Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 1.1 Позивач перебув у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді сторожа. Звільнений 25.03.2025 на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням, проте йому не виплатили нараховану заробітну плату в загальному розмірі 46 260,96 грн. всупереч ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Просить захистити порушені права і стягнути борг, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, судові витрати покласти на відповідача. 1.2 11.12.2025 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить задовольнити позовні вимоги частково, в частині стягнення заборгованості по нарахованій заробітній платі у розмірі 46 260,96 грн. Від позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені - відмовляється. 1.3 Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористався. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 06.11.2025 ухвалою суду відкрито спрощене провадження в справі, судове засідання для розгляду по суті призначено без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 15.12.2025 провадження в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку закрито. Відповідача ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримав 08.11.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву не подав, заяв та клопотань по суті позовних вимог до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] 11.05.1994 прийнятий на роботу майстром по переводу із ДСУ-26 до Дорожньо-експлуатаційної дільниці №874. 10.06.2002 на базі ДЕД створено філію «Дубенська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Рівненський облавтодор». В подальшому, 01.04.2021 [PERSON] було переведено на посаду комірника, а 03.01.2023 на посаду сторожа та 25.03.2025 [PERSON] звільнений на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу 1-к від 25.03.2025, про що свідчать записи в трудовій книжці [NUMBER] (а.с.5-6). Згідно довідки №22 від 15.10.2025 філії «Дубенська ДЕД» дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 15.10.2025 становить 46 620,96 грн., в тому числі: серпень 2021 року - 644,64 грн., вересень 2021 року - 2818,64 грн., жовтень 2021 року - 3277,49 грн., листопад 2021 року - 3131,34 грн., грудень 2021 року - 1798,09 грн., серпень 2022 року - 631,43 грн., вересень 2022 року - 1164,09 грн., жовтень 2022 року - 1250,63 грн., грудень 2022 року - 1063,47 грн., липень 2024 року - 6481,04 грн., серпень 2024 року - 6995,18 грн., вересень 2024 року - 7021,61 грн., жовтень 2024 року - 5599,80 грн., листопада 2024 року - 4283,55 грн., грудень 2024 року - 99,96 грн. (а.с.7). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до положень ст.43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Нормою ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» установлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як встановлено ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України). Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Судом встановлено, що [PERSON] працював у філії «Дубенська ДЕД» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» і був звільнений 25.03.2025. Відповідач зобов`язаний був виплатити йому заборгованість по зарплаті в день звільнення, проте не зробив цього. Сума не виплаченої заробітної плати у розмірі 46 260,96 грн., яка заявлена до стягнення, повністю підтверджується наданими суду розрахунками та відповідачем жодним чином не спростована. Тому порушене право позивача підлягає судовому захисту і позовну вимогу суд задовольняє. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, в порядку ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved