Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 17 серпня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Зазначає, що за час шлюбного життя їхні з відповідачем стосунки зіпсувалися, вони втратили взаємоповагу один до одного, перестали піклуватися про створення нормальних сімейних стосунків, що призвело до втрати почуттів любові, розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. З травня 2025 року сім`я повністю розпалась, спільного господарства не ведуть, про спільний побут не дбають. Майнового спору між ними немає. Спільних дітей від шлюбу не мають. У зв`язку з викладеним просить шлюб з відповідачем розірвати, не вживати заходів щодо примирення подружжя. Після розірвання шлюбу позивачу дошлюбне прізвище не відновлювати та залишити « [PERSON] ». В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просить цивільну справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, судові витрати з відповідача просить не стягувати. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує, вказує, що строк на примирення надавати не потрібно. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому Пирятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Полтавській області шлюбі з 17 серпня 2018 року (актовий запис №73), що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.7). У шлюбі дітей не мають. Сторони шлюбних відносин не підтримують та спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач в позовній заяві просила їй дошлюбне прізвище не відновлювати та залишити прізвище « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved