Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

02 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст капітал»\~звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 75927,25 грн та понесені судові витрати, з яких судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Окрім того, позивач просить у порядку ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення у справі нарахувати інфляційні втрати і 3% річного відповідно до ст.625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат : І = ((si*s) : 100)\~s, де І\~сума інфляційних втрат; si\~індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100\~переведення відсотків; Розрахунок 3% річних: С* 3:100:365*Дн., де С\~сума основного боргу; 3- 3% річних; 100\~переведення відсотків; 365\~кількість днів у році; Дн.- кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволення суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разу часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому, день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватись таке нарахування. Позивач мотивує позов тим, що 04.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено електронний договір № 3953517 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 10000,00 грн строком на 360 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в повній сумі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №\~24/05/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошові вимоги за кредитним договором № 3953517. Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є новим кредитором відповідача, який станом на день звернення позивача до суду має заборгованості перед позивачем у розмірі 75927,25 грн, яка складається з: 9989,99 грн сума заборгованості за основним боргом, 46556,66 грн заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором, 19380,60 грн нараховані проценти позивачем за 97 календарних днів. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження; клопотання позивача про витребування доказів задоволено; витребувано від АТ «Ощадбанк» інформацію щодо надходження 04.09.2023 на картковий рахунок відповідача грошових коштів від ТОВ «Лінеура Україна». Від АТ «Ощадбанк» надійшла запитувана судом інформація. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом установлено, що 04.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено електронний договір № 3953517 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з умовами кредитного договору загальний розмір кредиту становить 10 000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, дата повернення кредиту - 29.08.2024, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Встановлено також, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10000,00 грн у загальному розмірі, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача (номер транзакції № 280515876, що підтверджується довідкою від 31.05.2024, виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що діє згідно договору з ТОВ «Лінеура Україна» № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019). Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,00 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору. 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором № 3953517. Відповідно до листа ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 27.05.2024 відповідача повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідно до укладеного договору факторингу до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 3953517 від 04.09.2023. Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є новим кредитором відповідача, який станом на день звернення позивача до суду має заборгованості перед позивачем у розмірі 75927,25 грн, яка складається з: 9989,99 грн сума заборгованості за основним боргом, 46556,66 грн заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором, 19380,60 грн нараховані проценти позивачем за 97 календарних днів. Заперечень від відповідача щодо вказаних розрахунків заборгованості не надходило. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, однак, відповідач свої зобов`язання за договорами належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Доказів, які б спростовували зазначені обставини, відповідач суду не надав, відтак розрахунку заборгованості, наданого позивачем, не спростовано. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 р. (далі - Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). В абзаці другому ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Тобто, договір № 3953517 від 04.09.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] , належність відповідачу якої підтверджується довідкою з АТ «Ощадбанк». З даної довідки також вбачається, що 04.09.2023 відповідачу було перераховано суму у розмірі 10000,00 грн на платіжну карту № [NUMBER] . Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу №\~24/05/24\~від 24.05.2024 на момент відступлення права вимоги заборгованість [PERSON] складала 56546,65 грн, з якої 9989,99 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 46556,66 грн сума заборгованості за відсотками (а. с. зворотна сторона 40). Згідно з рішенням № 251124/1 єдиного учасника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» учасник одноособово вирішив змінити найменування на товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Фінтраст\~Капітал» (а. с. зворотна сторона 25-26). Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). За договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованості за основною сумою боргу. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у загальному розмірі 65937,26 грн, суд дійшов такого висновку. Умовами договору № 3953517 від 04 вересня 2023 року передбачено, що процентна ставка за договором складає 2% на день. 24 грудня 2023 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено\~статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~новими частинами. Так частиною п`ятою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII\~передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, до 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі - 2,5%, після 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів, які не перевищують ставку в розмірі 1,5%, а з 20 серпня 2024 року - не більше 1%. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки кредитний договір № 3953517 від 04 вересня 2023 року укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжувався, відтак положення цього Закону застосовуються до договору № 3953517 від 04 вересня 2023 року, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість. Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем застосовано ставку 2% в день користування кредитними коштами впродовж всього періоду кредитування, що суперечить вимогам Закону. Таким чином, судом було здійснено перерахунок заборгованості по відсотках, а відтак стягненню із відповідача підлягає наступний розмір процентів: - за період з 04 вересня 2023 року по 21 квітня 2024 року за ставкою 2% становить 46153,75 грн, відповідно до розрахунку (9989,99/100х2х231); - за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року за ставкою 1,5% становить 17981,98 грн, відповідно розрахунку (9989,99/100 х1,5 х 120); - за період з 20 серпня 2024 року по 29 серпня 2024 року за ставкою 1 % становить 899,09 грн, відповідно розрахунку (9989,99/100 х1 х 9); Відтак загальна сума заборгованості відповідача по відсотках за кредитом складає 65034,82 грн. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 75024,81 грн. Що стосується позову в частині вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст.265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно ч.11 ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід зазначити наступне. За положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору. Позивач просив стягнути на його користь 75927,25 грн. Суд визнав доведеними вимоги на суму 75024,81 грн. Отже, суд задовольняє позов на 98,81%, відтак, компенсації позивачу підлягають 98,81% від сплаченого судового збору, тобто 2393,57 грн судового збору. Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Як убачається з матеріалів справи 25.08.2025 між ТОВ «ФК» Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М. підписано Заявку № 10369 на виконання Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснити представництво та надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором. Відповідно до Акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 22 вересня 2025 року, що підписано сторонами Договору, адвокатом наведено перелік виконаних робіт у позові до [PERSON] з урахуванням витраченого часу на суму 10000,00 грн. Відповідно до ч.4.ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд враховує ті обставини, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків. Окрім того, участь адвоката у судових засіданнях не реалізована, оскільки представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, зазначивши у заяві про розгляд справи у його відсутність, тому заявлена сума у 10000,00 грн є значно завищеною. Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial