Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Будзину Наталю Олександрівну звернулась до суду з позовом до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, в якому просить: - встановити факт родинних відносин про те що [PERSON] , померлий [INFO] , був батьком [PERSON] та онуком [PERSON] , померла [INFO] - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,20 м2, житловою площею 30,60 м2, з господарськими будівлями і спорудами, в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . В обгартування позовних вимог посилається на те, що право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано 02.07.1992 р. в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Безлюдівської селищної ради 25.06.1992 р., про що зроблено запис в книзі № 5 за р/№ 376. За вищезазначеною адресою розташовано: житловий будинок літ. А-1 дерев`яний обкладений цеглою, загальною площею 52,20м?, житловою площею 30,60 м?, літня кухня В, сарай Г, погріб Е, огорожа №1, огорожа №2. Самочинні прибудови та самочинні будівлі відсутні, що підтверджується довідкою КП «ХРБТІ» №762 від 12.12.2018 р. Згідно технічного паспорта на даний будинок від 10.02.2024р., житловий будинок літ А-1 складається з : А1-1 основна частина 1959 рік спорудження, А2-1 прибудова 1990 рік спорудження, А3-1 прибудова 1989 рік спорудження, А4-1 прибудова 1990 рік спорудження, В літня кухня 1979 рік спорудження, Г сарай 1979 рік спорудження, Е погріб 1904 рік спорудження. Згідно довідки КП «ХРБТІБСР» від 14.12.2023р. № 4093 право власності на старий житловий будинок за даною адресою було зареєстроване в частині за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Безлюдівської селищної ради 22.09.1950 р., протокол №20. Самочинно перебудований житловий будинок виконком Харківської районної ради своїм рішенням № 183 від 1992 р. дозволив оформити, прийняти до експлуатації та оформити право власності на ім`я [PERSON] . Акти про введення та прийняття будинку до експлуатації затверджені рішенням виконкому Безлюдівської селищної ради від 12.05.1992 р. № 197, цим же рішенням вирішено оформити право особистої власності на будинок в цілому на ім`я [PERSON] . 25.06.1992 р. Виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради видане свідоцтво, б/н, про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) згідно якого даний житловий будинок в цілому належить [PERSON] . Рішенням виконкому Безлюдівської селищної ради від 23.02.1955 р. № 18 за даним житловим будинком була закріплена земельна ділянка площею 1200 м?, крім того лишки 1627 м? для тимчасового користування. [PERSON] померла [INFO] у віці 86 років. Її син [PERSON] загинув [INFO] . Спадкоємцем 1-ї черги за законом після [PERSON] , у відповідності до ст.529 ЦК України 1963р. став її онук (син [PERSON] ) [PERSON] , який прийняв спадщину. [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років. Спадкоємцем 1-ї черги за законом після нього є його діти: я, його дочка [PERSON] , та син [PERSON] . Зазначає що прийняла спадщину після батька у встановлений законом строк звернувшись до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Ніколенко Ганни Анатоліївни, якою 14.09.2010 р. заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі № 49926748. Шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON] було розірвано 21.05.1979р. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] . 31 січня 2017року приватним нотаріусом Ніколенко Г.А. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за якою нотаріусом мені відмовлено у видачі свідоцтва про право а спадщину після [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] . Згідно змісту постанови нотаріуса відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину обґрунтовується неподанням документів які посвідчують право власності спадкодавця на майно, та документів що підтверджують перебування позивачки у родинних відносинах зі спадкодавцем, а також ненадання інформації за інших спадкоємців, що можуть бути закликані до цієї спадщини. Вказані обставини і змусили позивача звернутись до суду. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Будзини Наталі Олександрівни про витребування доказів, за позовною заявою [PERSON] до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування. Витребувано у Харківського обласного державного нотаріального архіву, адреса: 61007, м. Харків, вул. Біблика № 18, відомості про те чи звертався хто не будь з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] , у віці 86 років, яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Чи посвідчувалися від її імені заповіти. Чи видавалися свідоцтво про право на спадщину. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Ганни Анатоліївни, адреса: [ADDRESS], [INFO] , відомості про те чи звертався хто не будь з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини після [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Чи посвідчувалися від його імені заповіти. Чи видавалися свідоцтво про право на спадщину. 16 червня 2025 року завідувач Харківського обласного державного нотаріального архіву Юлія Остапенко на виконання ухвали від 20 березня 2025 року про витребування доказів надала інформацію. 16 липня 2025 року приватний нотаріус Ніколенко Г.А. на виконання ухвали від 20 березня 2025 року про витребування доказів надала інформацію. Відповідач не скористався правом на надання відзиву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 серпня 2025 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Будзина Н.О. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та у відсутність позивача, також у заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Представник відповідача Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області - Мартиненко О.С. надала заяву про розгляд справи без участі представника ради за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано 02.07.1992 р. в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Безлюдівської селищної ради 25.06.1992 р., про що зроблено запис в книзі № 5 за р/№376. За вищезазначеною адресою розташовано: житловий будинок літ.А-1 дерев`яний обкладений цеглою, загальною площею 52,20м?, житловою площею 30,60 м?, літня кухня В, сарай Г, погріб Е, огорожа №1, огорожа № 2. Самочинні прибудови та самочинні будівлі відсутні, що підтверджується довідкою КП «ХРБТІ» №762 від 12.12.2018р. Згідно технічного паспорта на даний будинок від 10.02.2024 р., житловий будинок літ А-1 складається з : А1-1 основна частина 1959 рік спорудження, А2-1 прибудова 1990 рік спорудження, А3-1 прибудова 1989 рік спорудження, А4-1 прибудова 1990 рік спорудження, В літня кухня 1979 рік спорудження, Г сарай 1979 рік спорудження, Е погріб 1904 рік спорудження. Згідно довідки КП «ХРБТІБСР» від 14.12.2023 р. №4093 право власності на старий житловий будинок за даною адресою було зареєстроване в частині за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Безлюдівської селищної ради 22.09.1950 р., протокол № 20. Самочинно перебудований житловий будинок виконком Харківської районної ради своїм рішенням № 183 від 1992 р. дозволив оформити, прийняти до експлуатації та оформити право власності на ім`я [PERSON] . Акти про введення та прийняття будинку до експлуатації затверджені рішенням виконкому Безлюдівської селищної ради від 12.05.1992 р. № 197, цим же рішенням вирішено оформити право особистої власності на будинок в цілому на ім`я [PERSON] . 25.06.1992 р. Виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради видане свідоцтво, б/н, про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) згідно якого даний житловий будинок в цілому належить [PERSON] . Рішенням виконкому Безлюдівської селищної ради від 23.02.1955р. № 18 за даним житловим будинком була закріплена земельна ділянка площею 1200 м?, крім того лишки 1627 м? для тимчасового користування. Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , у віці 86 років. Її син [PERSON] загинув [INFO] , що підтверджується довідкою [INFO] від 09.10.2023 р. № 2482/ВОБ. Згідно листа Харківського обласного державного нотаріального архіву від 10.06.2025 №1174/01-15, за наявними в нотаріальному архіві даними заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Спадкоємцем 1-ї черги за законом після [PERSON] , у відповідності до ст. 529 ЦК України 1963р. став її онук (син [PERSON] ) [PERSON] , який прийняв спадщину у відповідності до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України, фактично вступивши в управління та володіння спадковим будинком, оскільки проживав у ньому на час відкриття спадщини, а також на протязі свого життя, що вбачається з будинкової книги на житловий будинок за адресою : [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Положеннями ч. 1 ст. 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право безперешкодного звернення особи до суду за захистом своїх прав гарантується ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 установлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судовупрактику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо» протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Також згідно із Постановою Пленуму ВСУ № 4 від 26.06.1983 року, зі змінами та доповненнями, п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Частиною 1 ст. 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи недійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо не заборонені законом, у даному випадку, володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка, дочка [PERSON] , у відповідності до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем 1-ї черги за законом після нього. Згідно листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Ніколенко Ганни Анатоліївни, від 09.07.2025 №260/01-16 «Щодо спадкової справи», після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк подала дочка спадкодавця [PERSON] . Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини у встановлений законом термін не зареєстровано. Свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] не видавались, заповіти від його імені не посвідчувались. 31 січня 2017 року приватним нотаріусом Ніколенко Г.А. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за якою нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] . Згідно змісту постанови нотаріуса відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину обґрунтовується неподанням документів які посвідчують право власності спадкодавця на майно, та документів що підтверджують перебування позивачки у родинних відносинах зі спадкодавцем, а також мною не надана інформація за інших спадкоємців, що можуть бути закликані до цієї спадщини. Родинний зв`язок між позивачкою та її батьком [PERSON] підтверджується наданими позивачкою доказами : Свідоцтвом про народження позивачки серія [NUMBER] , з якого вбачається що її батьками є [PERSON] та [PERSON] ; Витягом з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00042540332 від 01.12.2023, згідно якого дошлюбним прізвищем позивачки до укладення шлюбу з [PERSON] , укладеного 27.09.1975 р., було прізвище [PERSON] , після шлюбу [PERSON] , шлюб розірвано 16.12.1981 р.; Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 16.12.1981р., згідно якого моїм прізвищем після розірвання шлюбу з [PERSON] , стало [PERSON]; Свідоцтвом про укладення шлюбу позивачки серія [NUMBER] від 29.01.1983 р., згідно якого її прізвищем після укладення шлюбу є [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що право власності на будинок спочатку було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22.09.1950 р. Потім даний будинок було перебудовано. В 1959 році, тобто за життя [PERSON] , споруджена основна частина будинку літ. А1-1. [PERSON] померла [INFO] . Її онук (батько позивачки [PERSON] ) прийнявши спадщину, продовжив розбудову будинку, у 1989-1990р.р. ним було споруджено прибудови літ.А2-1,А3-1,А4-1. Дані об`єкти було прийнято в експлуатацію, але право власності оформлено на померлу особу [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 26.02.2020р. справа № 607/16873/18 зазначено висновок щодо застосування норм права згідно якого : «До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належали обставини щодо часу будівництва садового будинку з господарськими спорудами та оформлення на них технічного паспорту, якщо відповідне будівництво закінчено до 05 серпня 1992 року». В даному випадку будинок збудовано до 05 серпня 1992 року та на нього виготовлений технічний паспорт за результатами технічної інвентаризації, отже даний будинок входить до складу спадщини після [PERSON] і позивачка прийняла спадщину. Інших спадкоємців як за законом так і за заповітом після [PERSON] не виявлено. Враховуючи викладене, позовна заява про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом обґрунтована та підлягає до задоволення. Щодо судових витрат. Стосовно здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі, суд вважає, що такі витрати слід покласти на саму позивачку. Зі змісту положень ст. 2 ЦПК України слідує, що одним із завдань цивільного судочинства є справедливий судовий розгляд. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Безлюдівська селищна рада, як відповідачі у справі, жодних прав позивача не порушувала. Законодавець визначив відповідачами у спадкових справах відповідні територіальні громади не через необхідність захисту прав позивачів у зв`язку з їх порушенням територіальними громадами, а через відсутність інших спадкоємців за законом або за заповітом. Відтак покладення на відповідача судових витрат позивача не відповідатиме принципам справедливості та верховенства права. На підставі викладеного і

Outcome: approved