Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

26 вересня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 24.11.2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено заяву-договір № TDB.2021.0214.33413 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана заява-договір. Ці документи в сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості Банку та клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст. 634 ЦК України, є за своєю суттю договором приєднання, який укладений шляхом прийняття клієнтом пропозиції Банку згідно ст.ст. 641, 644 ЦК України. Банк виконав свої зобов`язання перед клієнтом за кредитним договором у повному обсязі, встановивши доступний ліміт кредитної лінії в межах максимального ліміту кредитної лінії на поточний рахунок клієнта в гривні та надавши йому можливість користуватись кредитними коштами в межах доступного ліміту кредитної лінії, визначеного кредитним договором. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між АТ «МЕГАБАНК» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. 27.12.2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» і ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Новий кредитор) укладено Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією. Станом на 03.09.2024 року в позичальника сформувалася заборгованість перед Банком у розмірі 29306,36 гривень, з яких: 9992,91 гривень - заборгованість за кредитом, 19313,45 гривень - заборгованість по сплаті відсотків. Після 03.09.2024 року ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ні ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не проводилось жодних додаткових нарахувань, у тому числі, комісій, процентів, штрафів. Умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Таким чином, представник позивач ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0214.33413 від 24.11.2021 року в розмірі 29306,36 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11200,00 гривень. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 вересня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.76-77). 12 листопада 2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Христич О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. В 2022 році АТ «МЕГАБАНК» було виведено з ринку банківських послуг та ліквідовано в установленому законодавством порядку. В зв`язку з цим припинилося обслуговування рахунків позичальників та можливість здійснення платежів за кредитними зобов`язаннями через банківські реквізити, визначені в кредитному договорі. Тому на момент настання строку сплати тіла кредиту в розмірі 9992,91 гривень відповідач об`єктивно був позбавлений можливості своєчасно виконати свій обов`язок, оскільки не мав інформації щодо належного нового кредитора та відповідних платіжних реквізитів, на які потрібно здійснити оплату. Крім того, ні АТ «МЕГАБАНК», ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ні ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не повідомили відповідача належним чином про укладення договорів відступлення права вимоги, не направили повідомлення про зміну кредитора, що свідчить про недотримання кредиторами вимог статей 516, 517 ЦК України, а також не надали інформації щодо розміру заборгованості та не зазначили реквізитів рахунків, на які треба здійснювати оплату. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 19313,45 гривень, представник відповідача вказала, що з 20 серпня 2024 року і по теперішній час [PERSON] перебуває на військовій службі в ЗСУ, а тому на нього розповсюджується дія норми п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та він звільняється від сплати процентів в особливий період. Також представник відповідача заперечувала щодо розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 11200,00 гривень, оскільки він є явно завищеним, не відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості з урахуванням того, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, справа є незначної складності, типовою для категорії спорів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в цій категорії справ існує усталена та узгоджена судова практика, представником позивача не здійснювалися додаткові розрахунки, не проводився аналіз значного обсягу документів. Таким чином, адвокат Христич О.С. прохала суд відмовити в задоволенні позовної заяви. 17 листопада 2025 року від представника позивача ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» - адвоката Журавльова С.Г. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти в розмірах та в строки, встановлені умовами кредитного договору. В матеріалах справи наявна довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб (є частиною додатку «Копія Паспорта споживчого кредиту.pdf») за підписом відповідача, де вказана контактна інформація Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у тому числі адреса, номери телефонів, електронний сайт. Після відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації Банку, сплату заборгованості необхідно здійснювати на накопичувальний рахунок, що відкривається в НБУ. Відомості про ліквідацію Банку та реквізити накопичувального\~ рахунку розміщуються на вебсайті неплатоспроможного Банку та на вебсайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.\~ На офіційному вебпорталі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наявна інформація про банки, що ліквідуються, зокрема і про АТ «МЕГАБАНК» - https://www.fg.gov.ua/banki-v-upravlinni-fondu/banki-shcho-likviduyutsya/at-megabank. На вказаній сторінці наявне активне посилання на сайт АТ «МЕГАБАНК», де в розділі «АТ «МЕГАБАНК». Позичальникам банку. Загальна інформація» вказано наступне: «Погасити кредит можна: - через відділення будь-якого діючого (платоспроможного) банку згідно з його тарифами; - за допомогою дистанційних каналів діючих (платоспроможних) банків (веб-банкінг, мобільні додатки); - готівкою за допомогою платіжних терміналів; - готівкою через каси діючих (працюючих) відділень неплатоспроможного банку». Крім того, зазначені всі реквізити: «Для отримання інформації щодо залишку заборгованості за кредитом, зняття обтяження на предмет застави тощо позичальникам необхідно звертатися до неплатоспроможного банку, контакти якого можна знайти на його вебсайті, на вебсайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (www.fg.gov.ua) або дізнатися за телефоном «гарячої лінії»: 0-800-105-800». Тому відповідач мав можливість дізнатися всю інформацію про стан заборгованості за кредитним договором, а також здійснювати погашення заборгованості, не дивлячись на те, що АТ «МЕГАБАНК» перебувало в стані ліквідації. З приводу того, що відповідач є військовослужбовцем та нібито звільнений від нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами, представник позивача зазначив, що у відзиві на позовну заяву вказано, що відповідач проходить військову службу з 20.08.2024 року, тоді як розрахунок процентів, нарахованих позивачем, здійснений станом на 03.09.2024 року, отже, нарахування заборгованості за несплаченими процентами є абсолютно правомірними та підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Зі сторони позивача надано всі необхідні докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу. Представник відповідача не довів перед судом неспівмірність витрат, понесених позивачем на правову допомогу, та не надав жодних доказів у зв`язку з чим, на його думку, необхідно зменшити розмір таких витрат. Представник позивача вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням складності, необхідних процесуальних дій сторони позивача. Таким чином, адвокат Журавльов С.Г. прохав суд задовольнити позовні вимоги повністю. Розгляд справи здійснювати без його участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Христич О.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у частині стягнення відсотків у розмірі 19313,45 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 11200,00 гривень з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач згоден зі сплатою тіла кредиту в розмірі 9992,91 гривень. Суд, заслухавши представника відповідача, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлено, що 24 листопада 2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено заяву-договір № TDB.2021.0214.33413 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана заява-договір (а.с.47-50). Відповідно\~ до\~ пункту\~ 2\~ розділу\~ «Запевнення\~ та умови» кредитного договору,\~ банк\~ на\~ підставі\~ отриманої\~ від\~ клієнта\~ заяви, відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] (у гривні), що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та поточні рахунки № [NUMBER] (у доларах США), № [NUMBER] (у Євро), що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видав платіжну картку міжнародної платіжної системи (а.с.46). Факт отримання клієнтом картки та її номер 4653694326803782 зазначено в заключному розділі кредитного договору (реквізити та підписи сторін). На поточний рахунок у гривні банк надав клієнту кредит, встановивши доступний ліміт кредитної лінії в межах максимального ліміту кредитної лінії, що встановлений в пункті 4 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між АТ «МЕГАБАНК» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги (а.с.13-18). ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги за кредитним договором № TDB.2021.0214.33413 від 24.11.2021 року, відповідно до якого боржником є [PERSON] , у сумі 29306,36 гривень, з яких: 9992,91 гривень - заборгованість за кредитом, 19313,45 гривень - заборгованість по сплаті відсотків, що підтверджується витягом з Додатку № 1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024 року (а.с.51). Пунктом 2 Договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. Так, 27.12.2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» уклало з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги (а.с.11-12,19). Відповідно\~ до витягу з Додатку № 1 до Договору № 1/12, укладеного 27.12.2024 року, ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги відносно боржника [PERSON] за кредитним договором № TDB.2021.0214.33413 від 24.11.2021 року в сумі 29306,36 гривень, з яких: 9992,91 гривень - заборгованість за кредитом, 19313,45 гривень - заборгованість по сплаті відсотків (а.с.33). Згідно довідки-розрахунку заборгованості, виписок по особовому рахунку, розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0214.33413 від 24.11.2021 року, станом на 03.09.2024 становить 29306,36 гривень, з яких: 9992,91 гривень - заборгованість за основним боргом, 19313,45 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с.34-45). Відповідач не заперечував факт отримання коштів. Він здійснював користування грошовими коштами доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з його рахунку. Однак він порушив умови кредитного договору та вчасно не виконав своїх зобов`язань. Щодо твердження представника відповідача про те, що первісні кредитори та позивач не повідомили відповідача належним чином про укладення договорів відступлення права вимоги, не направили йому повідомлення про зміну кредитора, суд зазначає, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, за змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом частин 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині стягнення основної суми боргу в розмірі 9992,91 гривень. Водночас представник відповідача посилався на відсутність обов`язку сплати відсотків на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Судом установлено, що [PERSON] має статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням (а.с.86). З 20 серпня 2024 року і по теперішній час [PERSON] проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом, що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] і довідкою військової частини від 11.11.2025 року (а.с.87-94). Відповідно до пункту 15 статті 14 вказаного Закону (в редакції від 23.12.2022, що діяла у спірний період нарахування відсотків), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, в тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.08.2020 року в справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення в країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 року в Україні розпочався особливий період. Тому пільга, передбачена\~ п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», поширюється та діє для військовослужбовців з початку (18.03.2014) і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає в тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. При цьому, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постановах від 26.12.2018 року в справі № 522/12270/15, від 14.05.2021 року в справі № 502/1438/18, від 24.02.2022 року в справі № 591/4698/20, від 12.05.2022 року в справі № 336/512/18, від 18.01.2023 року в справі № 642/548/21. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця в конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 вказаного Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на всі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, в тому числі банками. З\~ огляду\~ на\~ викладене,\~ вимоги\~ позивача про стягнення з відповідача відсотків у сумі 19313,45 гривень за кредитним договором № TDB.2021.0214.33413 від 24.11.2021 року задоволенню не підлягають, оскільки відповідач, як військовослужбовець, звільняється від сплати процентів в особливий період на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 826,04 грн., виходячи з розрахунку: 9992,91 грн. (задоволені позовні вимоги) х 100 : 29306,36 грн. (ціна позову) = 34,1 % від сплаченого судового збору 2422,40 грн. Положеннями частин 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року, вартість послуг (прейскурант), акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12134251 від 14.08.2025 року (а.с.27-32,55). З даних документів вбачається, що сума наданих послуг становить 11200,00 гривень, а саме: 1200,00 гривень - проведення юридичного та фінансового аналізу одного боржника, 10000,00 гривень - складання, підписання та подання до суду позовної заяви. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Представник відповідача скористався своїм правом на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. Враховуючи складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, з урахуванням часткового задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позовні вимоги задоволено на 34,1 %, суд покладає на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3819,20 гривень (11200/100х34,1).

Outcome: partial