Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до Відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «ІНКО» (далі ВАТ АБ «ІНКО»), Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання дій неправомірними та скасування заборони відчуження. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 червня 2016 року успадкувала після смерті свого батька 1/4 спадкового майна, що складалось з 1/2 земельної ділянки під кадастровим номером 6125281700:02:001:1770, та, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 червня 2016 року, успадкувала після смерті свого батька спадкове майно, що складалось з 1/2 земельної ділянки під кадастровим номером 6125281700:02:001:1770. Крім цього, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2019 року позивачка успадкувала після смерті свого батька спадкове майно, що складалось з 1/4 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . Маючи намір здійснити державну реєстрацію права власності на успадковані [PERSON] частки обумовленої вище земельної ділянки та житлового будинку, позивачка з`ясувала, що таку реєстрацію здійснено не буде, адже у відповідному реєстрі наявна заборона на усе нерухоме майно, що накладена Першою тернопільською державною нотаріальною конторою. 10 лютого 1995 року вказане обтяження внесено до реєстру обтяжень на підставі повідомлення б/н (архівний запис з Феміди за № 1227-2 від 10 лютого 1995 року), а 29 серпня 2007 року зареєстровано і перенесено в Держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під №5561395. Листом від 26 вересня 2024 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою позивачці надано копію звернення Тернопільського районного суду від 1995 року з проханням не здійснювати ніяких нотаріальних дій за участю позивачки до вирішення відповідного судового спору по суді. Даючи відповідь на повторне звернення [PERSON] , Перша тернопільська державна нотаріальна контора 06 листопада 2024 року повідомила про те, що не має відомостей про наявність боргу позивачки та хто є її кредитором, а обтяження, яке було накладено 10 лютого 1995 року та перенесено у Реєстр заборон у 2007 році, вчинено за єдиним повідомленням лист Тернопільського районного суду від 1995 року. Цим же листом [PERSON] було відмовлено у знятті спірної заборони та скеровано до суду. Позивачка також надсилала листи до ВАТ АБ «ІНКО» про стан розрахунку за договором позики, укладеним імовірно у період 1994-1995 років, які повернулися без вручення, за закінченням терміну зберігання. [PERSON] зверталась і до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з запитом про надання інформації про наявність відносно неї виконавчих проваджень та арештів на її майно. Втім за повідомленням органу державної виконавчої служби жодних арештів на майно позивачки не накладалось. Водночас накладення спірної заборони відчуження майна нотаріальною конторою було вчинено в інтересах ВАТ АБ «ІНКО», яким не вжито достатніх заходів, передбачених ст. 74 Закону України «Про нотаріат», направлених на зняття спірної заборони. У сукупності викладених обставин, обтяження у вигляді заборони на майно, яке належить чи буде належати [PERSON] на праві власності, створює перешкоди позивачці у реалізації її права власності, яке має фундаментальний характер та є непорушним. Отож, [PERSON] просить суд визнати неправомірними дії ВАТ АБ «ІНКО» щодо неповідомлення Першої тернопільської державної нотаріальної контори про факт відсутності боргових зобов`язань перед ним у позивачки; скасувати (зняти) накладену 10 лютого 1995 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заборону на нерухоме майно (архівний запис з Феміди за № 1227-2), що 29 серпня 2007 року зареєстрована в Держаному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним № 5561395, та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також вирішити питання судових витрат. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ВАТ АБ «ІНКО», Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання дій неправомірними та скасування заборони відчуження; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 04 вересня 2025 року судом зареєстроване клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Іванців Ю. С. про заміну первісного співвідповідача: Першу тернопільську державну нотаріальну контору на належного та єдиного відповідача ВАТ АБ «ІНКО», а також залучення до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача Першу тернопільську державну нотаріальну контору. Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документу, замінено первісного співвідповідача Першу тернопільську державну нотаріальну контору на належного відповідача ВАТ АБ «ІНКО», та залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача Першу тернопільську державну нотаріальну контору. Протокольною ухвалою, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 29 вересня 2025 року, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Іванців Ю. С. у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ВАТ АБ «ІНКО» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає суду вирішувати спір по суті. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] успадкувала частку майна [PERSON] , який помер [INFO] , що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 09 червня 2016 року, спадкова справа № 3/2015, зареєстровано в реєстрі за № 246 (спадщина складається із земельної ділянки з кадастровим номером 6125281700:02:001:1770), та за заповітом від 09 червня 2016 року, спадкова справа № 3/2015, зареєстровано в реєстрі за № 245 (спадщина складається із земельної ділянки з кадастровим номером 6125281700:02:001:1770), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2019 року, спадкова справа № 3/2015, зареєстровано в реєстрі за № 488 (спадщина складається із частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] ). Згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 296073880, сформованого 24 січня 2022 року, накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно за № 5561395, яка була накладена повідомленням б/н від 10 лютого 1995 року Першою тернопільською нотконторою; додаткові дані: архівних запис з Феміди за № 1227-2 від 10 лютого 1995 року. За змістом листа Голови Тернопільського районного суду М. П. Шульгача, адресованого Завідуючій Першої державної нотаріальної контори Василишин С. Й., згідно виконавчого надпису № І-2175 від 06 липня 1995 року, здійсненого нотаріусом Першої нотконтори Стадник Г. В. [PERSON] , жителька [ADDRESS] , зобов`язана до сплати в користь Галицької філії акціонерного банку «ІНКО» 7000 доларів США. На основі вищевказаного, голова Тернопільського районного суду М. П. Шульгач та судвиконавець Н. В. Цепляк просять в дальнійшому не проводити ніяких нотаріальних дій до вирішення даного питання по суті. Описана вище інформація отримана позивачкою на її звернення до Першої тернопільської державної нотаріальної контори, що слідує із листа № 1503/01-16 від 26 вересня 2024 року. Згідно відповіді № 1784/01-16 від 06 листопада 2024 року Першої тернопільської державної нотаріальної контори, наданої на звернення [PERSON] 01 жовтня 2024 року, в 2007 році Першою нотаріальною конторою перенесені всі попередні дані про обтяження, які були збережені в паперовій формі з 1992 року по 2004 рік. Обтяження № 5561395 - це є перенесені дані про заборону вчинення нотаріальних дій від 10 лютого 1995 року. Для зняття обтяження № 5561395 необхідно звернутися до суду. Згідно відповіді № 250/28.8-62 від 15 листопада 2024 року, наданої на звернення [PERSON] від 21 жовтня 2024 року, Теребовлянський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження арешти відділом на майно позивачки не накладались. Позивачка також надсилала листи про надання інформації до ВАТ АБ «ІНКО», які складено 01 серпня 2024 року та 01 жовтня 2024 року. [PERSON] просила надати інформацію: чи є вона боржником перед цією банківською установою; про відчуження предмету застави; про те, чи вживались банківською установою заходи, направлені на зняття з позивачки заборон, арештів. Надіслані відповідачу рекомендовані поштові відправлення не були вручені, повернулися відправнику з довідкою, де причиною повернення вказано «за закінченням терміну зберігання». За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будьякими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будьякого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 250 Глави 26 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом №20/5 Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року (далі - Інструкція), яка діяла на час вчинення спірної нотаріальної дії, передбачалось, що нотаріус за місцем розташування житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна та земельної ділянки, а також за місцем державної реєстрації транспортного засобу або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону щодо відчуження цього майна (майнових прав на нерухоме майно): 1) за повідомленням установи банку чи іншої юридичної особи про видачу фізичній особі позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку, квартири. Пунктом 251 Глави 26 Інструкції передбачалось, що накладання заборони щодо відчуження провадиться шляхом вчинення напису про це на повідомленні банку, іншої юридичної особи про видачу позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку, квартири. Один примірник повідомлення з написом нотаріуса про накладення заборони щодо відчуження видається представнику відповідного банку чи іншої юридичної особи, що видала позику (кредит), а другий залишається у справах нотаріуса. Пунктом 9 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що накладання та зняття заборон щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження арешти на майно [PERSON] не накладалися. Водночас Єдиний реєстр боржників є складовою частиною Автоматизованої системи виконавчих проваджень, яка введена в експлуатацію згідно Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження» від 05.08.2016 № 2432/5, а тому відомості щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження завершені до початку функціонування АСВП, відсутні. Натомість спірне обтяження № 5561395 - це перенесені дані про заборону вчинення нотаріальних дій від 10 лютого 1995 року, що суд описав вище. У 2007 році Першою нотаріальною конторою перенесені всі попередні дані про обтяження, які були збережені в паперовій формі з 1992 року по 2004 рік. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. [PERSON] успадкувала частку майна [PERSON] , який помер [INFO] , що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 09 червня 2016 року, спадкова справа № 3/2015, зареєстровано в реєстрі за № 2461/2 (спадщина складається із земельної ділянки з кадастровим номером 6125281700:02:001:1770), та за заповітом від 09 червня 2016 року, спадкова справа № 3/2015, зареєстровано в реєстрі за № 245 (спадщина складається із земельної ділянки з кадастровим номером 6125281700:02:001:1770), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2019 року, спадкова справа № 3/2015, зареєстровано в реєстрі за № 488 (спадщина складається із частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] ). Маючи намір здійснити державну реєстрацію права власності на успадковані частки земельної ділянки та житлового будинку, позивачка з`ясувала про перешкоди у здійсненні цієї дії у зв`язку з обтяженням, яке накладено Першою тернопільською державною нотаріальною конторою - заборона на нерухоме майна під реєстраційним номером 5561395. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.9) ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: накладають та знімають заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також у випадках, встановлених законодавством, - рухомого майна. Згідно ст. 74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); рішенням суду та в інших випадках, встановлених законодавством. Нотаріус знімає заборону відчуження рухомого майна у випадках, встановлених законодавством. Відповідно до пунктів 4, 5, 6 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, нотаріус у випадках, встановлених законодавством, знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також рухомого майна. Нотаріус, який знімає заборону, накладену іншим нотаріусом, направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про її зняття. Зняття заборони відчуження нерухомого або рухомого майна проводиться шляхом вчинення посвідчувального напису на документі, що є підставою для її зняття. Зняття заборони відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Отже, законодавством передбачено можливість зняття заборони на нерухоме майно нотаріусом, проте за умови повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); рішенням суду та в інших випадках, встановлених законодавством. Позивачка зверталася до відповідача з листами, в яких запитувала чи є вона боржником перед цією банківською установою; про відчуження предмету застави; про те, чи вживались банківською установою заходи, направлені на зняття з позивачки заборон, арештів, однак вони залишилися без відповіді, що і стало причиною звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав. Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11. За встановлених обставин, порушене право [PERSON] підлягає захисту шляхом скасування (зняття) накладеної 10 лютого 1995 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заборони на нерухоме майно (архівний запис з Феміди за № 1227-2), що 29 серпня 2007 року зареєстрована в Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером 5561395, та виключення запису про це обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Щодо вимоги [PERSON] про визнання неправомірними дій ВАТ АБ «ІНКО» про неповідомлення Першої тернопільської державної нотаріальної контори про факт відсутності боргових зобов`язань перед ним у позивачки, то така є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки її задоволення судом не скасує спірне обтяження. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18). В силу ст. 141 ЦПК України з ВАТ АБ «ІНКО» на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial