Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

29.07.2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, підписаним представником [PERSON] на підставі електронного ордеру серії ВН №1415307 від 24.07.2025 року та просить постановити судове рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили: [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/3 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. При цьому позивач зазначає, що вищезазначений житловий будинок належав [PERSON] , яка фактично успадкувала його в повному обсязі після смерті своїх батьків. Вона прийняла спадщину, однак після смерті батька не здійснила належного оформлення своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. Позивач разом\~з іншим\~спадкоємцем [PERSON] ,\~розподілили спадкове\~майно після\~смерті сестри\~ [PERSON] ,\~шляхом укладення\~договору про\~поділ спадщини\~від 21.10.2024\~року,\~який посвідчений\~приватним нотаріусом\~Станєвою В.Б.\~Болградського районного\~нотаріального округу\~Одеської області\~та зареєстровано\~в реєстрі\~за №1484.\~За цим\~договором до\~позивача перейшов\~у спадок\~житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця, але при житті спадщина не була оформлена за спадкодавцем, тому коли позивач звернувся до державного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, їй було відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, тому позивач звертається до суду з цім позовом. Ухвалою судді Раца В.А. від 04.08.2025 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Також ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Станєвої В.Б. спадкову справу після [PERSON] , яка померла [INFO] . У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] у позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області в особі т.в.о.голови Арабаджи М. надав 08.10.2025 року шляхом формування в системі «Електронний суд», заяву про розгляд справи за відсутності представника Кубейської сільської ради та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 14 квітня 1991 року відносився до суспільної групи "колгоспний двір", до складу якого входили (були зареєстровані та проживали): [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою №573 від 18.11.2024 року виданою старостою Виноградненського старостинського округу, на підставі записів в погосподарській книзі №1 (а.с.8). Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (ред. 1963 р.), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спільне будинковолодіння) мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах, по 1/3 кожний. Щодо визнання права власності в порядку спадкування. Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 09 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №376 від 09.04.2015 року,\~ [PERSON] , померла [INFO] (а.с.14). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, в тому числі на 1/3 частину у вищевказаному житловому будинку. Спадкоємцями є її чоловік [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину фактом спільного проживання з померлим за однією адресою, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України та підтверджується наступними доказами: - довідкою №573 від 18.11.2024 року виданою старостою Виноградненського старостинського округу, на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Виноградненської сільської ради на день смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в будинку були зареєстровані та постійно проживали: [PERSON] чоловік, голова домогосподарства та [PERSON] - дочка (а.с.8); - свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , яке видане 21 листопада 1989 року, Виноградненською сільською радою, Болградського району, Одеської області, на підставі актового запису №14 року від 08.03.1972, відповідно до якого її батьком вказаний [PERSON] , а мати " [PERSON] " (в оригіналі російською мовою) (а.с.25); - свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 03 грудня 2002 року, Виноградненською сільською радою, Болградського району, Одеської області, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб та після його реєстрації дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.26); Тобто після смерті [PERSON] спадщину прийняв чоловік [PERSON] , та дочка [PERSON] які не оформили за собою прав на спадщину, загальна частка їх становила в рівних частинах, по 1/2 кожний. У подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10 квітня 2020 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису про смерть №227 від 10.04.2020 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на вищезазначений житловий будинок. При житті [PERSON] склав заповіт від 10.05.2018 року, посвідчений секретарем Виноградненської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №49, відповідно до якого зробив таке розпорядження: усе його майно, де в воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право заповів дочці [PERSON] (а.с.46). Даний заповіт не змінено та не скасовано. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкове майно. Стаття 317 ЦК України визначає, що право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Таким чином, [PERSON] , успадкувала після смерті [PERSON] , у тому числі і його частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 1/2 частини та фактично успадкувала цілком весь будинок. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 17 квітня 2024 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі актового запису про смерть №249 від 17.04.2024 року, [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 16). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, в тому числі на вищезазначений житловий будинок. Відповідно до довідки №573 від 18.11.2024 року виданою старостою Виноградненського старостинського округу, на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Кубейської сільської ради Виноградненського старостинського округу на день смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в будинку була зареєстрована та постійно проживала одна померла [PERSON] (а.с. 8). Згідно довідки про склад сім`ї №424 від 02.07.2024 року, видана старостою Виноградненського старостинського округу, зазначається те, що [PERSON] на момент смерті проживала одна (а.с.45). Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України, після смерті [PERSON] є її сестри: [PERSON] та [PERSON] , які звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується наступними доказами: - свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , яке видане 29 лютого 1960 року, Виноградненською сільською радою, Новоіванівський район, Одеська область, на підставі актового запису №12 від 29.02.1960 року, відповідно до якого її батьком вказаний [PERSON] , а мати " [PERSON] " (рос. мовою) (а.с.24). - свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 15 січня 1983 року Виноградненською сільською радою, Болградський район, Одеська область, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після його реєстрації дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.24); - матеріалами спадкової справи №141/52024 щодо майна [PERSON] заведено 05.08.2024 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. (а.с.37-93), відповідно до якої спадкоємці [PERSON] , та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса із заявами №401, №402 про прийняття спадщини за законом (а.с. 38-39). 21.10.2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадщини, зареєстрований в реєстрі №1483, посвідчений приватним нотаріусом Станєвою В.Б. Болградського районного нотаріального округу Одеської області. Відповідно до якого у спадщину до [PERSON] у тому числі перейшов і житловий будинок з господарськими будівлям та дворовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, який підтверджував би належність цієї частки в житловому будинку спадкодавцю (а.с.27). Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У ст. 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. У частині третій ст. 1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач не заперечує проти задоволення даного позову і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved