Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, яка складається з 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 459241,21 грн. Сума заборгованості складається з 3% річних у розмірі 133991,60 грн та інфляційних втрат у розмірі 325246,61 грн, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 через тривале невиконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-4973/2010, яким з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором №DNHLGA00000787 від 03.10.2007 станом на 18.10.2010 у розмірі 1490678,16 грн. З дати ухвалення рішення суду 24.02.2011 відповідачем було сплачено в рахунок заборгованості 399,62 долари США, що складало 3168,98 грн, та 02.06.2011 9,04 долари США, що складало 72,04 грн. Отже, сума до стягнення становить 1487437,14 грн, рішення суду відповідачем не виконане. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що оскільки борг не сплачено та право нараховувати відсотки припинилося із закінченням строку кредитування, він має право на здійснення нарахувань на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, що відповідає сталій практиці Верховного Суду щодо захисту майнових інтересів кредитора у разі прострочення грошового зобов`язання. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, представник позивача Істамова І.В. до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, де також зазначила про відсутність в разі наявності підстав заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся в порядку, передбаченому ЦПК України, відзиву та/або будь-яких клопотань від нього не надходило. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 09.04.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 08.05.2025, яке відкладалося через неявку відповідача. Ухвалою суду від 23.06.2025 у справі закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 30.07.2025. Через неявку відповідача розгляд справи відкладався на 01.10.2025 та 02.12.2025. В судовому засіданні 02.12.2025 у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача, що повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 03.10.2007 між АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір №DNHLGA00000787 про надання споживчого кредиту в сумі 314380,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.10.2011. Позивачем виконані свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, позичальнику надані кошти у розмірі 314380,00 доларів США. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому з рахуванням зміни позовних вимог просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №DNHLGA00000787 в сумі 188457,27 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1490678,16 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2010 у справі №2-4973/2010 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» стягнуто заборгованість станом на 18.10.2010 в сумі 1490678,16 грн, судовий збір у розмірі 1700,00 грн та витрати на ІТЗ справи в сумі 120,00 грн. З урахуванням внесених [PERSON] в рахунок погашення заборгованості коштів в розмірі 3241,02 грн на несплачена сума заборгованості становить 1487437,14 грн. За розрахунком банку 3% річних за період з 24.02.2019 по 23.02.2022, що нараховані на несплачену суму заборгованості, стягнуту за рішенням суду, 3% річних становить 133991,60 грн. Згідно з розрахунком суми інфляційних втрат за період з 24.02.2019 по 23.02.2022, загальний розмір суми інфляційного збільшення боргу складає 325249,61 грн. V. Оцінка суду Правовідносини, що виникли у цій справі, врегульовані Цивільним кодексом України. У відповідності до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з нормами ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу положень ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З огляду на те, що відповідач, не повернувши суму кредиту в обумовлений Договором строк, порушив зобов`язання за Договором (ст.610 ЦК України), він вважається таким, що прострочив виконання (ст.612 ЦК України), тому є підстави для застосування до нього відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідальність у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат є особливим видом відповідальності, яка передбачена не договором, що укладається на розсуд сторін, а законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц наведено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. При цьому Велика Палата відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, за яким дія статті 625ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду». Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами існують тривалі правовідносини, які випливають із невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2010 у справі №2-4973/2010. Суд зазначає, що наявність судового рішення про стягнення боргу не припиняє грошового зобов`язання та не звільняє боржників від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, до моменту фактичного повернення коштів кредитору. Оскільки судовим рішенням від 11.11.2010 сума боргу була визначена у національній валюті (гривні) у розмірі 1490678,16 грн, на неї поширюється дія індексу інфляції та право на нарахування трьох процентів річних. Розрахунок 3% річних у розмірі 133991,60 грн та інфляційних втрат у розмірі 325249,61 грн за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 виконаний відповідно до вимог закону, є арифметично коректним та не був спростований відповідачем. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав судове рішення та продовжує прострочення грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення загальної суми 459241,21 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при пред`явленні позову судовий збір в сумі 6888,62 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved