Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

ТОВ «Споживчий кредит» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 07.04.2023 року укладено кредитний договір № 07.04.2023-100001226. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 07.04.2023 року, строком на 70 днів. Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-0697. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позову, утворилась заборгованість у розмірі 17264,05 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 8000 грн., по відсоткам за користування кредитом - 8064,05 грн., по комісії 1200 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.10.2025 року позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.44). Ухвалою судді від 17.10.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено її до судового розгляду (а.с.45). ТОВ «Споживчий центр» в позовній заяві просили розглядати справу без участі представника товариства, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечували (а.с.9-зворот). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] шляхом використання одноразового ідентифікатора підписав Заявку кредитного договору № 07.04.2023-100001226 (а.с.31-зворот-33), пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) (а.с.28-31), підтвердження укладання кредитного договору № 07.04.2023-100001226 (а.с.33-зворот), додаток до анкети позичальника (а.с.26-27), паспорт споживчого кредиту (а.с.24-25). Підписавши вказані складові, [PERSON] 07.04.2023 року уклала з ТОВ «Споживчий центр» споживчий кредитний договір № 07.04.2023-100001226 в електронній формі, за умовами якого позичальнику перераховано на банківську картку 8000 грн. кредитних коштів зі строком користування 70 днів та кінцевим днем повернення кредиту 15.06.2023 року. 07.04.2023 року ТОВ «Споживчий центр» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № 4441-11ХХ-ХХХХ-0697, номер якої зазначено у заявці кредитного договору, кредитні кошти в сумі 8000 грн., що підтверджується квитанцією №2272893320 від 07.04.2023 року. (а.с.23) Позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 07.04.2023-100001226 від 07.04.2023 року, відповідно до якого утворилась заборгованість у розмірі 17264,08 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 8000 грн., по відсоткам 8064,08 грн., по комісії - 1200 грн. (а.с.13) За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від банку грошових коштів не повернув, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17264,08 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 8000 грн., по відсоткам 8064,08 грн., по комісії - 1200 грн. Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією заявки на укладення кредитного договору від 07.04.2023 року, яка містить електронний підпис відповідача. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Оскільки у наявних в матеріалах справи копії заявки відповідача наявні всі істотні умови кредитного договору, зокрема сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, графік платежів, вказана заявка та паспорт споживчого кредиту підписані власноручним електронним підписом відповідача, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитний договір та не був проінформований про всі істотні умови кредитного договору. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ "Споживчий центр" в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved