Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку цього майна, посилаючись на те, що 29.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У період перебування в шлюбі подружжям придбано за спільні кошти квартиру [ADDRESS] . Дана квартира складалась з однієї житлової кімнати, житловою площею 15,7 кв. м. та загальною площею 23,1 кв. м. У подальшому було здійснено реконструкцію даної квартири, яка на даний час складається із двох окремих кімнат загальною площею 68.5 кв. м. та житловою площею 44.2 кв. м. 19.02.2014 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на вище вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 13.11.2024 року рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що вищевказаний об`єкт нерухомості придбаний за спільні сімейні кошти, а оскільки вказане майно придбане в період шлюбу, то воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, у зв`язку із чим позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю та визнати за позивачем право власності на вище вказану квартиру у розмірі частки. Ухвалою суду від 21.07.2025 позовна заява прийнята до розгляду та призначено у справі підготовче засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 03.09.2025 року від представника відповідача надійшов відзив, мотивований тим, що дійсно у період перебування в шлюбних відносинах сторонами придбано за спільні кошти квартиру [ADDRESS] , покупцем у договорі купівлі-проваджу вказаний відповідач, а позивачкою надавалась згода на придбання нерухомості, у зв`язку із чим просив задовольнити вимоги позивача щодо визнання квартири [ADDRESS] , спільною сумісною власністю та визнати за позивачем право власності на вище вказану квартиру у розмірі частки 15.09.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив якою підтримала позовні вимоги та просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 22\~000 грн. 22.09.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, з яких позицію викладену у відзиві підтримала, просила судові витрати розподілити пропорційно задоволеним і відхиленим вимогам. Ухвалою Чернівецького районного суду міста Чернівців від 09.10.2025 року підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. До початку судового засідання представник позивача, подав до суду письмову заяву, в якій просила суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. До початку судового засідання від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення заявлених позовних вимог, однак просила розподілити судові витрати співмірно задоволеним вимогам. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який між ними було зареєстровано 29.05.2007 року відділом реєстрації цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №490. Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 13.11.2024 року шлюб між ними було розірвано. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , яка належить йому на праві власності, підставою внесення запису є Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2\~ст. 60 СК України\~встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ч. 1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2\~статті 71 СК України). Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 63 Сімейного кодексу України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1\~ст. 68 Сімейного кодексу України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , придбана подружжям під час перебування у шлюбі, а тому вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, їх частки є рівними. Враховуючи те, що право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, позивач з метою здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно має право на визнання за ним права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя у порядку його поділу, а саме на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 68.5 кв. м. Позивач у зв`язку із захистом своїх прав поніс судові витрати які складаються із наступного: судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 7 900 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача у справі подані докази понесених судових витрат у строк визначений ст.\~141\~ЦПК України (звіт до договору про надання правової допомоги від 13.06.2025 р.) Позовні вимоги позивача задоволенні у розмірі 100%. Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 7\~900 грн., які складаються з судового збору, що сплачений при поданні позовної заяви. Що стосується витрат витрат на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн, то суд враховує відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 141 ЦПК України дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, і вважає, що такі витрати підлягають задоволенню у розмірі 15000 грн. На підставі ст.60, 63, 68, 70 СК України, ст. ст. 15, 16, 368 ЦК України, суд

Outcome: approved