Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому вказано, що 22.01.2025 року між ТОВ "Споживчий Центр" та відповідачем було укладено кредитний договір (оферти) №22.01.2025-100002295, який був підписаний електронним підписом позичальника, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5000 грн., строком на 98 днів з фіксованою незмінною процентною ставкою 1% за день користування кредитом. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і кредитні кошти у визначений строк не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 10449 грн. 09 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4675 грн. 94 коп.; заборгованості по процентам в розмірі 3273 грн. 15 коп.; заборгованість по неустойці в розмірі 2500 грн., відтак, просить стягнути з відповідача вказану суму. Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача до суду не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2025 року між ТОВ "Споживчий Центр" та [PERSON] був укладений\~електронний кредитний\~договір № 22.01.2025-100002295, шляхом підписання Заявки, яка була підписана електронним підписом позичальника Е647, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1%. Строк, на який надається кредит 98 днів. Згідно з п. 4 Заявки дата повернення кредиту 29.04.225 року. ТОВ "Споживчий Центр" виконало свої зобов`язання перед [PERSON] , перерахувавши їй 5000 грн. кредитних коштів на банківську картку № [NUMBER] , яку вона вказала у заявці. Факт отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується квитанцією №153-1410 від 14.10.2025 року,\~сума переказу\~5000\~грн.,\~призначення платежу:\~видача за\~договором кредиту\~№ 22.01.2025-100002295. Номер картки [NUMBER] , дата платежу 22.01.2025 року. Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №22.01.2025-100002295 від 22.01.2025 року, заборгованість [PERSON] по вказаному договору складає 10449 грн. 09 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4675 грн. 94 коп.; заборгованості по процентам в розмірі 3273 грн. 15 коп.; заборгованість по неустойці в розмірі 2500 грн. Докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по договору відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст. 1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов договору. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). За змістом ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. 610, 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Таким чином, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 22.01.2025-100002295 від 22.01.2025 року, в сумі 7949 грн. 09 коп., в тому числі: залишок заборгованості за тілом кредиту 4675 грн. 94 коп.; заборгованість за процентами 3273 грн. 15 коп. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по неустойці в розмірі 2500 грн. слід зазначити наступне. Законом України\~від 15\~березня 2022\~року №\~2120-IX\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві\~та перехідні\~положення"Цивільного\~кодексу України пунктом 18. Згідно п.18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Враховуючи зазначене, вимоги про стягнення неустойки за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання, суперечать законодавству. На підставі переліченого вимоги ТОВ "Споживчий Центр" до [PERSON] про стягнення неустойки в сумі 2500 грн. задоволенню не підлягають. Згідно статті\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Так, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Споживчий\~Центр" заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з позичальника боргу за кредитним договором від 22.01.2025 року в загальному розмірі 7949 грн. 09 коп., в тому числі: залишок заборгованості за тілом кредиту 4675 грн. 94 коп.; заборгованість за процентами 3273 грн. 15 коп. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а саме, згідно розрахунку: 7949 грн. 09 коп. (задоволена частина вимог) : 10449 грн. 09 коп. (ціна позову) х 100 = 76,07%, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в розмірі 1842 грн. 72 коп. (76.07% від 2422 грн. 40 коп.).

Outcome: partial