Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначає, що 22 лютого 2014 року між позивачкою та [PERSON] , було зареєстровано шлюб. 15 червня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. 03.06.2016 року сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2016 року (серія та номер: 2203), посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфоновою Т.А., придбана квартира, яка складається з однієї кімнати, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки №276424369 від 23.09.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 923624532224) власником спірної однокімнатної квартири є відповідач. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з відповідним позовом про поділ майна подружжя (справа №369/13391/21). Позивачка зазначає, що їй стало відомо про договір позики від 01.06.2016 року, укладений між відповідачами. Позивачка зазначає, що за час шлюбу жодного разу не чула, ані від [PERSON] , ані від колишнього чоловіка, про якийсь борг та договір позики, що обумовлює наявність сумнівів щодо укладення договору позики та подальшого користання позичених коштів для придбання спірної квартири. Позивачка зазначає, що шляхом укладання фіктивного договору позики відповідачі намагаються оманним шляхом позбавити її належної їй 1\\2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя. В зв"язку із наведеним вище просить суд визнати недійсним договір позики від 01.06.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 150 000,00 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 22.11.2022 р. до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Дідика Ігоря Миколайовича в інтересах [PERSON] про призначення судово-технічної експертизи у справі №759/28450/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 22.11.2023 року провадження по справі зупинено для проведення по справі судово-технічної експертизи. Станом на 28.11.2023року вищезазначена справа надійшла до суду без виконання. Ухвалою суду від 28.11.2023 року поновлено провадження по справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 28.03.2024 року зазначений вище позов залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 22.08.2024 року скасовано ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2024. Ухвалою суду від 09.10.2024 відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 09.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] не з"явилися, про час та місце слухання судом повідомлялася належним чином. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Бойкініч Р.С. не з"явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність та просив суд відмовити в задоволенні позову. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, в зв"язку із неявкою в судове засідання учасників судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В позовній заяві позивачка просить визнати недійсним договір позики від 01.06.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 150 000,00 грн., а також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Як вбачається зі змісту позовної заяви, правовою підставою даного позову позивачка вказує ч. 5 ст. ,203, ст. 234 ЦК України, тобто, вчинення договору без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним. В той же час, позивачкою не додано до позовної заяви жодних доказів, які б підтверджували її позицію про те, що відповідачі на момент укладання договору позики не бажали настання правових наслідків, обумовлених ним. Правові наслідки, обумовлені договором позики, передбачені ст. 1046 ЦК України, а саме позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Саме таких наслідків бажали досягти сторони при укладанні оспорюваного договору позики від 01.06.2016 р., що підтверджено змістом підписаного ними договору. Договором позики від 01.06.2016 р. передбачено, що [PERSON] (позикодавець) передала [PERSON] (позичальник) в позику грошові кошти в сумі 150 000,00 гривень на придбання квартири, а позичальник зобов`язувався повернути зазначену суму до 01.06.2022 року (п. 1,2 договору). Твердження позивачки в позовній заяві про те, що для неї «цілком зрозумілим є те, що [PERSON] не надавала у борг своєму сину жодних грошових коштів», є голослівним, жодними доказами не підтверджено, і жодним чином не впливає на дійсність договору позики, за наявності викладених у письмовій формі і підписаних обома сторонами відповідних домовленостей сторін. Посилання позивачки в позовній заяві на те, що вона жодного разу не чула від відповідачів про наявність боргу за договором позики, також не мають значення для вирішення справи, адже вона не є стороною договору позики, а тому сторони договору і не зобов`язані були повідомляти її про наявність договору. Крім того, слід зазначити, що ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 (абзац абз. 5 п. 5) прямо передбачена можливість подання особою, яка не є стороною правочину, позову про визнання його недійсним виключно за умови порушення прав та законних інтересів такої особо вчиненням правочину. В той же час, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір позики жодним чином не порушує права та законні інтереси позивачки, не створює для неї жодних правових наслідків, що виключає можливість оскарження даного правочину позивачкою. Договором позики врегульовані виключно права та обов`язки сторін цього договору. На права та обов`язку позивачки даний договір ніяк не впливає. Якщо позивачка вважає, що квартира, яка є предметом спору у справі про поділ майна подружжя, була придбана за спільні кошти подружжя, то вона не позбавлена можливості під час розгляду справи № 369/13391/21 доводити наявність інших, ніж позика за договором від 01.06.2016 р. джерел походження коштів, за рахунок яких була придбана спірна квартира. І наявність договору позики їй у цьому жодним чином не перешкоджає. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Підстави для стягнення моральної шкоди чітко визначені ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода полягає:1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В той же час, у даній справі позивачка не додала до позовної заяви жодних доказів, які б підтверджували, як наявність протиправної поведінки відповідачів по відношенню до позивачки, членів її сім`ї чи близьких родичів, так і наявність у позивачки душевних страждань, викликаних поведінкою відповідачів. За таких умов позовна вимога про стягнення моральної шкоди не може бути задоволена.

Outcome: dismissed