Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Товариство) звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 29.04.2024-100000749 від 29.04.2024 (далі Договір). В обґрунтування вимог вказано, що 29.04.2024 Товариство та відповідачка уклали Договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 11000 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальниці. Кредитний договір укладений в електронній формі в порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору відповідачка пройшла ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідачка за умовами договору отримала кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувалась його повернути та сплатити проценти за користування кредитом та комісію, пов`язану з наданням кредиту, на умовах визначених договором. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачці кредит у передбаченому договором розмірі. Однак, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви, з урахуванням часткової сплати заборгованості за Договором 02.06.2024 на суму 6324,47 грн, утворилась заборгованість у розмірі 27487,35 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10725,53 грн, по відсотках в розмірі 11261,82 грн, неустойки в розмірі 5500,00 грн, чим порушуються права та інтереси Товариства. У поданій заяві про перегляд заочного рішення сторона відповідача позовні вимоги не визнала (окрім суми тіла кредиту). В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилався на те, що [PERSON] не підписувала паперового примірника кредитного договору та не ознайомлювалася з Правилами надання споживчих кредитів, а тому вважає договір неукладеним у встановленій законом формі. Також відповідачка заперечувала проти розміру нарахованих відсотків, вважаючи їх несправедливими та такими, що нараховані за змінною ставкою без належного повідомлення. Крім того, відповідачка посилалася на своє скрутне матеріальне становище, пов`язане з низьким рівнем доходів, статусом одинокої матері, яка виховує малолітню дитину, та необхідністю утримання матері похилого віку. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 07.03.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області. Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 41). Ухвалою суду від 02.04.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 47) Копію позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем цінним листом 05.03.2025 (а.с. 12 -14). Заочним рішенням суду від 30.05.2025 позов задоволено частково (а.с. 70-74). Ухвалою від 09.09.2025 заочне рішення суду від 30.05.2025 скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, 29.04.2024 позивач та відповідачка уклали Договір. При укладенні Договору відповідачкою пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи (а.с. 16). Кредитний договір між сторонами укладений на вебсайті позивача шляхом підписання відповідачкою одноразовим ідентифікатором Е311 пропозиції позивача укласти електронний кредитний договір (оферту) (а.с. 20-26) в порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», надання Товариством заявки, яка є невідємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с. 26-28), з якою позичальниця ознайомилась 29.04.2024 за посиланням http://sgroshi/com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно зі ст. 11 цього Закону України, а також відповіді позичальниці про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (а.с. 28-31), підписаної вказаним одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону зазначений відповідачкою при її ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті. Відповідно до умов заявки та відповіді позичальниці про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного Договору отримала кредит у сумі 11000,00 грн шляхом перерахунку коштів за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника 4149-49ХХ-ХХХХ-0291 на строк 140 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 15.09.2024; процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит; проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку; комісія, пов`язана з наданням кредиту\~20 % від суми кредиту та дорівнює 2200,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту\~25297,86 грн; загальні витрати за споживчим кредитом\~14297,86 грн; неустойка\~110,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Видача кредитних коштів за Договором у сумі 11000,00 грн підтверджується квитанцією про електронний переказ коштів від 29.04.2024, сформованою платіжним сервісом LiqРау, ID платежу 2455640153, отримувач: картка/рахунок [NUMBER] (а.с. 32). Також згідно з інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 02.04.2025, на ім`я відповідачки емітовано банківську карту № [NUMBER] , на яку 29.04.2024 зараховано 11000, 00 грн, ID платежу 2455640153 (а.с. 52-53). Відповідно до довідки-розрахунку за Договором загальний розмір заборгованості відповідачки становить 27\~487,35 грн та складається з 10725,53 грн основного боргу, 11261,82 грн\~відсотків, 5500 грн\~неустойки (а.с. 15). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. \~ \~ \~ \~ \~ \~\~За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для цього виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону визначає\~яким чином\~підписуються угоди\~у сфері\~електронної комерції.\~Якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~В своїй заяві представник відповідача посилається на те, що [PERSON] не було надано паперових примірників договору, вона не підписувала «Правила надання споживчих кредитів» та не ознайомлювалася з ними, а тому вважає договір неукладеним, або таким, що не поширює на неї дію цих Правил. Суд відхиляє ці доводи з огляду на наступне. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідач підписала договір одноразовим ідентифікатором (електронним підписом), що згідно зі статтею 12 цього Закону та статтею 639 ЦК України прирівнюється до власноручного підпису. Укладення договору в електронній формі не вимагає фізичного обміну паперовими документами. Умови договору були доступні відповідачу в особистому кабінеті на вебсайті позивача перед підписанням, що технічно забезпечується процедурою акцепту оферти. В анкеті-заяві (оферті), яку підписала відповідач, міститься пряме посилання на «Правила надання споживчих кредитів», які є невід`ємною частиною договору. Підписуючи заяву, позичальник автоматично погоджується з усіма додатками до неї, включаючи Правила, які розміщені у публічному доступі на сайті кредитодавця. Твердження про те, що на Правилах відсутній окремий підпис відповідача, не спростовує факту їх акцептування, оскільки електронний підпис накладається на весь пакет електронних документів, що складають правочин. Крім того, суд звертає особливу увагу на те, що в позові зазначено, що 02.06.2024 відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості за Договором на суму 6324,47 грн. Цей факт не заперечується стороною відповідача. Вчинення особою дій, спрямованих на виконання зобов`язання (в цьому випадку - сплата частини боргу), свідчить про визнання нею цього зобов`язання та схвалення умов договору. Позиція відповідача є суперечливою: з одного боку, вона стверджує, що не ознайомлена з умовами договору і не вважає його укладеним належним чином, а з іншого боку - виконувала його умови, здійснюючи погашення заборгованості. Такі дії відповідача підтверджують, що вона була обізнана про наявність кредитного зобов`язання, його суму та реквізити для сплати, а отже, усвідомлювала та визнавала факт укладення договору на узгоджених умовах. Таким чином, доводи про неукладеність договору або необізнаність з його умовами спростовуються як матеріалами електронної ідентифікації при підписанні, так і фактичними діями самої відповідачки щодо виконання цього договору. Також представник відповідача у заяві стверджує, що позивач нібито застосував «змінювану» (плаваючу) відсоткову ставку та збільшив її в односторонньому порядку без належного повідомлення позичальника, посилаючись на порушення ст. 1056-1 ЦК України. Також сторона відповідача вважає нараховані відсотки такими, що призводять до «безпідставного збагачення» позивача та є несправедливими. Суд відхиляє вказані твердження як необґрунтовані з огляду на таке. Щодо виду ставки (фіксована чи змінювана) суд зазначає таке. Твердження про застосування змінюваної ставки прямо суперечить умовам укладеного Договору. Сторони погодили, що процентна ставка є фіксованою та становить 1,00% за кожен день користування кредитом. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач змінював розмір цієї ставки в односторонньому порядку. Оскільки ставка є фіксованою, посилання представника відповідача на вимоги закону щодо порядку зміни плаваючої ставки (повідомлення за 15 днів тощо) до цих правовідносин не застосовуються. Щодо твердження про отримання позивачем «надприбутків». Суд зауважує, що згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Підписавши Договір, відповідач погодилася зі запропонованою відсотковою ставкою (1% в день) та зобов`язалася її сплачувати. Вказана процентна ставка не суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що розрахунок заборгованості, здійснений виходячи з фіксованої ставки 1% в день, є правомірним та відповідає умовам Договору. Щодо перевірки правильності нарахування заборгованості за договором, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Судом здійснено арифметичну перевірку розрахунку заборгованості, наданого позивачем, на предмет його відповідності умовам договору та фактичним обставинам справи, зокрема з урахуванням здійсненого відповідачем платежу. Судом встановлено, що сума кредиту становить 11000,00 гривень, комісія за надання кредиту становить 2200,00 гривень, а процентна ставка визначена як фіксована у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредит було видано 29.04.2024 строком на 140 днів, тобто до 15.09.2024. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 10725,53 грн та за відсотками у сумі 11261,82 грн та 5500,00 грн неустойки. Наданий позивачем розрахунок заборгованості носить узагальнений характер та не містить деталізації щодо черговості погашення вимог за рахунок сплачених відповідачем коштів. З метою перевірки обґрунтованості позовних вимог судом здійснено математичний аналіз руху коштів та відтворено алгоритм нарахування, застосований позивачем. З позовної заяви встановлено, що 02.06.2024 відповідач здійснила часткове погашення заборгованості на суму 6324,47 гривень. Шляхом арифметичного розрахунку судом встановлено, що позивач розподілив вказану суму наступним чином,

Outcome: partial