Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

24.11.2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 26.10.2002 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося, сторони хоч і проживають разом, шлюбних стосунків не підтримують, сім`я розпалася остаточно, примирення є неможливим, все вищезазначене призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В зв`язку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити. 26.11.2025 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши думки сторін по справі, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у випадку якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 26.10.2002 року сторони зареєстрували шлюб у Брилівській селищній Раді Цюрупинського району Херсонської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 27, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.10). В судовому засіданні встановлено, що у сторін по справі одна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується фотокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.02.2019 року ( а.с.11). Згідно пояснень сторін шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, зберігати надалі сім`ю не мають наміру. Подальше спільне життя є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити волі сторін. Відповідно до ст.ст.110-112СімейногокодексуУкраїни позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109СКУкраїни шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Таким чином судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 3 ст.115СімейногокодексуУкраїни документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно дост.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить залишити прізвище набуте у шлюбі « [PERSON] », що є її правом. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141ЦПК України,згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ст.141,142 ЦПК України, беручи до уваги факт визнання відповідачем позовних вимог щодо розірвання шлюбу, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача лише наполовину, але на підставі приписів пункту 13 частини 1статті 5Закону України «Про судовий збір» відповідач, який є учасником бойових дій, звільняється від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з порушенням його прав, а інша половина підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved