Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

29 серпня 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання банківських послуг «Mоnobank» від 20.09.2021 року у розмірі 19 003, 39 грн. та судового збору в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначало, що mоnobank - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки mоnobank. Вказує, що після перевірки кредитної історії на платіжних картках mоnobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту mоnobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Зазначає, що разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. Стверджує, що за рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Вказує, що умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Зазначає, що 20.09.2021 року [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20.09.2021 р. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідачка також підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови. Крім того, в анкеті-заяві позичальниця підтверджує, що все листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали відповідно до умов договору. Відтак позивач вважає, що 20.09.2021 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок № [NUMBER] . Взятий на себе обов`язок позивач виконав належним чином, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як відповідачка умови договору щодо надання кредиту не виконувала належним чином, через що в неї утворилась заборгованість по вказаному кредитному договору. Зазначає, що загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 04.06.2025 року становить 19 003, 39 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 19 003, 39 грн.; заборгованість за пенею - 0,00 грн.; заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, АТ «Універсал Банк» просив позов задовольнити та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь банку зазначену заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача АТ «УніверсалБанк»» не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав з урахуванням поданої виписки з банківського рахунку відповідачки, згідно якої її заборгованість перед банком станом на 02.10.2025 року становить 15 293, 39 грн., не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 72-73). Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, про причини своєї неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 509, 1054 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2021 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Універсал банк» та паспорт кредиту (а.с. 17, 29-55). Підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилась та отримала у мобільному додатку примірники вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови. Також в анкеті-заяві відповідачка висловила свою згоду саме на укладення такого договору з використанням мобільного додатку та доступу до електронних інформаційних ресурсів, задля чого отримала відповідний електронний ключ та електронний підпис. Згідно з п. 3 анкети-заяви відповідачка беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Крім того, в п. 4 анкети-заяви зазначено, що відповідачка засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Також відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису. Відповідачу було згенеровано ключову пару з особистим електронним ключем та відповідним йому відкритим ключем, реквізити якого містяться в анкеті-заяві. Відповідно до пункту 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі та електронної печатки в банківській системі України», використання удосконаленого електронного підпису, удосконаленої електронної печатки та простого електронного підпису здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим електронним підписом) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про укладеність вищевказаного договору про надання банківських послуг «Mоnobank» між відповідачем [PERSON] та АТ «Універсал Банк». Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що на ім`я [PERSON] було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , у гривнях та встановлено кредитний ліміт 20 000 (двадцять тисяч гривень) 00 копійок. Наведене підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 05 серпня 2025р. (а.с. 16). З виписки руху коштів по картці від 02.10.2025 р. за період з 30.09.2021 р. по 02.10.2025 р. вбачається, що [PERSON] користувалась карткою № [NUMBER] . Кредитний ліміт станом на 02.10.2025 р. становить 18 900 грн., заборгованість станом на 02.10.2025 складає 18 321, 39 грн. (а.с. 74-79) Дослідивши виписку по рахунку, встановлено, що [PERSON] активно користувалась кредитною (платіжною) карткою, тим самим підтверджувала свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту. Суд зауважує, що виписка з банківському рахунку є належним доказом, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20. Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання та використання кредитних коштів, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що узгоджується з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, пені чи інших платежів, умови яких між сторонами не погоджено, а просив стягнути з відповідача лише заборгованість з тіла кредиту. З наданої АТ «Універсал Банк» виписки з рахунку позичальника про рух коштів по картці від 02.10.2025 р. та з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.09.2021 р. видно, що за період з 30.09.2021 р. по 02.10.2025р. [PERSON] було знято та списано в рахунок оплати нею товарів та послуг кошти на загальну суму 77 249, 70 грн., а поповнено картковий рахунок на загальну суму 64 193, 99 грн. Також з наданої виписки вбачається, що 04.08.2025 року з рахунку [PERSON] було списано 3 028 грн. судових витрат. (а.с. 74-79). З огляду на викладене, заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 20.09.2021 р. за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк», становить 13 055, 71 грн. (77 249, 70 грн. 64 193, 99 грн. ), з огляду на що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial