Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (надалі- ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту [NUMBER]/4 від 02.04.2021 у сумі 100408,50 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 02.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС»(надалі-ТОВ «ІНФІНАНС») та [PERSON] на підставі Заявки-анкети №3567296 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення договору, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом, був укладений в електронній формі договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту [NUMBER]/4, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 9000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. На момент звернення до суду строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 22.06.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») був укладений договір факторингу №22-06/21 відповідно до якого ТОВ ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за договором позики [NUMBER]/4 від 02.04.2021, укладеним із [PERSON] 23.05.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений договір факторингу №23/05/24 на підставі якого позивач набув право вимоги до [PERSON] за договором позики [NUMBER]/4 від 02.04.2021. Загальний розмір заборгованості за вказаним договором, який підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунків заборгованості становить 100408,50 грн, з яких: 9000,00 грн-заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) та 91408,50 грн- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Із урахуванням наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за договором позики [NUMBER]/4 від 02.04.2021, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.11.2025 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток про виклик за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується трекінгами відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» з відміткою «вручено одержувачу» та «одержувач відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02.04.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] на підставі Заявки-Анкети останнього, шляхом акцептування оферти, укладено в електронній формі договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту [NUMBER]/4, який підписаний відповідачем електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора 2s5w9r. З акцепту оферти від 02.04.2021 вбачається, що розмір кредиту становить 9000,00 грн; строк користування кредитом 30 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; річна відсоткова ставка 638,75% застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 4725,00 грн за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; максимальна відсоткова ставка 3,5 % за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов договору; максимальна річна відсоткова та реальна річна процента ставка становить 1277,5%, за умови неналежного виконання умов договору; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 9450,00 грн, за умови неналежного виконання умов договору Всі інші умови викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, які є невід`ємною частиною договору (оферти та акцепту оферти). Надана позивачем Заявка-Анкета на отримання кредиту №3567296 від 02.04.2021, містить відомості про анкетні дані відповідача, номер та серію паспорта громадянина України, місце проживання, РНОКПП та номер мобільного телефону: [NUMBER] , а також реквізити банківської платіжної картки: [NUMBER] . Згідно з листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3158_250611113531 від 30.07.2025 на виконання умов укладеного із ТОВ «ІНФІНАНС» договору на переказ коштів ФК-П-17/08-04 від 03.08.2017 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта, а саме: 02.04.2021 на суму 9000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції у системі iPay.ua-85043420. Довідкою №б/н ТОВ «ІНФІНАНС» підтвердило, що зарахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] за кредитним договором [NUMBER]/4 від 02.04.2021, право вимоги за яким було передано ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу №22/06-22 від 22.06.2022, а в подальшому ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» відповідно до договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024, а саме: ID транзакції: 85043420, дата транзакції: 02.04.2021, маска картки [NUMBER] , сума транзакції -9000,00 грн. У наданому ТОВ «ІФНФІНАНС» розрахунку заборгованості [PERSON] за договором [NUMBER] від 01.12.2020 відображено, що 02.04.2021 відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. Станом на 22.06.2022 заборгованість за вказаним кредитним договором становила 103408,50 грн, з яких: 9000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 94408,50 грн - сума заборгованості по відсотках. Вказаним розрахунком підтверджується, що відповідач з часу видачі 02.04.2021 кредиту у сумі 9000,00 грн жодних платежів на погашення заборгованості не здійснював. 22.06.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» (Клієнт) та ТОВ «ЄАПБ» (Фактор) був укладений Договір факторингу №22/06-22, відповідно до умов п.1.1 якого за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або настане в майбутньому до третіх осіб-Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом(плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників-підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.2 договору). Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №22/06-22 від 22.06.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі прийняло реєстр божників у кількості 5973 особи, після чого із урахуванням п.1.2 Договору факторингу №22/06-22 від 22.06.2022, від Клієнта до Фактора переходять Права Вимоги щодо Заборгованостей від Боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей. Як вбачається із Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №22/06-22 від 22.06.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором [NUMBER]/4 від 02.04.2021 на загальну суму 103408,50 грн, з яких: 9000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 94408,50 грн - сума заборгованості по відсотках. 23.05.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений Договір факторингу №23/05-24 відповідно до п.1.1 якого за цим договором Фактор передає грошові кошти, що дорівнюють Ціні Продажу, в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові Права Вимоги до Боржників, зазначених в Реєстрі Заборгованостей (Додаток №1 до цього Договору), в розмірі Портфеля Заборгованості. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги за Портфелем Заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру Заборгованостей в електронному вигляді), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Підписані Сторонами Акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги на є невід`ємними частинами цього Договору (п.5.2 договору). Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Заборгованості в електронному вигляді за Договором факторингу №23/05/24 від 23.05.2024, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» у прийняло Реєстр Заборгованостей №1, Реєстр Заборгованостей №2, Реєстр Заборгованостей №3, Реєстр Заборгованостей №4, Реєстр Заборгованостей №5, на електронному носії інформації-флеш-накопичувачі. Як вбачається із Реєстру Заборгованостей №4 до договору факторингу №24/04/24 від 23.05.2024 ТОВ ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором [NUMBER]/4 від 02.04.2021 на загальну суму 100408,50 грн, з яких: 9000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 91408,50 грн - сума заборгованості по відсотках. З розрахунку заборгованості за кредитним договором [NUMBER]/4 від 02.04.2021 за період з 22.06.2022 по 02.09.2025, сформованим ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», вбачається, що станом на 02.09.2025 заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 100408,50 грн, з яких: 9000,00 грн-заборгованість за основною сумою боргу; 91408,50 грн-загальна заборгованість по відсотках. Вказаним розрахунком також підтверджується, що після переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права. Частинами 1, 2 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У силу ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною другою ст.639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.02.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У силу ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Окрім того, відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ч.2 ст.625 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц. Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що 02.04.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] із дотриманням вимог діючого законодавства був укладений в електронній формі договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту [NUMBER]/4, за умовами якого відповідач отримав у позику грошові кошти у сумі 9000,00 грн у безготівковій формі шляхом перерахування на вказану ним банківську картку. У вказаному договорі сторони узгодили розмір кредиту, процентів, сплату, строк та умови кредитування, відповідальність за неналежне виконання умов договору, тобто досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. ТОВ «ІНФІНАНС» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вказаним кредитним договором та надало відповідачу кредит у встановленому розмірі, що підтверджується долученими доказами. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, в установлений договором строк позику та проценти за користування нею не повернув. Факт переходу права вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики від ТОВ «ІНФІНАНС» до позивача підтверджується вищезазначеним договором факторингу, актом приймання-передачі, витягом із реєстру боржників та платіжною інструкцією про проведення оплати новим кредитором коштів за цим договором на користь первісного кредитора, що відповідає вимогам ст.ст.1077, 1078 ЦК України. Вказаний договір відступлення прав вимоги у встановленому порядку недійсним не визнаний, тому в силу положень ст.204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаного правочину. Таким чином, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за договором позики [NUMBER]/4, від 02.04.2021. У даному випадку позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідача на свою користь борг за вказаним кредитним договором у розмірі 100408,50 грн, який згідно наданого розрахунку складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9000,00 грн та заборгованості за процентами у розмірі 91408,50 грн, які нарахован по 22.06.2022 включно. При визначенні розміру заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача суд звертає увагу на таке. Умовами договору позики [NUMBER]/4 від 02.04.2021 погоджено строк користування кредитом 30 днів. Загальна вартість кредиту в грошовому вираженні становить 4725,00 при використанні номінальної відсоткової ставки у розмірі 1,75% та 9450,00 коп. при неналежному виконанні умов договору, виходячи із розміру максимальної відсоткової ставки 3,5% за один день користування кредитом. Водночас, із наданих позивачем розрахунків установлено, що проценти за користування позикою нараховані первісним кредитором по 22.06.2022 включно, тобто поза межами строку кредитування, визначеного договором. Доказів пролонгації строку кредитування за вказаним договором позики позивачем суду не надано і відсутність пролонгації підтверджується наданими розрахунками. Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Дана позиція суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Суд не бере до уваги надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Money BOOM Loyal», оскільки вони відповідачем не підписані, матеріали справи не містять доказів, що відповідач був ознайомлений з Правилами саме у тій редакції, яка долучена до позовної заяви, а тому зазначені Правила не можна розцінювати як частину договору позики, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] шляхом підписання Заявки-Анкети на отримання кредиту від 02.04.2021. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст. 625 ЦК України позивач не пред`явив. Враховуючи те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дій договору позики є безпідставним, а тому враховуючи невиконання взятих на себе позичальником зобов`язань, стягненню з відповідача підлягають проценти, нараховані у межах визначеного договором [NUMBER]/4 від 02.04.2021 строку кредитування у розмірі 9450,00 грн (9000х3,5%х30днів=9450), виходячи із розміру відсоткової ставки, встановленої за неналежне виконання умов договору. Згідно з вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився, доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок заборгованості за договом позики та власного розрахунку боргу суду не надав, як і доказів того, що на платіжні картки, які є у його користуванні, грошові кошти на виконання умов вищевказаного договору не надходили. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту [NUMBER]/4 від 02.04.2021 у розмірі 18450,00 грн, з яких: 9000,00 грн- заборгованість за тілом кредиту та 9450,00 грн- заборгованість за процентами. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 25000,00 гривень долучено: -договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024, укладений між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», відповідно до п.п.1.1, 4.1, 4.3 якого за цим договором Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору (форма заявки визначена у Додатку №1 до Договору). Факт надання Послуг за Договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена Додатком №2 до Договору), який готується АО та надсилається Клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога; -Заявку на надання юридичної допомоги №246 від 01.08.2025 відповідно до якої АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» погодили надання наступних правових (юридичних) послуг по супроводу стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації тривалістю 2 год вартістю 2000,00 грн/год, а всього на суму 4000,00 грн; надання письмової консультації з вивченням документів у фіксованому розмірі 3000,00 грн; складня позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду- 6 год вартістю 3000,00 грн/год, а всього на суму 18000,00 грн; -Витяг з Акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025, відповідно до якого АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» погодили надання наступних правових послуг на підставі заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором [NUMBER]/4, а саме: надання усної консультації тривалістю 2 год вартістю 2000,00 грн/год, а всього на суму 4000,00 грн; надання письмової консультації з вивченням документів у фіксованому розмірі 3000,00 грн; складня позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду- 6 год вартістю 3000,00 грн/год, а всього на суму 18000,00 грн. Відповідно до правової позиції, висловленої Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 у справі №648/1102/19 і від 11.11.2020 у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №275/150/22, суд

Outcome: partial