Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингсгрупп» (далі - ТОВ «Холдингсгрупп»), як правонаступника ТОВ «Мама, ну купи», на користь позивача кошти за Договором про об`єднання спільних дій щодо спільного фінансування та залучення коштів учасників з метою подальшого фінансування операційної діяльності, передачі в стратегічне управління та реалізації інвестиційних проектів ТОВ «Мама, ну купи» від 13.05.2024 року № 31 в розмірі 15 000,00 доларів США, що станом на 20.05.2025 року еквівалентно сумі 623 640,00 грн., не сплачені відсотки за липень-квітень 2024 -2025 р.р. у розмірі 3 750,00 доларів США, що станом на 20.05.2025 року еквівалентно сумі 155 910,00 грн., (375*10 місяців), стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн. моральної шкоди, витрати на правничу допомогу у розмірі 100 000,00 грн., судовий збір 7 036,40 грн. Позивач мотивує свою заяву тим, що 13.05.2024 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Мама, ну купи», правонаступником якого є ТОВ «Холдингсгрупп», укладено Договір № 31 про об`єднання спільних дій щодо спільного фінансування та залучення коштів учасників з метою подальшого фінансування операційної діяльності, передачі в стратегічне управління та реалізації інвестиційних проектів ТОВ «Мама, ну купи», за умовами якого відбулася передача коштів в управління Компанії для досягнення мети Договору, інвестування в успішний вендинговий бізнес з продажу дитячих трендових іграшок і Україні та Європі; інвестування коштів в управління компанії, в її розвитокз отриманням прибутку; збільшення ринкової вартості та прибуткової компанії в сучасних умовах динамічного господарського середовища; встановлення партнерських відносин та реалізація взаємовигідної стратегічної програми; забезпечення реалізації стратегії компанії; підвищення конкурентоспроможності та забезпечення унікальності компанії на ринку; забезпечення оптимального розподілу наявних та орієнтація на мобілізацію нових (потенційних) ресурсів; організація ефективної системи бізнес процесів компанії; формування, використання та розвиток інтелектуального капіталу; перетворення інновацій у додану вартість (цінність), що відповідає пріоритетам споживачів; генерування доходів і прибутку Компанії та Учасника. Профінансована сума - це кошти, які учасник передав Компанії. 14.05.2024 року позивач виконання Договору перерахував на користь Товариства 15 000,00 доларів США, однак ТОВ «Мама, ну купи», правонаступником якого є позивач, з моменту укладення Договору жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинив. За умовами п. 6 Договору, учасник має право у випадку невиконання Коомпанією своїх зобов`язань одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна Компанії. Розмір забезпеченої заставою (гарантією) дорівнює розміру профінансованого учасником Договору внеску. Гарантією виконання зобов`язання Компанією перед учасником є вендингове обладнання ТОВ «Мама, ну купи», яке знаходиться у власності Компанії, вартістю 15 000,00 доларів США. ТОВ «Мама, ну купи» зобов`язалось своєчасно та в повному обсязі здійснювати повернення суми інвестицій та сплачувати відсотки (винагороду) на умовах та в порядку, визначеному Договором. 28.04.2025 року, у зв`язку із невиконанням Товариством зобов`язань за Договором, позивачем направлено письмову вимогу про розірвання Договору, повернення інвестованих коштів та сплати відсотків (винагороди) за користування інвестиційними коштами, яку Товариством залишено без задоволення, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Крім того, позивач вказує на завдання йому моральної шкоди, яка пов`язана із втратою заощаджень, що були накопичені позивачем за тривалий час, та які планувалось використати на потреби родини, та за наслідками порушення прав позивача останній вимушений був звертатися за послугами адвоката, здійснювати досудове урегулювання спору, шляхом надіслання письмових листів та вимог, що залишено відповідачем без реагування, тому позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. 12 листопада 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингсгрупп» про стягнення коштів за договором інвестування та відшкодування моральної шкоди та постановлено провести розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 04 грудня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. Представник позивача Морозов В.Ю. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить провести судовий розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ТОВ «Холдингсгрупп» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. (рішення ЄСПЛ по справі «Мельник проти України») Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором. Як убачається з матеріалів справи, 13.05.2024 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Мама, ну купи», правонаступником якого є ТОВ «Холдингсгрупп», укладено Договір № 31 про об`єднання спільних дій щодо спільного фінансування та залучення коштів учасників з метою подальшого фінансування операційної діяльності, передачі в стратегічне управління та реалізації інвестиційних проектів ТОВ «Мама, ну купи», за умовами якого відбулася передача коштів в управління Компанії для досягнення мети Договору, інвестування в успішний вендинговий бізнес з продажу дитячих трендових іграшок і Україні та Європі; інвестування коштів в управління компанії, в її розвиток з отриманням прибутку; збільшення ринкової вартості та прибуткової компанії в сучасних умовах динамічного господарського середовища; встановлення партнерських відносин та реалізація взаємовигідної стратегічної програми; забезпечення реалізації стратегії компанії; підвищення конкурентоспроможності та забезпечення унікальності компанії на ринку; забезпечення оптимального розподілу наявних та орієнтація на мобілізацію нових (потенційних) ресурсів; організація ефективної системи бізнес процесів компанії; формування, використання та розвиток інтелектуального капіталу; перетворення інновацій у додану вартість (цінність), що відповідає пріоритетам споживачів; генерування доходів і прибутку Компанії та Учасника. (а.с. 69-71) Згідно п. 2.2. Договору, профінансована сума - це кошти, які учасник передав Компанії для Досягнення мети Договору; розмір внеску становить 15 000,00 доларів США. Внесок сплачується у криптовалюті. Відповідно до п.2.3, 33 Договору, дохідність для учасника є щомісячною, фіксованою та становить 2,5% від профінансованої суми внеску в місяць. Строк дії Договору становить 13 місяців з дня набрання ним чинності, тобто з дня передачі учасником суми внеску Компанії за домовленістю сторін. Відповідно до п. 7 Договору, гарантією виконання зобов`язання Компанією перед учасником є вендингове обладнання ТОВ «Мама, ну купи», яке знаходиться у власності Компанії. Вартість одного вендингового апарату становить 10 000,00 доларів США. Профінансований внесок учасника забезпечується (гарантується) вендинговим обладнанням Компанії пропорційно до розміру внеску. Відповідно до п. 23 Договору, учасник може достроково припинити участь у фінансуванні Договору шляхом повідомлення на електронну пошту Компанії,зазначену у Договорі. В такому разі повернення коштів учаснику здійснюється в порядку, визначеному Договором, протягом 30 календарних днів після спливу 13 місяців з дня внесення або передачі Компанії профінансованого внеску за виключенням виплаченої раніше дохідності за весь період дії цього Договору. 28.04.2025 року [PERSON] на адресу ТОВ «Мама, ну купи», правонаступником якого є ТОВ «Холдингсгрупп», надіслано письмову досудову вимогу про припинення участі у фінансуванні Договору № 31 від 13.05.2024 року та повернення передбачених Договором коштів. (а.с. 67-68) Стаття 2 Цивільного кодексу України передбачає, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст.80 ЦК). Згідно з частинами 1 та 3 ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №118 (далі - Положення про ЄДРПОУ), Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами. Інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта; класифікаційні - види економічної діяльності, територіальна належність, форма власності, організаційно-правова форма господарювання, інституційний сектор економіки, найменування органу, до сфери управління якого належить суб`єкт, тощо (п.4 Положення про ЄДРПОУ). Пунктом 6 Положення про ЄДРПОУ визначено, що ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. Вказане свідчить про те, що ідентифікаційний код, який відноситься до ідентифікаційних даних, є унікальним для кожної юридичної особи, а тому може належати лише одній організації. Зміна господарської діяльності сама по собі не створює нове товариство; це потребує припинення старої юридичної особи та створення нової відповідно до встановлених законом процедур, наприклад, реорганізації або ліквідації зі створенням нового підприємства. Як убачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за кодом ЄДРПОУ 44593313 зареєстровано ТОВ «Холдингсгрупп» (м. Київ, вул. Г. Хоткевича, б. 12), а відомості ТОВ «Мама, ну купи» за кодом ЄДРПОУ 44593313 в Реєстрі відсутні, що свідчить про правонаступництво ТОВ «Холдингсгрупп», яким, зокрема, змінено КВЕД. (а.с. 91-92) Згідно ч. 1ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність», суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності - можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності в Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). У статті 526 Цивільного кодексу України наголошено на необхідності виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. Згідно із частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial