Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

14 липня 2025 року ТОВ "Фінансова компанія "АРТЕМІДА-Ф" звернулося у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000191221177 від 28 грудня 2019 року в розмірі 57640 грн. 78 коп. та понесені судові витрати. Позовну вимогу обґрунтовує тим, що 28 грудня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Форза" та [PERSON] було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000191221177. Договір укладено в електронній формі та підписано електронним цифровим підписом. На рахунок, вказаний відповідачем було перераховано грошові кошти в розмірі 14950 грн. 00 коп. Відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання по договору не виконав допустив заборгованість за тілом кредиту та нарахованим відсоткам. 30 червня 2021 року ТОВ "Фінансова компанія "Форза" та ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" уклали договір факторингу згідно якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 25 червня 2025 року заборгованість перед позивачем становить 57640 грн. 78 коп., з яких: 14950 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5382 грн. 00 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 33637 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченими процентами за користування поза межами строку дії договору за період з 01 липня 2021 року по 28 вересня 2021 року; 3671 грн. 28 коп. інфляційне збільшення заборгованості. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 22175,31 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Поряд з цим, 29 липня 2025 року представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що відповідач позов не визнає в повному обсязі. В обґрунтування заперечень на позовну заяву вказує на те, що позивач не довів належними доказами ту обставину, що поміж ТОВ " Фінансова компанія "Форза" та відповідачем був укладений договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000191221177 від 28 грудня 2019 року. Оскільки позивач не довів укладення поміж ТОВ "Фінансова компанія "Форза" та відповідачем вищевказаного договору, а сам відповідач таку обставину заперечує, відсутні будь які підстави для задоволення позову. 27 серпня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому пославшись на обставини викладенні в позовній заяві просив позов задоволити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 грудня 2019 року між ТзОВ "Фінансова компанія "ФОРЗА" та [PERSON] в електронні формі укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000191221177, який відповідачем підписано за допомогою електронного підпису. За умовами вказаного договору загальний розмір кредиту становить 14950 грн. 00 коп., дата видачі кредиту 28 грудня 2019 року, дата погашення заборгованості 26 січня 2020 року, строк дії договору до повного його виконання, процентна ставка за день 0,93 %, а у разі прострочення зобов`язання 2.5 %. За умовами вказаного договору, кредитні кошти повинні були бути зараховані на вказаний відповідачем № банківської картки ( [NUMBER] ). Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Закон України "Про електронну комерцію» регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Згідно п. п 5 п. 1 ст. 3 Закону України "Пре електронну комерцію", електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно п. п 5 п. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті; електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У відповідності до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено та вважається доведеним укладення електронного правочину, а саме кредитного договору № 000191221177 від 28 грудня 2019 року між ТзОВ "Фінансова компанія "ФОРЗА" та [PERSON] шляхом його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором d130759q. Отже, даний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Із матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Форза" та ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2 згідно з яким до позивача перейшло право вимоги на суму 20332 грн. 00 коп., з яких 14950 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту та 5382 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками, за кредитним договором № 000191221177 від 28 грудня 2019 року, боржник [PERSON] 13 жовтня 2021 року позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення прав вимоги та вимогу оплатити заборгованість за договором № 000191221177 від 28 грудня 2019 року. Проте, ні протягом встановленого у вимозі строку, ні станом на день звернення до суду з позовною заявою відповідач не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення відповідача. На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування підписав договір з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наданого згідно з обраними умовами кредитування. [PERSON] , при укладанні договору кредиту, вказав номер свого карткового рахунку на який просив перерахувати надані йому кредитні кошти. Таким чином, відповідач був обізнаний про всі умови кредитного договору та прийняв їх як справедливі та прийнятні для себе і не звертався із заявами або скаргами щодо зміни умов кредитування та не пред`являв вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ "Фінансова компанія "ФОРЗА" не повернуті, а ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" отримало право вимоги за кредитним договором, а також те, що вимоги ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 000191221177 від 28 грудня 2019 року наданого позивачем, станом на 25 червня 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 57640 грн. 78 коп., з яких: 14950 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5382 грн. 00 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 33637 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченими процентами за користування поза межами строку дії договору за період з 01 липня 2021 року по 28 вересня 2021 року; 3671 грн. 28 коп. інфляційне збільшення заборгованості за період з 27 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Вказаний розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим, містить усю необхідну інформацію щодо періоду виникнення боргу та його розміру. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому підлягає стягненню з відповідача. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості (за основною сумою боргу та за відсотками за користування позикою), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості у цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано. Суд також звертає увагу на те, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17). Також, при вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позичкових/кредитних коштів та відсотків. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за договором позики, що підлягає стягненню з відповідачки становить 57640 грн. 78 коп., з яких: 14950 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5382 грн. 00 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 33637 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченими процентами за користування поза межами строку дії договору за період з 01 липня 2021 року по 28 вересня 2021 року; 3671 грн. 28 коп. інфляційне збільшення заборгованості за період з 27 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved