NUMBER] загальною площею 29,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на підставі рішення виконкому Заводської районної ради № 58 від 13.02.1990 року. За життя [PERSON] 11 березня 2019 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої кам?янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2-55, відповідно до якого всі належні йому права та обов?язки, а також все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на яке за законом матиме право, заповідав [PERSON] , [INFO] . 13 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Першої кам?янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно, однак йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, у зв?язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Однак, позивач не має можливості надати правовстановлюючі документи, оскільки вони знаходяться у відповідача - дружини померлого [PERSON] , яка в свою чергу ігнорує звернення позивача щодо надання вказаних документів, створюючи перепони позивачу в оформленні спадщини, тому для вирішення цього спору позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] , надала суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та незаконними, оскільки позивачем невірно визначено загальний склад спадкового майна. До складу спадщини фактично може бути включено лише частки квартири, що належала померлому [PERSON] . Вказує, що гараж та земельна ділянка є спільною сумісною власність подружжя. Щодо володіння частини квартири, позивач жодного разу не оплатив та не компенсував витрати на комунальні послуги та витрати на утримання його майна, оскільки його частка є складовою квартири та не може бути відокремлений без втрати цілісності квартири. Зазначає, коли [PERSON] помер, що вона сама займалася організуванням поховання та фінансові витрати на поховання позивач участі не приймав взагалі. Враховуючи, наданий звіт про незалежну оцінку вартості зазначеного позивачем спадкового майна, вважає, його необґрунтованим та таким, що складений з грубими порушення. Щодо витрат на професійну професійну правничу допомогу адвоката є неспіврозмірними з обсягом та складністю виконаної роботи, часом витраченим на надання такої допомоги, та іншими обставинами справи. Отже, позовні вимоги не можуть бути задоволені. Представник позивача [PERSON] , надала до суду відповідь на відзив та зазначила, що заявлену позовну вимогу про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , на частку спадкового майна з урахуванням обов`язкової частки відповідача у спадщині. Зазначає, на доводи відповідача про порушення проведення оцінки нерухомого майна, не відповідають дійсності, оскільки відповідно до Національного стандарту N? 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року 1440, є обов?язковим для застосування під час проведення оцінки майна та мат прав суб?єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповід законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Вказує, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третіх осіб. В судовому засіданні позивач [PERSON] , та його представник [PERSON] , підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Серебряков Е.С., просив відмовити у завдоволенні позову у повному обсязі. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного нотаріуса Першої кам`нської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г.,не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що [PERSON] , є його рідною тіткою, зазначив, що спірне житло є єдиним житлом, де відповідач [PERSON] , мешкає. Щодо домовленості про розподіл було розподілено, що позивачеві був відданий гараж та автомобіль. Саме житло було виділено відповідачу за час її роботи, всі послуги та облаштуваннями квартири займається відповідач. Всі непорозуміння щодо розподілу спадкового майна полягали у завищеній оцінці на приміщення. Витрати на поховання [PERSON] , в основній частині несла відповідач [PERSON] . III. Процесуальні дії по справі. 25 квітня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 26 червня 2025 року ухвалою суду заяву представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано копію спадкової справи. 22 липня 2025 року ухвалою суду заяву представника відповідача про поновлення строку на подачу відзиву, задоволено та прийнято відзив на позовну заяву. 22 липня 2025 року ухвалою суду заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви задоволено. 17 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 1984 (а.с.13). За життя померлий склав заповіт, що посвідчений 11 березня 2019 року державним нотаріусом Першої кам`нської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., та зареєстрований у реєстрі за № 2-55, згідно якого [PERSON] , всі належній йому права та обов`язки, а також все майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до довідки №1152/02-14 Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., від 17.10.2023 року, зазначається, що [PERSON] дійсно є спадкоємцем після батька [PERSON] , померлого [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину буде видано після надання спадкоємцем всіх необхідних документів. Спадкова справа №255/2023 (а.с.16). В матеріалах спадкової справи № 255/2023 до майна померлого [PERSON] міститься заява [PERSON] від 05.03.2023 року та [PERSON] від 05.06.2023 року про видачу свідоцтва про право на спадщину від після смерті матері - [PERSON] , який помер [INFO] . Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися(а.с.101-122). [PERSON] на праві приватної власності належали: - частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - гараж номер [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка, розміром 6,0622 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський район, Холодіїська сільська рада. Правовстановлюючі документи та їх оціночна вартість містяться в матеріалах справи (а.с 18-65). Постановою державного нотаріуса Першої кам`нської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., від 13.09.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки документи, які посвідчують право власності померлого на зазначене нерухоме майно у нього відсутні і тому надати нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину неможливо. Документи на спадкове майно знаходяться у дружини померлого [PERSON] (а.с. 15). Суд, вислухавши позивача, представників сторін, свідка, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. VI. Висновки суду. Вирішуючи спір, виходячи із аналізу вищезазначених норм закону необхідним є встановлення наявних у позивача прав на спадкове майно. Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача та представника відповідача щодо заперечень стосовно позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , але був позбавлений можливості оформити спадщину у зв`язку із відсутністю оригіналів документів на майно померлого, які знаходились у відповідача. Таким чином, позивачем доведені обставини, на які він посилаються в своєму позові, а тому позов підлягає задоволенню, та визнання за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VII. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. позивачем надано до суду договір про надання правничої допомоги від 28.03.2025 року та акт виконаних робіт №1 до договору про надання правничої допомоги від 28.03.2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №7 від 03.04.2025 року у розмірі 10000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5 000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Згідно квитанції №VT250331-01 від 31.03.2025 року вартість звіту про оцінку майна становить 4500 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 12 844 грн., 4 500 грн., витрат на оцінку майна та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved