Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-9843996 від 06 липня 2024 року у розмірі 15 861 грн. 00 коп., судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп. Вимоги обгрунтовує тим, що 06 липня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний кредитний договір у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, за умовами якого товариство перерахувало відповідачу на його банківську карту грошові кошти в сумі 6 000 грн., цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за його користування в порядку та строки, визначені договором. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання за даним договором своєчасно не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 15 861 грн. 00 коп., з яких: 6 900 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 8 961 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками. 20 січня 2025 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та позивач уклали Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9843996 від 06 липня 2024 року. Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 15 861 грн. 00 коп., з яких: 6 900 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 8 961 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 10 грудня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Рябченка М.С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнути заборгованість за кредитним договором №00-9843996 від 06 липня 2024 року суму боргу у розмірі 6 900 грн. 00 коп. та 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правову допомогу, відмовити в частині стягнення відсотків в сумі 8 961 грн. 00 коп. Заперечення обгрунтовані тим, що починаючи із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року та на даний час в Україні діє воєнний стан, під час якого неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що кредитний договір між сторонами було укладено 06 липня 2024 року, а саме під час дії правового режиму воєнного стану, отже вимога щодо стягнення процентних платежів в розмірі 8 961 грн 00 коп. заявлена кредитодавцем, не підлягає задоволенню. Сторона відповідача зазначає що витрати на професійну правову допомогу, заявлені позивачем, не відповідають критеріям розумності, реальності та співмірності. 12 грудня 2025 року від представника позивача ТОВ "ЕЙС" Полякова О.В. надійшла відповідь на відзив, у якій він вважає, що заперечення відповідача є безпідставними та не мають законного підґрунтя, оскільки посилаються тільки на власний розсуд боржника. Заперечує щодо необгрунтованості витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 06 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 00-9843996, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти в сумі 6 000 грн. 00 коп., строком на 360 днів, що закінчується 01 липня 2025 року (пп.1.2, 1.3 Договору) з визначенням стадартної процентної ставки 1,45% в день та застосування в межах строку кредиту (пп.1.5.1 Договору), знижена процентна ставка 1,00% від суми кредиту в день, яка застосовується в перші 15 днів користування кредитом (п.1.5.2 Договору), одноразова комісія за надання кредиту у сумі 900 грн. 00 коп. (п.1.6 Договору). Крім того, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме на 21 липня 2024 року та на кожний 15 день після цієї дати (п. 1.4 Договору) (а.с. 9-13). Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути та сплатити проценти за користування ним. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (23048). Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до п. 2.8 Розділу 2 Кредитного договору, сума кредиту 6 000 грн. перераховується Кредитодавцем на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) ) [NUMBER] . Невід`ємною частиною цього Договору є Графік платежів - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором, розрахована, виходячи з припущення, що Позичальник виконає свої обов`язки по поверненню Кредиту та оплати процентів, Комісії за надання кредиту на умовах та у строки, визначені в Договорі. (п. 7.21. Кредитного договору), який також підписаний відповідачем накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (23048). Крім того, відповідач підписав накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (69939) Паспорт споживчого кредиту (а.с. 20-21). Згідно довідки про ідентифікацію [PERSON] , з яким укладено договір № 00-9843996 від 06 липня 2024 року, ідентифікований ТОВ «МАКС КРЕДИТ», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 23048, направлений 06 липня 2024 року об 15:36:17 на номер телефону [NUMBER] (а.с. 22). Листом ТОВ «Платежі Онлайн» від 06 лютого 2025 року за № 172/02 підтверджується факт перерахування 06 липня 2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» через ТОВ «Платежі Онлайн», який надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків через платіжний сервіс «Platon», грошових коштів в сумі 6 000 грн. 00 коп. на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної карти № [NUMBER] за договором кредиту № 00-9843996 від 06 липня 2024 року, що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «МАКС КРЕДИТ». (а.с.23-24, 25-26). 20 січня 2025 року між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, за яким ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги ТОВ «Макс Кредит» до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 32-37). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 20 січня 2025 року № 20012025-МК/Ейс загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача становить 15 861 грн. 00 коп., з яких: 6 900 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 8 961 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками (а.с. 37-38). Згідно з випискою з особового рахунку позивача за кредитним договором № 00-9843996 від 06 липня 2024 року заборгованості [PERSON] за період з 20 січня 2025 року по 01 жовтня 2025 року становить 15 861 грн. 00 коп., з яких: 6 900 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 8 961 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками (а.с.49). Згідно з детальним розрахунком заборгованості первісного кредитора за договором № 00-9843996 від 06 липня 2024 року розмір заборгованості відповідача станом на 20 січня 2025 року становить 15 861 грн. 00 коп., з яких: 6 900 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 8 961 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками (а.с.48). Суд не погоджується з таким розрахунком, виходячи з такого. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною 5 згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 06 липня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також, суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Проспоживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (починаючи з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (починаючи з 23 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року). Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір кредитної лінії № 00-9843996 укладено 06 липня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,45% починаючи є нікчемною в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За користування кредитом за перші 15 днів за зниженою процентною ставкою 1%, відповідно первісним кредитором нараховано 900 грн. 00 коп. (6 000 грн. х 1% х 15 днів), які були погашені відповідачем 21 липня 2024 року. З наступного дня після закінчення першого періоду, тобто з 22 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року з врахуванням норм законодавства процентна ставка не повинна перевищувати 1%, розмір заборгованості за відсотками складає 6 120 грн. 00 коп. (6 000 грн. х 1% х 102 дні). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" та стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 6 120 грн. 00 коп. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується, що ТОВ «ФК «ЕЙС» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (а.с.54). Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611, 625 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, що передбачено ч.1 ст. 512 ЦК України. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, що визначено ст. 638 ЦК України. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості не спростований відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем, а в подальшому договору факторингу між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ ФК «ЕЙС», за яким ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до боржників, вказаних у реєстрі боржників. При цьому, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» належним чином виконало свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з викладеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 00-9843996 від 06 липня 2024 року, а також наявність договору факторингу від 20 січня 2025 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 12120 грн. 00 коп., яка складається з: 6 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6 120 грн. 00 коп. . - заборгованість за відсотками. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги позивач надав: Договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а.с.50-51); Додаткова угода № 25770856051 від 11 вересня 2025 року до Договору правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а.с. 52); Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги від 01 жовтня 2025 року (а.с. 53), що включає в себе: складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів, відповідно до якого розмір вартості послуг становить 7 000 грн. 00 коп. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч.8 статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Отож, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи характер справи, розгляд даної справи без участі сторін, підготовку позовної заяви, подання інших процесуальних документів по справі (письмові пояснення, збирання доказів шляхом підготовки адвокатських запитів), часткове задоволення позову, а також заперечення сторони відповідача щодо співмірності та розумності стягнення витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог 1 850 грн. 71 коп. (2 422 грн. 40 коп. х 76,41%).

Outcome: partial