Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті [INFO] бабусі позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) та після смерті матері позивача [PERSON] [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) - відкрилася спадщина на частину житлового будинку [ADDRESS] . 21.12.2011 року бабуся позивача [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Требухівської сільської ради Куць Н.К., зареєстрований в реєстрі за №676, яким усе своє майно заповіла в рівних частинах онуці [PERSON] та доньці [PERSON] . Прізвище позивача з [PERSON] на [PERSON] змінено на підставі свідоцтва про шлюб від 05.02.2014р., зареєстрованому виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області серії [NUMBER] . Мати позивача [PERSON] за життя не склала заповіту. Позивач вважає себе єдиним спадкоємцем [PERSON] за правом представлення як онука, що має право на спадкування тієї частки, яка належала б за життя її матері, яка також померла. Після звернення до нотаріуса, була заведена спадкова справа №412/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] та спадкова справа № 499/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Таким чином, вона позбавлена можливості у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник адвокат Мінаєв Д.Д. у судове засідання не з`явились, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Сповіщені належним чином відповідачі до зали суду не з`явились. Від представника відповідача Броварської міської ради Броварського району Київської області надійшов відзив, за змістом якого, не заперечуючи щодо позовних вимог, просив суд розглянути справу за відсутності їх представника. Сповіщена належним чином про час та дату розгляду справи третя особа без самостійних вимог на предмет спору Друга Броварська державна нотаріальна контора звернулась до суду із заявою про проведення судового засідання за відсутності їх представника. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2016 року у справі №361/1233/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.04.2017р. встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є особистою власністю спадкодавця, тому є спадковим майном після смерті [PERSON] . Останній був чоловіком [PERSON] та дідусем позивача [PERSON] . Відповідно вказаного судового рішення, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 61,7 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м, із господарськими будівлями та спорудами: сарай «В», гараж «Б», погріб «Г», вбиральня «Д», колонка «К», огорожа «№», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ), після чого відкрилася спадщина на частину житлового будинку [ADDRESS] . 21.12.2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Требухівської сільської ради Куць Н.К., зареєстрований в реєстрі за №676, яким усе своє майно заповіла в рівних частинах онуці [PERSON] та доньці [PERSON] . Прізвище позивача з [PERSON] на [PERSON] змінено на підставі свідоцтва про шлюб від 05.02.2014р., зареєстрованому виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області серії [NUMBER] . Листом Другої Броварської державної нотаріальної контори від 26.08.2022 року №2093/02-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно за відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок. Вирішуючи по суті позовні вимоги [PERSON] , суд виходить з наступного. За змістом ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, який набрав чинності із 01 січня 2004 року, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N? 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N? 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України N? 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за N? 157/6445 (із подальшими змінами), яке теж втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України N? 1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов?язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Останні є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом. В силу положень ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом, в тому числі шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. . Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини и не припинилися внаслідок його смерті. . Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За такого, вищевказане майно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій, в тому числі для видачі свідоцтва про право на спадщину, документи, якщо вони не відповідають вимогам закону Отже, в разі відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вирішення питання про спадкування підлягають розгляду судом. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст.13, 41, 47 Конституції України кожному гарантується реалізація права власності і його захист та непорушність. Кожен має право на житло. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 392 ЦК України надає власнику майна право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вивченням змісту спадкової справи №412/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] та спадкової справи № 499/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено коло спадкоємців, які звернулись із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину, а також відомості щодо наявного спадкового майна. Отже, враховуючи наведені вище норми права, оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що зазначене позивачем спадкове майно - частина житлового будинку [ADDRESS] є таким, що належало спадкодавцеві [PERSON] на підставі спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , внаслідок чого, [PERSON] розпорядилась ним у заповіті на користь [PERSON] та [PERSON] . З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved