Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договорами № 5035224 від 16.10.2021, № 77491663 від 07.10.2021 у розмірі 27891,68 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. Короткий зміст позовних вимог. В обґрунтування вимог зазначає, що 16.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5035224. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 1800,00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2,7 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 5035224. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 5035224. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, тому станом на день формування позовної заяви заборгованість за кредитним договором 5035224 від 16.10.2021 становить в розмірі 10982,70 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 1800,00 грн; заборгованості по відсоткам на дату відступлення становить 9182,70 грн. Поряд з цим, 07.10.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір №77491663. Згідно п. 1. Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Відповідно до п. 2 Договору про надання позики. Сума Позики становить 4000.00 грн. Процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99 % яка нараховується за кожен день користування Позикою. 22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77491663. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77491663. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №77491663. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, тому станом на день формування позовної заяви заборгованість за кредитним договором № 5035224 від 16.10.2021 становить в розмірі 10982,70 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 1800,00 грн; заборгованості по відсоткам на дату відступлення становить 9182,70 грн та заборгованість за кредитним договором №77491663 від 07.10.2021 становить в розмірі 16908,98 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 5000,00грн; заборгованості по відсоткам на дату відступлення становить 11908,16 грн та нараховані 3% річних у сумі 0,82 грн. Загальний розмір заборгованості перед позивачем за кредитними договорами, та яку позивач просить стягнути з відповідача становить 27891,68 грн. Також просить стягнути сплачений судовий збір у суму 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. Процесуальні дії у справі. За відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 01.08.2025, які надані на запит суду та отримані судом 15.09.2025, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, Відповідачу ухвалу про відкриття провадження від 15 вересня 2025 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками було направлено на адресу зазначену у позові, яка також є місцем реєстрації, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, відповідач, не подав до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17(П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 27.02.2023 у справі №909/548/16(909/947/20). Також суд враховує правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, згідно якого, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі Оскільки ухвалу про відкриття провадження було направлено за адресою, зазначеною у позовній заяві, яка також є місцем реєстрації відповідача, то слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику стороні та про встановлення відповідачу строку для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року клопотання представника позивача задоволено, витребувано у Акціонерного товариства Комерційного банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570, Юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна) письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 4 000,00 грн., які 07.10.2021 року були на неї перераховані, кредитних коштів у сумі 1 000,00 грн., які 11.10.2021 року були на неї перераховані та кредитних коштів у сумі 1 800,00 грн., які 16.10.2021 року були на неї перераховані, а саме виписки за номером картки № [NUMBER] за період із 07.10.2021 по 20.10.2021 р.; інформацію, чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] ) банківська картка № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № [NUMBER] ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період 07.10.2021по 20.10.2021; інформацію чи знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Оскільки відповідь на виконання ухвали суду від 21 жовтня 2025 станом на 13 листопада 2025 року від Акціонерного товариства Комерційного банк «ПриватБанк» до суду не надходила, також були відсутні докази про отримання АТ КБ «ПриватБанк» копії ухвали, судом ухвалою від 13 листопада 2025 року продовжено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором на тридцять днів, без проведення судового засідання, за наявними у цій справі матеріалами. 25.11.2025 на виконання вимог ухвали від АТ КБ «ПриватБанк» до суду на дійшли витребувані докази. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Позиція учасників справи. 14 листопада 2025 року представником позивача до суду скеровані пояснення позивача в яких зазначив, що 16.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір № 5035224. 07.10.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів»та [PERSON] укладено Договір № 77491663. 13.01.2022 було укладено Договір факторингу №13-01/2022-79 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5035224.10.01.2023 було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» відступило на користь Товариство з обмеженою відповідальністю«Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №5035224. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №5035224. 22.02.2022 було укладено Договір факторингу №22/02/2022 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю«1Безпечне агентство необхідних кредитів»відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77491663. 10.01.2023 було укладено Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) права вимоги, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77491663. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №77491663. У відповідності до п. 5.2 такого Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) права вимоги), права вимоги вважаються відступленими Первісним кредитором та набутими Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників в друкованому вигляді (Додаток № 4). До позовної заяви було долучено такий Додаток № 4, Додаток № 3 (витяг із додатку) та на підтвердження перерахунку коштів за Договором долучено Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 на підтвердження розрахунку за договором. Пунктом 7.2 Договору встановлено, що ціна договору сплачується новим кредитором кредитору, в будь який передбачений (не заборонений) законодавством спосіб, в тому числі, але не виключно, шляхом перерахування коштів на рахунок вказаний в п. 12 цього Договору або зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку визначеному п. 5.6.2. цього Договору, протягом 1065 календарних днів з дати підписання Сторонами цього Договору. П. 5.6.2. Договору передбачено, що відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, зарахувати ці кошти в рахунок оплати Новим кредитором Ціни договору. Покликаючись на висновки Верховного суду України, норми ЦПК України та ГК України, вказує, що перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру Боржників (Додаток № 4) та самим реєстром боржників. Крім того, матеріали справи містять Акт зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджує факт здійснення розрахунків за даним договором. Тобто, позивач набув право вимоги до відповідача за двома договорами, стягнення за якими є предметом розгляду даної справи, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Оскільки розгляд справи проводиться без виклику сторін, тому відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд приходить до наступного висновку. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст.1056-1ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Згідно з ч. 3 ст. 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав. Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Фактичні обставини справи та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом встановлено, що 16.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 5035224 (далі також кредитний Договір), який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону та підтверджений довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан» (а.с.50). Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Також відповідачем підписано анкету-заяву на кредит (а.с. 24-28, 30 оберт). Згідно умов кредитного Договору, ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 1800, гривень, шляхом перерахування цих коштів на картковий рахунок строком на 15 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п.п.1.5.1, 1.5.2, 1.6 даного договору, комісія за надання кредиту становить 00 гривень; проценти за користування кредитом становлять 2,70 гривень, які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Сторонами погоджено графік платежів, який є додатком 1 до договору про споживчий кредит №5035224 від 16.10.2021 (а.с. оберт 28). Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 29). ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кошти в сумі 1800,00 гривень згідно договору №5035224 від 16.10.2021, що підтверджується квитанцією LiqPay (а.с. звор. бік- 50). Згідно розрахунку заборгованості виконаного первісним кредитором, заборгованість відповідача [PERSON] становить 7202,70 грн, яка складається з: 1000 грн- заборгованість за основною сумою боргу та 5402,70 грн - заборгованість за процентами (а.с. 51). 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 5035224. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором відступлення прав вимоги №13-01/2022-79 від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Вердикт-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 7202,70 грн (а.с. зворот. бік 65-66, 73), що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором відступлення прав вимоги №№13-01/2022-79 від 13.01.2022 (а.с. зворот. бік 64) та платіжним дорученням № 321170001 від 14.01.2022, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу (65). Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 5035224 (а.с.65-67). Згідно з розрахунком заборгованості виконаного ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість відповідача [PERSON] станом на дату відступлення прав вимоги, тобто станом на 10.01.2023 за кредитним договором становить 10982,70 грн, яка складається з: 1800 грн - заборгованість за основною сумую боргу, 5402,70 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги та 3780 грн - нараховані відсотки зг. кр. дог. (а.с. 58). Відповідно до Реєстру Боржників за Договором відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 від ТОВ «ФК «Вердикт-Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 10982,70 грн (а.с. 8). Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором №5035224.від 16.10.2021, станом на 26 червня 2025 становить 10982,70 грн (а.с. 60). Також, 07 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 77491663 ( на умовах повернення позики в кінці строку позики), відповідно до якого умов якого Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику у власність грошові кошти ( надалі Позику) в розмірі 4000,00грн, строк позики 30 днів; дата повернення позики 06.11.2021; грн на умовах строковості, зворотності, платності (надалі договір позики № 77491663). Згідно з пунктом 1 договір позики № 77491663 Позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка 0,796 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%, пеня - 2,70% день. Умовами пункту 12 сторони погодили порядок укладання Договору та створення електронних підписів. Сторонами договору визначено, що договір позики № 77491663 підписуються Сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір позики № 77491663 було підписано відповідачем [PERSON] 07.09.2021 року, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 4X9I6tsG31 Пунктом 4 цього договору позики визначено, що проценти за цим договором нараховуються на залишок позики щоденно, включаючи дати отримання та повернення коштів. Пунктами 5.1, 5.2, 5.3 Договору 3 передбачено, що позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін на наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. Сторонами підписаний Додаток № 1 до Договору позики, у котрому визначено загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток № 1 до договору позики № 77491663) сторони узгодили суму кредиту за договором в розмірі 4000,00 грн, та розмір процентів за користування кредитом 955.20 грн. Додатковою угодою № 77491663 від 11.10.2021 сторони узгодили збільшення позики за договором позики № 77491663 від 07.10.2021 на 1000 грн, а отже загальний розмір позики становить 5000 грн. Згідно інформаційної довідки АТ «Таскомбанк» вих. №25/04/2025 від 25.04.2025, 07.10.2021 ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» перерахувало грошові кошти у розмірі 4000,00 гривень на картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с. 53). Також, відповідно довідки АТ «Таскомбанк» вих. №25/04/2025 від 25.04.2025, 11.10.2021 ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» перерахувало грошові кошти у розмірі 1000,00 гривень на картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с. 53). Отже, договір позики № 77491663 від 07.10.2021 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення Договору і волевиявлення учасників Договору було вільним. З наданого позивачем розрахунку заборгованості виконаного первісним кредитором за договором позики № 77491663 вбачається, що заборгованість [PERSON] складає 16908,16 грн з яких: 5000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11908,16 грн - заборгованість за нарахованим процентам (а.с. 55-56). 22.02.2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором №77491663. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором відступлення прав вимоги №22/02/2022 від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 16908,16 грн (а.с. зворот. бік 70-72, 73), що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором відступлення прав вимоги №22/02/2022 від 22.02.2022 (а.с. зворот. бік 69) та платіжним дорученням №333740001 від 23.02.2022, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу (70). Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 77794677 (а.с.71-74). Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] перед ТОВ "Коллект Центр" за договором позики №77491663 від 07.10.2021, станом на 26 червня 2025 становить 11908,16 грн (а.с. 61). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та [PERSON] становлять відносини, які пов`язані із укладаннями кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також його поверненням та сплатою процентів за користування ним (кредитні правовідносини). З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №5035224 від 16.10.2021 з ТОВ «Мілоан» та договір позики №77491663 від 07.10.2021 з ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів»; в електронній формі, що згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Суд зауважує, що підписання договору позики та кредитного договору відповідачем підтверджується змістом договору позики та кредитного договору, додатків до договорів, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача. Отже, суд вважає, що факт укладення договору позики та кредитного договору саме з [PERSON] доведено належними та достатніми доказами. Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що надані позивачем розрахунки суми боргу за кредитним договором не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами. Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Доказів повернення відповідачем у повному розмірі коштів, отриманих у кредит, матеріали справи не містять. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] перерахувавши останньому 1800,00 грн кредитних коштів на банківську картку № [NUMBER] . Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується не тільки довідкою LiqPay від 16.10.2024(а.с. зворот. бік 50), а також інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали суду від 21 жовтня 2025 року в частині витребування доказів, відповідно до якої на ім`я [PERSON] , банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] та відповідно до виписки по рахунку відповідачаза період з 07.10.2021 по 20.10.2021 прослідковується, що 16.10.2021 на емітовану картку відповідача зарахований платіж у розмірі 18000 грн. Також, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] перерахувавши останньому 4000,00 грн кредитних коштів 07.10.2021 та 1000 грн за додатковою угодою до договору позики 77491663 на банківську картку № [NUMBER] . Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується не тільки інформаційною довідкою АТ «Таскомбанк» вих. №25/04/2025 від 25.04.2025, (а.с.52,53), а також інформацією АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали суду від 21 жовтня 2025 року в частині витребування доказів, відповідно до якої на ім`я [PERSON] , банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] та відповідно до виписки по рахунку відповідача за період з 07.10.2021 по 20.10.2021 прослідковується, що 07.10.2021 на емітовану картку відповідача зарахований платіж у розмірі 4000 грн та 11.10.2021 у розмірі 1000 грн (а.с. 122-127). Слід заначити, що дати зарахування кредитних коштів та картка маска № [NUMBER] , яка емітована на ім`я відповідача, повністю співпадають з датами укладення кредитного договору № 5035224 від 16.10.2021, який укладений відповідачем з ТОВ «Мілоан» та договору позики № 77491663 від 07.10.2021 з урахуванням додаткової угоди, укладеного з ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», в умовах яких вказаний рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Суд зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, до суду надані саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за договорами, які є належними доказами заборгованості [PERSON] . Отже, отримана судом інформація від АТ КБ «ПриватБанк» дає підстави вважати, що умови щодо перерахування кредитних коштів у розмірах вказаних у договорах виконані первісними кредиторами у повному обсязі. Отже, суд вважає, що позивачем надано належні і допустимі докази укладення із відповідачем договору про споживчий кредит №5035224 від 16.10.2021 та договір позики №77491663 від 07.10.2021 та його виконання зі сторони первісних кредиторів, отримання відповідачем кредитних коштів. Докази про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами кредитного договору обов`язків матеріали справи не містять. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). У суду відсутні докази того, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, відповідач не надав будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач; доказів про сплату відповідачем заборгованості за кредитними договорами позивачу матеріали справи не містять, а тому з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеною заборгованість відповідача перед позивачем за кредитними договорами в частині заборгованості по тілу кредиту, а саме: за договором про споживчий кредит №5035224 від 16.10.2021 у розмірі 1800 грн; за договором позики №77491663 від 07.10.2021 з урахуванням додаткової угоди від 11.10.2021 до договору позики у розмірі 5000,00 грн; Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за договором № 5035224 в розмірі 9182,70 гривень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. За умовами Договору про споживчий кредит №5035224 від 16 жовтня 2021 року, укладеного між сторонами, кредитні кошти надавалися відповідачу на строк - 15 днів, до 31 жовтня 2021 року, саме цей термін зазначений в графіках платежів, підписаних сторонами, а позивачем нараховані проценти за користування кредитними коштами поза строками кредитування, а саме: станом на дату переходу права вимоги за договором про відступлення права вимоги. Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Адже, в анкеті-заявці, у договорі про споживчий кредит, у графіку платежів та у паспорті споживчого кредиту визначено строк кредитування 15 днів та дата повернення кредиту 31 жовтня 2021 року, визначено нараховані проценти 2,70 грн, які підлягають обов`язковій сплаті за користування кредиту. Також, відповідно до п. 2,3 договору сторони домовились про автопролонгацію, яка не може перевищувати 60 (шістдесят) календарних днів. Отже, з урахуванням положень п.2.3. договору та з урахуванням того, що станом на дату повернення кредиту у відповідача [PERSON] була наявна заборгованість за кредитом, зазначене призвело до продовження строку кредиту сумарно на 60 днів. Таким чином, договором одночасно з визначеним строком кредитування, передбачено продовження (пролонгації) строку кредитування до невизначеної дати. Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом (або ж право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору). З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором розраховуються до 26.11.2021 року. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків після спливу строку кредитування - 31 жовтня 2021 року, оскільки умови договору в цій частині є суперечливими. Разом з тим, матеріали справи не містять і відомостей щодо продовження (пролонгації) строку кредитування в розумінні умов договору (часткової сплати тіла кредиту чи процентів, підписання відповідачкою додаткового договору (в т.ч. в електронній формі) про пролонгацію кредитного договору). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики наданого первісним кредитором заборгованість за відсотками нараховувалася після закінчення строку надання кредиту, а саме до 30.12.2022 року без надання доказів, щодо пролонгації строку дії кредитного договору. Окрім цього, суд зазначає, що нарахована ТОВ "Вердикт Капітал" сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 10 січня 2023 року у розмірі 3780,00 грн суперечать умовам договору, та нараховані поза межами його дії, відтак не може бути задоволена судом. Оскільки сторонами погоджено строк кредитування 15 днів та визначено суму процентів за користування кредитом, тому підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 16 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 2 грн. 70 коп.. Щодо нарахування відсотків за договором позики № 77491663 від 07.10.2021 у сумі 11908,16 грн суд зазначає наступне. Договором позики №77491663 від 07.10.2021 погоджено суму позики у розмірі 5000 грн та строк його дії, який становить 30 днів з 07.10.2021 по 06.11.2021 та саме протягом даного строку ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», мав право нараховувати відповідачу [PERSON] передбачені договором відсотки, які, з урахуванням невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.2.3. цього Договору становлять 1,99%. Додатком 1 до договору позики сторони погодили загальну вартість кредиту у розмірі 4955,20 грн, з яких 4000 грн сума кредиту та 955,20 грн проценти за користування кредитом. З урахуванням додаткової угоди до договору позики від 07.10.2021 суму кредиту збільшено на 1000 грн, а тому загальний розмір позики становить 5000 гривень, а також змінено орієнтовну вартість позики, яка становить 6130,32 грн.. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики наданого первісним кредитором заборгованість за відсотками нараховувалася після закінчення строку надання кредиту, а саме до 04.02.2022 року без надання доказів, щодо пролонгації строку дії договору позики. Право кредитодавця нараховувати, передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання - такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц ( п.п. 91-93). За таких обставин, вимоги позивача про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Оскільки сторонами погоджено строк кредитування та загальну вартість позики у сумі 6130.32 грн, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 6130,32 грн, з яких: 5000 грн сума кредиту та 1130,32 грн проценти за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору не здійснив. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, ураховуючи, що позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму 3% річних у розмірі 0,82 грн. (за період з 22 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року включно) суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Крім того, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги ТОВ «Мілоан» до відповідача [PERSON] за кредитним договором №5035224 від 16.10.2021; ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідача [PERSON] за договором позики №77491663 від 07.10.2021 та набуття такого права ТОВ «Коллект Центр» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. З урахуванням викладеного, оскільки позивачем одержано право (замість кредитодавця) за вказаними договорами вимагати від відповідача виконання всіх грошових зобов`язань за кредитним договором та договором позики, право вимоги за яким передано, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню підлягає заборгованість в загальному розмірі за кредитним договором №5035224 від 16.10.2021 у сумі 1802,70 грн та за договором позики №77491663 від 07.10.2021 у сумі 6131,14 грн.. Розподіл судових витрат. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial