Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] у жовтні 2025 року звернувся із зазначеним позовом до суду до відповідача [PERSON] , в якому просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі - 3 000,00 грн. (три тисячі гривень) щомісяця починаючи з дня подання позову до моменту припинення обов`язку утримання та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі - 3 000,00 грн. (три тисячі гривень) щомісяця починаючи з для подання позову до моменту припинення обов`язку утримання. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що обидва - пенсіонери похилого віку, внутрішньо переміщені особи з Херсонської області, які з жовтня 2023 року не мають постійного житла і можливості самостійно обслуговувати себе, та забезпечувати себе всім необхідним для проживання. Сумарний розмір пенсій позивачів становить близько 12 000 грн. на двох, що не покриває щомісячні виграти на оренду житла, ліки, обстеження та елементарні потреби. Зокрема, [PERSON] має діагноз: церебральний атеросктероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст., стадія субкомпенсації, вестибуло-атактичний синдром, порушення статики та ходьби, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик високий, остеохондроз хребта, що потребує лікування та щоденного вживання великої кількості ліків. [PERSON] має діагноз: церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. змішаного генезу, стадія декомпенсації, виражений вестибуло-атактичний синдром, порушення статики, та ходьби, гіпертонична хвороба III ст., ризик 4, гіпертензивне серце, дифузний кардіосклероз, комбіновала вада серця, катаракта. Доброякісна гіпертрофія простати, стан після гострої затримки сечі та встановлення уретрального катетера. Разом з тим, відповідач [PERSON] офіційно працює у Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті, є пенсіонеркою, але має дохід, достатній для часткового утримання своїх батьків, а також мешкає у 3х кімнатній квартирі сама. Протягом останніх 5 місяців вона повністю усунулась від виконання морального та матеріального обов`язку перед батьками, попри неодноразові прохання. Зазначені обставини стали приводом для звернення з вказаним позовом до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, врахувавши наступні обставини. Позивач зазначили, що переїхали з тимчасово окупованої території Херсонської області та з жовтня 2023 року проживали разом з донькою [PERSON] в її квартирі, донька доглядала за ними, а потім у травні 2025 року відмовилася, тому вони вимушені були переїхати з її квартири. На даний час проживають в орендованому житлі, ними опікується син [PERSON] та дружина сина [PERSON] . Скільки саме син та невістка витрачають грошей на їх утримання, позивачі не знають. Син позивачів [PERSON] та його дружина [PERSON] , приймали участь в судовому засіданні, оскільки позивачі обмежені у самостійному пересуванні, рух [PERSON] та [PERSON] забезпечується за допомогою інвалідного візка. [PERSON] розповів суду, що вони з сім`єю переїхали з тимчасово окупованого міста Енергодар і на даний час мешкають в місті Одесі на орендованій квартирі. Їх з відповідачем батьки [PERSON] та [PERSON] переїхали з тимчасово окупованої Херсонської області та спочатку, тобто з жовтня 2023 року до травня 2025 року проживали з відповідачкою [PERSON] , в її квартирі. Відповідач півтора роки доглядала за батьками, а потім відмовилася, ніякої допомоги ні матеріальної, ні моральної не надає. Вони орендують житло як для себе так і для батьків, на оренду квартири, де мешкають батьки, враховуючи оплату комунальних платежів витрачають приблизно 8000-9000 гривень. Разом з тим договору оренди не укладали, доказів внесення орендної плати та оплати комунальних послуг не мають, квитанції, які б підтверджували придбання ліків на місяць для позивачів відсутні, бо такі документи не зберігали. Просили суд при прийнятті рішення врахувати , що батькам треба купувати ліки, одяг та їжу, а тому саме треба стягнути з відповідачки грошову суму на утримання батьків по 3000,00 грн. на кожного. Відповідач [PERSON] приймала участь у судовому засіданні особисто та пояснила суду, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову.. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що її батьки - позивачі по справі переїхали з тимчасово окупованої частини Херсонської області і з жовтня 2023 року по травень 2025 року проживали в її квартирі, вона доглядала за ними, лікувала та піклувалася, самостійно лікувала, бо працює сімейним лікарем. Після того, як захворіла на «короновірус» у травні 2025 року, попросила брата про допомогу оскільки не могла фізично доглядати за батьками. Допомоги не отримала але стосунки в сім`ї погіршилися. Просить суд при прийнятті рішення врахувати, що вона є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі - 6870,06 коп. її дохід за місцем роботи у 2025році склав 11592, 24 гривні, те що вона також має хронічні захворювання, допомагає фінансово своїй повнолітній доньки та онуці , які проживають в Румунії. З цих підстав розмір аліментів, які батьки просять стягнути на її утримання є для неї значною сумою. Заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів [PERSON] відповідачку [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України від 12.08.2025 року. [PERSON] отримує пенсію за віком, термін дії без строку; Пенсійне посвідчення № [NUMBER] . Розмір пенсії позивача [PERSON] становить 7518,29 гривень, що підтверджується Довідкою про доходи № 6713 7572 9800 2761 від 11.08.2025 року. [PERSON] отримує пенсію за віком, термін дії без строку; Пенсійне посвідчення № [NUMBER] . Розмір пенсії позивача [PERSON] становить 4843,02 гривень, що підтверджується Довідкою про доходи № 9331 4031 7528 8329 від 11.08.2025 року. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з Херсонської області, що підтверджується довідкою від 23.10.2023 року № 5137-5003006276. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з Херсонської області, що підтверджується довідкою від 23.10.2023 року № 5137-5003006248. Згідно Довідки наданою з ГУ ДПС в Одеській області19939/5/15-32-12-02-05 від 27.11.2025 року [PERSON] та [PERSON] кожен місяця нараховується по 2000 грн соціальні виплати кожному. Відповідно до наданої суду виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП Таїровської селищної ради «Таїровський консультативно-діагностичний центр», [PERSON] перебуває на обідку з діагнозом: церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. змішаного генезу, стадія декомпенсації. Наслідки перенесеного ГПМК за анемнезом (8 років тому та у 2023р). Виражений вестибуло-атактичний синдром, порушення статики та ходьби, гіпертонична хвороба III ст., ризик 4, гіпертензивне серце, дифузний кардіосклероз, комбіновала вада серця. Доброякісна гіпертрофія простати, стан після гострої затримки сечі та встановлення уретрального катетера. Катаракта. Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП Таїровської селищної ради «Таїровський консультативно-діагностичний центр», [PERSON] перебуває на обліку з діагнозом: церебральний атеросктероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст., стадія субкомпенсації, вестибуло-атактичний синдром, порушення статики та ходьби, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик високий, остеохондроз хребта. Деформуючий остеохондроз хребта. Згідно до висновку ЛЛК №622 від 24.11.2025 року, [PERSON] , [INFO] , має діагноз I67.9; G46.8 за станом здоров`я має потребу у постійному сторонньому догляді. Окрім цього, [PERSON] надано висновок КНП Таїровської селищної ради «Таїровський консультативно-діагностичний центр» № 120 від 24.11.2025 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі. Згідно до висновку ЛЛК №623 від 24.11.2025 року, [PERSON] , [INFO] , має діагноз I67.9 за станом здоров`я має потребу у постійному сторонньому догляді. цього, [PERSON] надано висновок КНП Таїровської селищної ради «Таїровський консультативно-діагностичний центр» № 121 від 24.11.2025 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі. Відповідно до наданих позивачами квитанцій було придбано ліки: за травень 2025 року на загальну суму 705,60; за червень 2025 року на загальну суму 1090,93 грн; за липень 2025 року на загальну суму 1774,37 грн; за серпень 2025 року на загальну суму 932,8 грн; за вересень на загальну 2025 року на загальну суму 1389,62 грн. Відповідачка [PERSON] є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком у розмірі -6870,06 грн.. Окрім цього відповідач працює лікарем у Філії «Центр охорони здоров`я Акціонерного Товариства «Українська залізниця». Згідно Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2024 по жовтень 2025 рік, [PERSON] отримала дохід за місцем роботи (середню заробітну плату), розмір якої за 2024 рік склав 165310,14 гривень, тобто середня зарплата [PERSON] за 2024 рік - 13775,84. Відповідно до наданої інформації за десять місяців 2025 року ( з січня 2025 року по жовтень 2025 року) відповідач отримала дохід за місцем роботи у розмірі 169833,25, тобто середня заробітна плата відповідача за 2025 рік склала - 16983,32 грн. на місяць. Інших утриманців відповідно до СК України, [PERSON] немає. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року (справа № 212/1055/18-ц) дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Отже, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Позивачі досягли загального пенсійного віку, отримують пенсію за віком, що підтверджується копією Пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданим 20 липня 1993 року та копією Пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданим 29 вересня 1992 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. При розв`язанні питання щодо стягнення аліментів на утримання батьків варто враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує відповідний обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Так, Верховний Суд сформулював правову позицію, за якою суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги (постанова від 10 жовтня 2018 року № 301/160/17). Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, крім пенсії, отримують соціальні виплати. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно з частиною першою статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до частини другої статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи не вбачається підстав передбачених статтею 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Матеріалами справи, зокрема і на підставі пояснень в залі суду [PERSON] , судом встановлено, що позивачі - подружжя [PERSON] на двох мають дохід у розмірі - 16000,00 гривень, який складається з пенсії, загальний розмір якої -12000,00 гривень та соціальних виплат по 2000,00 грн. на кожного з позивачів. Дохід відповідача [PERSON] складає - 15099,20 грн. на місяць ( заробітна плата) та грн. 6870, 06 коп. пенсія, тобто всього 21969,26 грн.. Як зазначалося вище дохід позивачів на двох складає 16000,00 грн. При цьому суду не надано документального підтвердження витрат, які несуть особи, що доглядають за ними ( не надано суду ні договору оренди житла, ні доказів сплати грошових коштів на його утримання). Надані суду квитанції на купівлю ліків, враховуються судом як необхідні додаткові витрати, але при цьому стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами скільки грошових коштів витрачається на придбання ліків для [PERSON] та [PERSON] на місяць, окрім наданих суду квитанцій. Судом також встановлено, що дітьми позивачів є не лише відповідачка, а у [PERSON] та [PERSON] є син [PERSON] , [INFO] , який не заперечував в залі суду, що є працездатним та може надавати позивачам матеріальну допомогу, а тому суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання батьків у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень на місяць на кожного, починаючи стягнення з 06 жовтня 2025 року та довічно. Стягнення аліментів в такому розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гідного проживання батьків відповідача. Крім того, цей розмір аліментів, на думку суду, не спричинить скрутне матеріальне становище платника аліментів і відповідатиме таким засадам як: справедливість, розумність, моральність. Відповідно до частини першої статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд доходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] з огляду на їх стан здоров`я та матеріальне становище, непрацездатність та наявність захворювань, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені у позовній заяві ґрунтуються на законі. Утім, суд бере до уваги, що крім відповідача [PERSON] у позивачів є ще син [PERSON] , тобто, інша рідна працездатна особа, яка може надавати позивачам матеріальну допомогу, а тому доходить остаточного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання батьків у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень щомісяця на кожного, починаючи стягнення з 06 жовтня 2025 року та довічно. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи той факт, що позов про стягнення аліментів на утримання батьків в твердій грошовій сумі задоволено частково, а позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 211 (одної тисячі двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Outcome: partial