Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовом до Вишневої міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка склалося зокрема із земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.189 га належить спадкодавцю на підставі державного акту на землю серії ІІІ-КВ №098725 виданого на підставі рішення Крюківщинської сільської Ради народних депутатів №57 від 28.10.2000 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1102 від 03.05.2001 року. Кадастровий номер земельній ділянці не надано за життя спадкодавця. Оформити спадщину та право власності на земельну ділянку спадкоємці не змогли, оскільки земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , що належить померлому спадкодавцю Позивачів, було присвоєно кадастровий номер шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку, було розроблено документацію із землеустрою та на підставі рішення Крюківщінської сільської ради передано в оренду громадянину [PERSON] , що є невідомою особою для позивачів. Однак, [PERSON] не надавав на це дозвіл і про всі дії сільської ради стало відомо лише під час оформлення спадщини. Окрім того, отримано інформацію про відсутність витягу з Державного земельного кадастру по спірній земельній ділянці за адресою [ADDRESS] . Через це, позивачі не можуть успадкувати земельну ділянку, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього, що в ситуації позивачів не є можливим. Так, 19.08.2024 року приватний нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та роз`яснено право Позивачам звернутися до суду. Позивачі Просять суд визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , що залишилась після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] 14 листопада 2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у вищезазначеній цивільній справі, на виконання положень ч. 1ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.04.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 28.05.2025 року не з`явилися позивачі. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовільнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просили розглянути справу за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 81Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Володимирівною, була відкрита спадкова справа №67624641 Із матеріалів справи вбачається, що 12.05.2021 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. із заявою про прийняття спадщини на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Під час оформлення спадщини, в процесі виготовлення технічної документації на земельну ділянку, з`ясували, що частині земельної ділянки було надано кадастровий номер по Поземельній книги, та передано в оренду [PERSON] . Через це розробка технічної документації виявилось не можливим, та не дозволило нотаріусу зробити Витяг Державного земельного реєстру та видати свідоцтво про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. від 19.08.2024 року виданою у спадковій справі №67624641, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , що належить померлому спадкодавцю Позивачів, було присвоєно кадастровий номер 3222484001:01:007:5008 площею 0,7013 шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку, було розроблено документацію із землеустрою та на підставі рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №9/13 від 09.11.2012 року передано в оренду громадянину [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1260 у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням. Згідно ч. 1 ст. 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням того, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми спадкодавця [PERSON] , а заповіт відсутній, спадщину вони прийняли за законом, як спадкоємці першої черги спадкування. Відповідно до частин першої, третьої статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та до державної реєстрації забороняється. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. За змістом зазначених норм законодавства право власності на земельну ділянку, а також постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації. Таким чином, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянку; виготовлення технічної документації на земельну ділянку; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за законом прийняли спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до них перейшли всі права і обов`язки, що належали померлому на день смерті. Як встановлено судом, на момент смерті спадкодавцю належала за адресою [ADDRESS] , що, в свою чергу, означає перехід права власності частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом до осіб, які прийняли спадщину. З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області від 11.09.1998 р. адреса реєстрації: [ADDRESS] права власності на 1/3 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17.10.2002 року, адреса реєстрації: [ADDRESS] - права власності на 1/3 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області від 17.06.2002 року, адреса: [ADDRESS] - права власності на 1/3 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи що позивачами не заявлялося про компенсацію відповідачем судових витрат, судом не вирішується питання щодо стягнення судового збору з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved