Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

ТОВ "Діджи фінанс" через свого представника за посадою Романенка М. Е. з використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28\~288,00 грн. На обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 24.06.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 102432159. За кредитним договором ТОВ "Мілоан" надав відповідачці кредит у сумі 7 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків. 12.11.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" був укладений договір відступлення прав вимоги № 13Т, за яким первісний кредитор передав новому кредитору ТОВ "Діджи Фінанс" за плату належні йому права вимоги до відповідачки в сумі 28 288,00 грн, з яких: 5\~670,00 грн - сума боргу за тілом кредиту, 21\~288,00 грн - сума боргу за відсотками, 1\~330,00 грн - комісія. Всупереч умовам кредитного договору відповідачка не виконала своїх зобов`язань за ним та після відступлення права грошової вимоги до ТОВ "Діджи Фінанс" не здійснювала погашення заборгованості. За таких обставин, позивач звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників. Судом постановлено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідачці встановлений строк на подання відзиву. Під час підготовки справи до судового розгляду установлено, що відповідачка [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористалася, жодних заяв або клопотань суду не надала. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд враховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Статтею 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" (Закон № 1734-VII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Судом установлено, що на підставі анкети-заяви на кредит № 102432159 від 24.06.2021, заповненої відповідачкою в електронній формі, між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 102432159 в електронній формі. За умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит в розмірі 7 000,00 грн строком на 30 днів, термін повернення 24.07.2021, зі сплатою відсотків за стандартною (базовою) ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредит наданий з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (а.с. 39). ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме перерахував на картковий рахунок позичальниці грошові кошти у сумі 7 000,00 грн, на підтвердження чого надано платіжне доручення № 29136494 від 24.06.2021 (а.с. 50). Відповідачка не надала своєчасно та в повному обсязі ТОВ "Мілоан" грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Умовами укладеного між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] договору передбачено, що загальний строк кредитування становить 30 днів з 24.06.2021 до 24.07.2021 (п.п. 1.3, 1.4 договору). На визначений сторонами строк кредитування, виходячи із поданої відповідачкою анкети заяви на кредит та умов укладеного сторонами договору, застосуванню підлягає процента ставка у розмірі 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. У п. 1.5.1 договору сторони погодили одноразову комісію за надання кредиту за ставкою 19\~% від суми наданого кредиту, що еквівалентно 1\~330,00 грн. Можливість пролонгації строку дії кредитного договору сторони погодили в п. 2.3. договору, де, зокрема, визначено, що у разі, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами поза визначений строк, пролонгація не може перевищувати 60 днів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості судом установлено, що за первісний період користування кредитними коштами кредитодавцем правомірно нараховано боржниці до сплати відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 2 % від суми кредиту на день в сумі 4200,00 грн, що відповідає умовам п. 1.5.2. договору. Зі змісту п. 2.2.3. договору судом установлено, що після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. У свою чергу можливість пролонгації строку кредитування на стандартних (базових) умовах з можливістю продовження нарахування позичальником процентів за користування кредитними коштами визначена умовами п. 2.3. договору. Судом із наданих позивачем розрахунків установлено, що відповідачка після закінчення первісного строку кредитування продовжувала користуватися кредитними коштами, 24.07.2021 здійснила платежі за тілом кредиту (700,00 грн), за комісією (700,00 грн) та за відсотками (1 659,00 грн) відповідно до умов договору, окрім того, 08.10.2021 здійснила платіж за тілом кредиту (630,00 грн) та за відсотками (1 917,00 грн), сплатила 630 грн комісії за пролонгацію, у зв`язку із чим мала місце пролонгація договору ще на 60 днів, протягом яких первісний кредитор продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами відповідно до п. 1.6. договору в розмірі 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 283,50 грн щоденно. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачки за несплаченими відсотками з урахуванням сплачених сум відповідає наданим суду розрахункам та становить 21\~288,00 грн. Суд погоджується з проведеним розрахунком, оскільки він узгоджується з умовами договору та вимогами законодавства про споживче кредитування, що діяло на час укладення договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України; (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом статей 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 12.11.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи фінанс" був укладений договір відступлення права вимоги № 13Т, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" передало ТОВ "Діджи фінанс" право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором № 102432159 від 24.06.2021, за яким ТОВ "Діджи фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 28 288,00 грн, з яких: 5 670,00 грн - сума боргу за тілом кредиту, 21 288,00 грн - сума боргу за відсотками, 1 330,00 грн - комісія (а.с. 19, 23-38). Направлена позивачем на адресу [PERSON] 25.07.2025 вимога про погашення кредитної заборгованості (а.с. 53), судячи з усього, залишена останньою поза увагою. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання, з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведення факту невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором № 102432159 від 24.06.2021, у зв`язку із чим позов підлягає до задоволення. Під час розгляду питання про розподіл судових витрат суд ураховує таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позовні вимоги ТОВ "Діджи фінанс" за наслідками розгляду справи судом задоволені повністю, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved