Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

у липні 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, мотивована тим, що 20.06.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора укладено кредитний договір №380292971. Позивач зазначив, що відповідач ініціював укладення кредитного договору, оформивши Заявку на сайті кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, в тому числі щодо розміру кредиту, строку та умов користування коштами, сплати відсотків, розміру і типу процентної ставки. 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 та додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу. На виконання договору факторингу сторони підписали Реєстр прав вимоги №87 від 03.07.2020, за яким ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, визначеному у Реєстрі прав вимоги. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, на виконання якого сторони підписали Реєстр прав вимоги №9 від 30.05.2023, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. У подальшому, 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 21\~716,77 грн. Відповідач не виконав умови договору належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 21 716,77 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір (а.с.2-9). 17.09.2025 представник відповідача подав до суду заяву про поновлення строку для подання відзиву та відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити, оскільки ТОВ «Юніт Капітал» є неналежним позивачем (а.с.138,142-143). Відповідач зазначив, що 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу, тобто за сім місяців до виникнення правовідносин між відповідачем та первісним кредитором. Відповідач вказує, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора) якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин, тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України в цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Ухвалою від 06.08.2025 Машівський районний суд Полтавської області відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребував докази з АТ КБ «ПриватБанк» та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.107-108). У судове засідання сторони вдруге не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема, позивач шляхом направлення електронного листа на електронну адресу (а.с. 112-115,145,147), відповідач рекомендованим листом, який отримано 12.08.2025 та електронним листом (а.с.116,146). Представник позивача у позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності та у випадку неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 8 на зв.). Ураховуючи викладене, з`ясувавши правову позицію сторін, та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 20.06.2019, [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії №380292971 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, що також вбачається з дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та алгоритму дій, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 15\~000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, строком на 126 днів (а.с.13-15, 23-31). Згідно з п.3.4 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 507,35% річних від суми кредиту за весь час користування, починаючи з першого дня надання суми кредиту до закінчення строку, на який видався кредит (а.с.13 на зв.). На підтвердження факту укладення договору позивачем надано довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с.29). У Графіку платежів, що є додатком №1 та невід`ємною частиною договору, зазначений розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтетній формі (а.с.16). Цього ж числа [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту до договору №380292971 від 20.06.2019, в якому зазначені основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та додаткова інформація (а.с.12-13). Як видно з платіжного доручення від 20.06.2019 та довідки, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ коштів [PERSON] згідно договору №380292971 від 20.06.2019 у сумі 15\~000,00 грн, для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.32,34). Згідно з розрахунком заборгованості наданого ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», станом на 03.07.2020 заборгованість [PERSON] становить 21\~716, 77 грн (а.с.79). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка Фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка Фінансова допомога» за грошові кошти передало ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах (а.с.41-46). У розумінні п.1.3. договору «право вимоги» означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (п.4.1. договору). У подальшому, між ТОВ «Манівео швидка Фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с.46 на зв.-54). За Реєстром прав вимоги №87 від 03.07.2020, ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором у розмірі, 21\~716,77 грн, в тім числі: 10\~008,00 грн заборгованість по основному боргу, 10\~708,40 грн заборгованість по відсоткам (а.с.54-55). Актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2020 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги №87 від 03.07.2020 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 сторони підтверджують, що станом на 31.12.2020 ТОВ «Таліон Плюс» здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимоги за Реєстром прав вимоги №87 від 03.07.2020, що також підтверджується протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог (а.с.56). Згідно з розрахунком заборгованості наданого ТОВ «Таліон Плюс», станом на 30.05.2023 заборгованість [PERSON] складає 21\~716, 77 грн (а.с.80). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступає права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату та на умовах, визначених договором (а.с.57-61). 03.08.2021, 30.12.2022 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" укладено додаткові угоди №2, №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.61 на зв., 62). Як убачається з Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 21\~716,77 грн (а.с.63-64). Згідно з платіжною інструкції №4097 від 30.05.2023 ТОВ «Таліон Плюс» сплатило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення права вимоги згідно Реєстру права вимоги №9 від 30.05.2023 та договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (а.с.65). 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, перелік яких та підстави виникнення зазначені в Реєстрі боржників згідно з Додатком №1, який є невід`ємною частиною договору (а.с.66-70). За Реєстром боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] у розмірі 21\~716,77 грн (а.с.71-72). Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 04.06.2025 року позивачу переданий Реєстр боржників відповідно до умов договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025, підтверджує факт переходу до позивача прав вимоги заборгованості (а.с.73). Згідно з платіжними інструкцями №483 від 25.06.2025, №467 від 10.06.2025, №468 від 10.06.2025, №469 від 11.06.2025, №470 від 11.06.2025, №478 від 19.06.2025, №479 від 19.06.2025, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило ТОВ «ФК «ЮНІТ КАПІТАЛ» за відступлення прави вимог згідно договору факторингу №04/06/25 від 04.06.2025 (а.с.74-77). На а.с.81 є виписка з особового рахунку, надана ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», за кредитним договором №380292971 від 20.06.2019 за період з 04.06.2025 по 25.06.2025 згідно якої заборгованість [PERSON] станом на 25.06.2025 складає 21\~716,77 грн, в тім числі: 11\~008,00 грн прострочене тіло, 10\~708,40 грн прострочені відсотки. За інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] емітовано платіжну картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку за період з 20.06.2019 по 25.06.2019 надійшов платіж у розмірі 15\~000,00 грн. Також АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку за договором №б/н за період з 20.06.2019 по 25.06.2019(а.с.120-121, 123-124). Відповідно до\~ст.204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до\~ст.639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~ст.3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7, 12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Із матеріалів справи убачається, що 20.06.2021 відповідач уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір №380292971, підписавши його одноразовим ідентифікатором. Крім одноразового ідентифікатору реквізити сторін договору мають інші відомості про відповідача, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України«Проелектроннукомерцію» договір кредитної лінії, підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань. Доказів, що указані в договорі та паспорті споживчогокредиту одноразовіідентифікатори та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19. Отже, підписавши указаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. До того ж, діючи добросовісно, позичальник, будучи попередньо ознайомленим із умовами кредитування, викладеними у паспорті споживчого кредиту, мав можливість відмовитися від договору без пояснення причин. Відповідач таким правом не скористався та до звернення позивача в суд із відповідним позовом не ставив під сумнів умови кредитування, зокрема, розмір відсотків, у контексті їх несправедливості. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позичальник, будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, погодив істотні умови зобов`язання та допустив порушення його виконання. Доводів на спростування викладеного відповідачем не надано, як і заперечень щодо підставності стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Відповідно до статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статей 512, 514\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У відповідності до статті 517\~ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 (справа №10/5026/995/2012) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17). У постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №905/306/17 сформовано висновок, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Згідно із частиною першою статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81ЦПКУкраїни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Суд уважає що укладання договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн Фінанс» до виникнення кредитних правовідносин з відповідачем не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договори факторингу були чинними. Тоді як, право вимоги по кредитному договору передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Онлайн фінанс», а в подальшому позивачу ТОВ «Юніт Капітал» на підставі реєстрів, які оформлені належним чином. Відповідні реєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, та є належними доказами щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах, оскільки умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про недоведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», і відповідно до наступних кредиторів та відхиляє доводи відповідача про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу таких прав та відсутність права вимоги за кредитним договором № 380292971 від 20.06.2019 в позивача. При цьому суд ураховує, що при визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №916/1171/18 від 16.04.2019, №910/8682/18 від 14.11.2018, №904/8978/17 від 30.08.2018. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підлягає стягненню сума у розмірі 21 716, 77 грн., яка складається з: 11 008 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10 708,40- заборгованість по відсоткам. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» додано копії наступних документів: ордеру на надання правничої допомоги, протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025, додаткової угоди №25770515105 до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025, акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Тараненко А.І. №4956 від 24.04.2012, довіреність (а.с.82-87). Згідно з договором про надання правничої допомоги між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» сторони визначили предмет договору у виді зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором, а саме: захист прав та законних інтересів клієнта, проведення необхідних процесуальних дій для досягнення найбільш сприятливого результату у справі на користь клієнта. При цьому згідно п.п.3.1, 3.3 договору отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару, який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами у протоколі погодження вартості послуг (а.с.82 на зв.). Протоколом погодження вартості послуг визначено вартість послуг, де визначена погодинна вартість роботи (а.с.83 на зв.). Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 сторони погодили надання правових послуг складання позовної заяви час-2 години, вартість 5000,00 грн, вивчення матеріалів справи час\~2 години, вартість 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту час\~1 год, вартість 500,00 грн, підготовка та подача клопотання про отримання інформації про зарахування кредитних коштів час\~1 год, вартість 500,00грн (а.с.85). Відповідно до ч. 4, 5\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами\~статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див.mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Таким чином зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених витрат, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved