Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево», про стягнення компенсації за невикористані щорічні основні відпустки в сумі 5\~059, 70 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, 09.11.2016 року Позивач був прийнятий на посаду торговельного агента ТОВ «УкрпромінвестМукачево». 20.06.2019 року був звільнений за прогули згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані 15 днів щорічної основної відпустки за відроблений період з 08.11.2018 р. по 20.06.2019 р. Відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 05.07.2022 року, дане звільнення визнано незаконним і суд поновив Позивача на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево». Вказане рішення суду Відповідач виконав 15.11.2022 року, але вже 16.11.2022 року повторно звільнив Позивача з посади торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево». Друге звільнення також визнано незаконним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2023 року і Позивача було поновлено судом на посаді торговельного агента ТОВ «УкрпромінвестМукачево» з 16.11.2022 року. З наказом про поновлення № 123-К від 10.03.2023 року Позивач був ознайомлений засобами поштового зв`язку 07.09.2023 року. Отже, до 07.09.2023 року (включно) Позивач перебував у вимушеному прогулі внаслідок незаконного звільнення. Як вбачається з позовної заяви, 19.06.2025 року Позивач засобами поштового зв`язку надіслав на підприємство заяву з проханням звільнити його з посади торговельного агента на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із систематичними порушеннями роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору з 15.07.2025 р. Також у зазначеній заяві було одразу пред`явлено вимогу про проведення повного розрахунку в день звільнення та викладено прохання надіслати поштою копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні з відповідними розрахунками по кожній складовій та оригінал трудової книжки. Позивач зазначає, що 15.07.2025 року на зарплатний рахунок надійшли кошти у розмірі 46 737,77 грн. з приміткою «Виплата розрахунку та вихідної допомоги при звільненні за липень 2025 р. згідно відомості від 15.07.2025 р. З/п виплачена ч/з СКР, податки сплачено. Сума 46737,77». Як вбачається з позовної заяви, представником Позивача 29.07.2025 року було отримано поштове відправлення 8960013650180 від Відповідача, яке містило, зокрема, наказ про звільнення №343-К від 15.07.2025 року та розрахунковий листок за липень 2025 року. Відповідно до наказу про звільнення №343-К від 15.07.2025 року серед іншого було наказано виплатити Позивачу компенсацію «за 82 календарні дні невикористаних щорічних відпусток за період з 20.06.2019 р. по 15.07.2025 р.». Проте, Позивач не погоджується із кількістю днів, що підлягають компенсації. Заяви (клопотання) учасників справи. 10.11.2025 року через систему «Електронний суд» представник Позивача подала до суду заяву про усунення недоліків з уточненою позовною заявою. 09.12.2025 року, через систему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 16.12.2025 року, через систему «Електронний суд» від представника Позивача надійшла відповідь на відзив. Сторони, їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Позивач був прийнятий на посаду торговельного агента ТОВ «УкрпромінвестМукачево» згідно наказу №226-К від 09.11.2016 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що Позивач був перший раз незаконно звільнений 20.06.2019 року з виплатою компенсації за невикористані 15 днів щорічної основної відпустки за відроблений період з 08.11.2018 р. по 20.06.2019 р. На виконання постанови Закарпатського апеляційного суду у справі №308/8429/19 був поновлений на посаді з 20.06.2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Як встановлено судом, з 21.06.2019 року по 15.11.2022 року Позивач перебував у вимушеному прогулі внаслідок незаконного звільнення. Попри відмову Відповідача добровільно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, він був стягнутий з Відповідача рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2023 року у справі №308/16939/22 (набрало законної сили 25.07.2024 року), копія якого долучена до матеріалів справи. 16.11.2022 року Позивач знову був незаконно звільнений, на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2023 року у справі №308/277/23 (набрало законної сили 31.07.2023 року) Позивача знову було поновлено на роботі з 16.11.2022 року. Тобто, з 16.11.2022 року по 07.09.2023 року Позивач також перебував у вимушеному прогулі внаслідок незаконного звільнення. Попри чергову відмову Відповідача добровільно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, він був стягнутий з Відповідача рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2024 року у справі №308/17039/23, що було залишене без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.09.2025 року, в силу чого набрало законної сили 23.09.2025 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, з 08.09.2023 року і по день звільнення Позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною у зв`язку із потребою дитини в домашньому догляді. Таким чином, факт перебування Позивача у вимушеному прогулі внаслідок незаконного звільнення з 21.06.2019 року по 07.09.2023 року сукупно та безперервно встановлений судовими рішеннями у справах № 308/8429/19 та № 308/277/23 (середній заробіток за час вимушеного прогулу за цей період був стягнутий судовими рішеннями у справах № 308/16939/22 та № 308/17039/23 відповідно), копія якого долучена до матеріалів справи. Як встановлено судом, Позивачу була виплачена компенсація за 15 днів щорічної основної відпустки, то кількість днів щорічної основної відпустки, що підлягають компенсації за період з 21.06.2019 р. по 08.11.2019 р. (залишок відпрацьованого року з 09.11.2018 р. по 08.11.2019 р.), складає: 24 дні 15 днів = 9 днів. За періоди з 09.11.2019 р. по 08.11.2020 р., з 09.11.2020 р. по 08.11.2021 р. та з 09.11.2021 р. по 08.11.2022 р. компенсації підлягають всі дні щорічної основної відпустки, а саме по 24 дні за кожен період. Кількість днів щорічної основної відпустки, що підлягають компенсації за період з 09.11.2022 р. по 07.09.2023 р., визначаємо за алгоритмом, запропонованим Мінекономіки: 1) визначаємо кількість днів відпустки на 1 календарний день за повний робочий рік 09.11.2022 р. 08.11.2023 р.: 24 : 365 = 0.065753, де 24 тривалість щорічної основної відпустки за повний робочий рік; 365 кількість календарних днів за робочий рік 09.11.2022 р. 08.11.2023 р. (на весь робочий рік припадає воєнний стан, тому святкових і неробочих днів немає); 2) визначаємо календарні дні стажу за період з 09.11.2022 р. по 07.09.2023 р. - маємо 303 календарні дні, що зараховуються до відпускного стажу; 3) перемножуємо отримані величини: 0.065753 * 303 = 19,92 = 20 к.дн. Отже загальна кількість днів щорічної основної відпустки, що мали б підлягати компенсації за період з 21.06.2019 р. по 07.09.2023 р., складає: 9 + 24 + 24 + 24 + 20 = 101 к.дн. Як встановлено судом, з розрахункового листа, Відповідач нарахував та виплатив компенсацію за 82 календарні дні невикористаних щорічних відпусток , копія якого долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що різниця складає 19 к.дн. щорічної основної відпустки. Таким чином, на думку Позивача, Відповідач не здійснив з ним розрахунок при звільненні у повному обсязі, як того вимагає закон, в силу чого, з Відповідача підлягає стягненню недонарахована та недоплачена компенсація щорічної основної відпустки. Як встановлено судом, Позивачем оскаржується саме кількість днів щорічної основної відпустки, яка мала бути компенсована йому при звільненні. На думку Позивача ця кількість складає 101 день, в той час, як Відповідач здійснив нарахування та виплату за 82 дні. Тобто, грошова компенсація за 19 спірних днів не була навіть нарахована Позивачу, в силу чого останній позбавлений можливості надати до суду будь-які докази її невиплати. Судом встановлено, що з 20.06.2019 р. по 15.07.2025 р. Позивачу було нараховано 21 836,60 грн. компенсації за 82 дні невикористаних щорічних відпусток, копія якого долучена до матеріалів справи. Представник позивача просить доплатити Позивачу 5\~059, 70 грн. (21\~836,60/82=266,30), (266,30*19= 5\~059,70), компенсації за невикористані щорічні відпустки. Нормативно-правове обґрунтування Україна як соціальна, правова держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, а також право на належні умови праці, своєчасне отримання винагороди (стаття 1, частини 1,2,4,7 ст.43 Конституції України). Відповідно до Конституції України зазначені права захищаються судом (частина перша статті 55). Правосуддя в Україні здійснюється з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права. Положенням ч.1 ст.2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.\~47\~КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 22 цього Закону- суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності зі ст. 76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках-розрахунках), наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними. Відповідно до ст.ст.74,79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно ст.ст. 74-84 КЗпП України, громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Згідно з ст.\~24\~ЗУ «Про\~відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Кількість невикористаних днів відпустки позивача, за які надається компенсація, складає 19 днів, про що зазначено в розрахунку компенсації за невикористану відпустку наданому позивачкою. На підставі ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав суду жодних достатніх доказів, які б повністю спростували твердження та докази позивача, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати на підставі\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved