Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, а саме просить суд стягнути з Держави в особі Департаменту патрульної поліції через Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь 10000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій інспектора взводу № 3 роти № 1 бат. № 1 ППП в м. Кривий Ріг УПП у Дніпропетровські області ДПП ст.лейтенант поліції Реутова Дмитра, що полягало у винесенні відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 461560 від 01.01.2024, яка була визнана протиправною та скасована, а провадження у справі закрите постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі № 177/39/24, позивачу була заподіяна моральна шкода. Позивач вказує, що починаючи з 01.01.2024 перебував у процесуальному статусі "правопорушника", у постійній напрузі і пригніченому нервовому стані, вживав зусиль, щоб повернути своє чесне ім`я та репутацію, що постійно завдавало йому моральних та душевних страждань, матеріальної шкоди та невпевненості у завтрашньому дні. Такі незаконні дії принизили честь та гідність позивача через незаконне потрапляння до облікових баз Міністерства внутрішніх справ України, як особи правопорушника. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2025 дану цивільну справу було направлено за територіальною підсудністю до Широківського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судовому засіданні пояснив суду, що 01.01.2024 він їхав в гості. Коли проїхав повз поліцейський автомобіль, то побачив, що останній, в подальшому, розвернувся та почав їхати за ним та зупинив його. Поліцейський вів себе не спокійно, що рознервувало і позивача. В результаті даної події на позивача незаконно було складено постанову про накладення адміністративного стягнення. За результатом оскарження даної постанови, Третім апеляційним адміністративним судом його скаргу було задоволено, провадження у справі закрито, проте це не покращило його психологічний стан після вищевказаних подій. При цих подіях йому довелося бути у постійній напрузі і пригніченому нервовому стані та доводити свою невинуватість. Тому, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Департаменту патрульної поліції повідомлений належним чином про місце, дату та час судового засідання, до суду не з`явився. 16 жовтня 2025 року через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач вважає, що вимоги та твердження позивача є необґрунтованими, та зазначає, що позивач вказує, що був змушений приймати участь у судових засіданнях, звертатись за допомогою адвоката, що супроводжувалися додатковими стресовими ситуаціями та фінансовими розтратами, але жодних доказів останнім не надано. Позивач належним чином не довів, якими саме протиправними діями відносно нього, було завдано моральну шкоду. Важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди, є наявність доказів. Це факти, що підтверджують страждання фізичної особи, про які йдеться у ст. 23 ЦК України. Відтак доказами заподіяння позивачу моральної шкоди мають слугувати висновки психолого-психіатричної експертизи. Слід зазначити, що жодної експертизи на підтвердження отримання позивачем фізичних чи душевних страждань не проводилося. Отже, суд під час розгляду справи визначає, яка саме моральна шкода була завдана особі та чи взагалі можна обставини, на які посилається позивач, вважати моральною шкодою. Звернено увагу суду на те, що позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності. Також, не було подано доказів, які б вказували на те, що позивач пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином у задоволенні позову треба відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, а також доводи та заперечення, викладені у відзиві, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до постанови серії БАА № 461560, на [PERSON] 01 січня 2024 року було накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.10). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 177/39/24 від 07 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Реутов Дмитро Олегович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справи, було відмовлено (а.с. 11-12). Відповідно до постанови апеляційного адміністративного суду № 177/39/24 від 13 березня 2025 року (а.с. 13-14), рішення Інгулецького суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2024 скасовано, адміністративний позов [PERSON] задоволено та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 461560 від 01.01.2024 року з підстав того, що "...як видно з матеріалів адміністративної справи, відповідачем, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, було надано до суду відеозапис. При цьому, спірна постанова БАА № 461560 від 01.01.2024 року, всупереч зазначеним приписам закону і, на що не звернув увагу суд першої інстанції відмовляючи у позові, не містить посилань на технічний засіб, яким здійснювався відеозапис, а отже останній, не може братись до уваги, як доказ інкримінованого адміністративного правопорушення, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України. Так, в розділі "До постанови додаються" відсутня будь-яка інформація...". В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження№61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Такий правовий висновок викладений у постанові від 06.12.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 370/463/21 (провадження №61-10515св23). Отже, з вказаного вбачається, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн у даній справі таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Частиною 6 статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що моральна шкода це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22), гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості Абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Доводи Департаменту патрульної поліції про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача, оскільки ним не підтверджено належним чином завдання йому моральної шкоди, є безпідставними, оскільки сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу. Враховуючи обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 2500 грн, а відтак про часткове задоволення позовних вимог, заявлених до Департаменту патрульної поліції. Щодо заявлених позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд зазначає про те, що Головне управління державної казначейської служби України у Київській області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки це узгоджується з актуальними правовими позиціями Великої палати Верховного Суду, відповідно до яких: - у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (пункт 35)); - у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)); - участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11.11.2020 у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 09.12.2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Також, суд враховує, що позивач будь-яких вимог до Державної казначейської служби України не заявляв. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а такими органом у цій справі є Департамент патрульної поліції. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 в справі №910/23967/16). За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог до відповідача по справі - Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial