Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивач через представника адвоката Мотуза О.В. звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення одноразової грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 13 серпня 1992 р. по 20 грудня 2024 р. працювала на різних посадах у Державному підприємстві «Мирноградвугілля», звільнилася з роботи 20 грудня 2024 р. у зв`язку з виходом на пенсі за віком. При звільненні з нею розрахунок проведено частково: не виплачено вихідну допомогу в сумі 22 242,90 грн. згідно з п. 12.15. Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості) від 03 липня 2001 року. Позивач просила суд стягнути заборгованість по виплатам у зв`язку зі звільненням в сумі 22 242,90 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 50\~000 грн. Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. Повідомити відповідача про розгляд справи судом засобами поштового зв`язку не вдалося через відсутність поштового сполучення з м. Мирноград Донецької області, на території якого тривають активні бойові дії. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі трудової книжки, належної позивачу, позивача з 13 серпня 1992 р. по 20 грудня 2024 р. перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Мирноградвугілля». Згідно наказу № 110/к від 20 грудня 2024 року позивача було звільнено з посади завідувача МОС ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля». Адвокатським запитом від 14.01.2025 р. адвокатом Мотуз О.В. в інтересах позивача витребувано у ДП «Мирноградвугілля» відомості про розмір заборгованості по виплаті одноразової допомоги. 22.01.2025 р. відповідач - ДП «Мирноградвугіллія» листом №1-9 визнало факт заборгованості перед [PERSON] в сумі 22\~417,69 грн., з яких 22\~242,90 грн. одноразова допомога, та 174,79 грн. лікарняні, одночасно повідомило про припинення фінансово-господарської діяльності через активні бойові дії на території м. Мирноград та про факт фінансування з державного бюджету виключно витрат, які належать до фонду оплати праці. Зазначило, що виплати по лікарняним та одноразової допомоги працівникам, що виходять на пенсію, не відносяться до фонду оплати правці, в зв`язку з чим фінансування з державного бюджету на 2025 рік не здійснюватиметься. Позивач та його представник не вичиняли дій, спрямованих на самостійне витребування у відповідача відомостей про середній заробіток, розрахунок якого проводиться відповідно до Постанови КМ України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Про витребування судом доказів у відповідача клопотань позивачем/його представником не заявлено. Судом на запити отримані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, проте, становити розмір середнього заробітку в день не вбачається за можливе, оскільки такий розрахунок включає лише передбачені Постановою КМ України від 08.02.1955 р. види доходів, які не можуть бути визначені судом з власної ініціативи. Правовідносини між учасниками справи виникли з захисту трудових прав позивача. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, враховуючи наступне. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені у КЗпП України. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч. 1 ст. 3 КЗпП України). Згідно з п. 12.15. Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості) від 03липня 2001 року, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для жінок для чоловіків - 7,5 - 10 - одного середньомісячного заробітку; - 12,5 - 15 двох середньомісячних заробітків; - 17,5 - 20 - трьох середньомісячних заробітків. Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснювати за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат на які має право працівник згідно з чинним законодавством. Окрім цього, вихідною допомогою є грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами. Основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Відповідно до ст. 44 КЗпП, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Отже, виплата вихідної допомоги у разі припинення трудового договору у зв`язку з виходом на пенсію КЗпП не передбачено. Виплата працівникові при виході на пенсію за своєю правовою природою також не є вихідною допомогою. Така виплата при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, як додаткова соціальна гарантія, встановлена Галузевою угодою між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості) від 03липня 2001 року. Одноразова виплата у зв`язку з виходом працівника на пенсію не ототожнюється із заробітною платою, що виплачується працівникові при звільненні, оскільки її розмір пов`язаний не з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Отже, основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Більш того, за змістом п.12.15 Галузевої угоди така виплата пов`язується лише з фактом виходу працівника на пенсію. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з статтею 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, вирішуючи питання про покладення на власника або уповноважений орган відповідальності за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні суд повинен встановити наявність підстав для проведення таких виплат у день звільнення працівника, а також наявність вини відповідної установи. Згідно приписів статті 7 Закону України "Про оплату праці" форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відтак, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні на пенсію за віком не є виплатою заробітної плати в розумінні ст. 116 КЗпП України, а тому на правовідносини сторін не розповсюджуються норми ст. 117 КЗпП України. Виходячи з наведеного, в задоволенні вимоги позову в частині відповідальності роботодавця за прострочення строків одноразової виплати при зваленні у зв`язку з виходом на пенсію слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп. Здійснюючи \~розподіл судових\~витрат,\~ суд покладає їх на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи наступний розрахунок: 22\~242,90 х 968,96 : 72242,90.

Outcome: partial