Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] яким просить поділити спільне майно подружжя. В обґрунтування позову заявниця стверджує, що між [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 2005 року укладено шлюб Першим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис №959. 27.11.2018 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами розірвано (справа № 523/9296/18). За час перебування в шлюбі у грудні 2005 році на підставі договору купівлі продажу позивач з відповідачем придбали земельну ділянку площею 0.0771 га, кадастровий номер 5122780200:02:001:0320 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі рішення Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області земельної ділянці присвоєно номер № 6 «а». В подальшому позивач збільшила позовні вимоги мотивуючи їх тим, що на придбаної земельної ділянці вони разом з відповідачем на вказаній земельній ділянці збудували двоповерховий будинок в якому позивачка разом з дітьми проживає, але право власності на будинок не зареєстровано. Позивач просить визнати спільної сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,0771 га, кадастровий номер 5122780200:02:001:0320 за адресою: [ADDRESS] , та визнати з нею частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,0771 га, кадастровий номер 5122780200:02:001:0320 за вище вказаною адресою. Доводи відповідача: Відповідач свої доводи з приводу заявленого позову суду не надіслав. Рух справи в суді першої інстанції: Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.08.2021 року (суддя [PERSON] ) відкрито провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. Через звільнення судді Доброва П.В., 13.01.2025 року справу розподіллено судді Барвенку В.К. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.01.2025 року матеріали прийняті до провадження судді Барвенко В.К. Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 15.12.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак до початку суду від представника позивача надійшла заява якої підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу за їх відсутність. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився. Раніше представник відповідача надавав клопотання про відкладення розгляду справи та надання йому можливості ознайомитись з матеріалами справи. В зв`язку з тим, що справа розглядається тривалий час з 2021 року, суд вважає за необхідністю справу розглянути за наявними у ній доказами. Позиція суду та релевантні джерела права Судом встановлено, що з 15 жовтня 2005 року по 27.11.2018 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Суворовським районного суду м. Одеси. В період шлюбу за спільні кошти подружжям набуто спільне майно, а саме земельна ділянка. площею 0,0771 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу на нерухоме майно від 12.12.2005 року. Право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності на це майно, а не з моменту укладання договору. Це включає прийняття об`єкта в експлуатацію та його реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З матеріалів справи на житловий будинок знаходиться тільки технічний паспорт який ні є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, також відсутня його реєстрація, саме тому ні підлягаю поділу. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексуУкраїни (далі -ЦК України). Частинами 1,2ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Зазначена земельна ділянка відповідно до ст. 60 СК Україниє спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. За таких обставин земельна ділянка площею 0,0771 га, кадастровий номер 5122780200:02:001:0320 за адресою: [ADDRESS] , -є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках. Судовий збір: Позивач при поданні позову не сплатила судовий збір, просила суд відстрочити його сплату до ухвалення судом остаточного рішення. При відкритті провадження у справі судом не було вирішено вказане питання. Ціна земельної ділянки та житлового будинку не була визначена. Суд вважає доцільним встановити судовий збір в розмірі 6000 грн. виходячи з середньої вартості спірної земельної ділянки та спірного житлового будинку для даної місцевості. Позивачка ставила позовні вимоги щодо половини спірного майна. Отже мала сплатити 3000 грн. судового збору. Отже з позивачки на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 3000 грн. З відповідача- [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог позову в сумі 1500 грн. Решта судового збору в сумі 1500 грн. за позовні вимоги в частині житлового будинку (в задоволенні яких відмовлено) слід віднести на рахунок позивачки.

Outcome: partial