Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач 14.07.2025 звернувся до суду та просив постановити рішення, яким визнати за ним право власності на автомобіль марки Renault модель Kangoo, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та зняти арешт, накладений на вказаний автомобіль у рамках виконавчих проваджень: ВП № 59115404 постановою про арешт майна боржника від 12.12.2019 року; ВП № 60260891 постановою від 17.03.2020; ВП № 63042814 постановою від 15.04.2021. Свої вимоги мотивував тим, що він на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2018 придбав у ФОП [PERSON] суб`єкта господарювання, який здійснює оптову/роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії від 08.11.2018, укладеного із власником транспортного засобу [PERSON] , транспортний засіб марки Renault модель Kangoo, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п. 2.2 вказаного договору покупець, позивач у справі, набуває права власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вказаний автомобіль з 23.05.2018 року зареєстрований за відповідачем [PERSON] . Звернувшись до ТСЦ № 1844 у 2025 році для перереєстрації вказаного автомобіля позивач 04.06.2025 отримав відмову, оскільки відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, Єдиного реєстру боржників та ГАРПУН автомобіль має обмеження та заборону на відчуження. З відповіді на адвокатський запит із Роздільнянського ВДВС встановлено, що арешт на вказаний транспортний засіб був накладений у наступних виконавчих провадженнях: ВП № 59115404 в інтересах АТ КБ Приватбанк постановою про арешт майна боржника від 12.12.2019 року; ВП № 60260891 щодо стягнення судового збору у справі № 511/1679/19 постановою від 17.03.2020; ВП № 63042814 про стягнення штрафу УПП в Миколаївській області постановою від 15.04.2021. Вказані виконавчі провадження завершені на підставі п. 2 та п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження, але арешт на автомобіль не скасований. Оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, набув права власності на вказаний автомобіль до відкриття вказаних виконавчих проваджень, тому наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном. Оскільки ТСЦ № 1844 відмовлено позивачу у реєстрації вказаного автомобіля на його ім`я, тому змушений звернутись до суду з вказаним позовом про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту у порядку, встановленому ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження. Від відповідача відзиву не надійшло. Від третьої особи ГУ ДКС України у Миколаївській області надійшли письмові пояснення в яких просили позов [PERSON] задовольнити, судове засідання провести без присутності їх представника (а. с. 68-92). Інших заяв, клопотань до суду не надійшло. Ухвалою суду від 16.07.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.08.2025 справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином (відповідач згідно з положеннями п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин повторної неявки в судове засідання та позивач та його представник в судовому засіданні не заперечували проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на викладене суд згідно із положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виснує наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6976/18/004496 від 08.11.2018 позивач [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] суб`єкта господарювання, який здійснює оптову/роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії № 6976/18/004496 від 08.11.2018. укладеного із власником транспортного засобу відповідачем [PERSON] , транспортний засіб марки Renault модель Kangoo, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (а. с. 13-14). Відповідно до п. 2.2 вказаного договору покупець, позивач у справі, набуває права власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] з 23.05.2018 власником автомобіля Renault модель Kangoo, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] (а. с. 26-27). 04.06.2025 позивачу було відмовлено ТСЦ МВС № 1844 у перереєстрації вказаного автомобіля, оскільки відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, Єдиного реєстру боржників та ГАРПУН автомобіль має обмеження та заборону на відчуження (а. с. 8). З повідомлення Роздільнянського ВДВС у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що арешт на автомобіль Renault модель Kangoo, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] , був накладений у наступних виконавчих провадженнях: ВП № 59115404 з примусового виконання виконавчого листа № 511/1963/18-ц, виданого 14.03.2019, в інтересах АТ КБ Приватбанк постановою про арешт майна боржника від 12.12.2019 року. Виконавче провадження завершене 19.04.2021 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження; ВП № 60260891 з примусового виконання судового наказу № 511/1679/19, виданого 05.11.2019, про стягнення судового збору постановою державного виконавця від 17.03.2020. Виконавче провадження завершене 15.06.2023 на підставі ч. 2 ст. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження; ВП № 63042814 з приводу примусового виконання постанови УПП в Миколаївській області від 19.04.2020 постановою державного виконавця від 15.04.2021. Виконавче провадження завершене на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження. Наразі арешт на автомобіль Renault модель Kangoo, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] , не скасований. При вирішенні справи по суті суд керується наступними нормами права. Відповідно до\~ст.\~1\~Протоколу N 1 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч. 1 ст. 334 ЦК Українни право власності\~у набувача\~майна за\~договором виникає\~з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак за загальним правилом право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна. Винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна, є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір, його сторони можуть самі визначити (у договорі) момент виникнення права власності на рухому річ. Правила ч. 4 ст. 334 ЦК України (щодо державної реєстрації права) застосовуються до нерухомих речей. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові ВП ВС від 5 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу». Вирішуючи питання\~про визначення\~моменту виникнення\~права власності\~на автомобіль\~як на\~рухому річ\~суд констатує,\~що у\~договорі купівлі-продажу\~№ 6976/18/004496\~від 08.11.2018 визначено момент набуття права власності, тому не пов`язує набуття права власності із моментом передання автомобіля. У п. 2.2 вказаного договору купівлі-продажу транспортного засобу визначено, що покупець набуває права власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Відтак суд виснує, що позивач 08.11.2018 з моменту підписання договору купівлі-продажу № 6976/18/004496 набув права власності на автомобіль Renault модель Kangoo, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Той факт, що позивач не перереєстрував автомобіль на своє ім`я у органах ТСЦ не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. З огляду на наведене судом не встановлено підстав для задоволення позовної вимоги про визнання права власності за позивачем на автомобіль Renault модель Kangoo, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Щодо позовної вимоги про зняття арешту із автомобіля, то суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, 3) припинення дії, яка порушує право; 6) зміна правовідношення . Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У державного виконавця з гідно із ч.ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» були відсутні підстави для зняття арешту при винесені постанови про закриття виконавчого провадження, тому законом передбачена можливість зняття арешту за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оскільки арешт на майно позивача накладений у рамках виконавчих проваджень за борговими зобов`язаннями колишнього власника траспортного засобу, арешт накладено після вибуття спірного автомобіля із власності відповідача [PERSON] , виконавчі провадження, в рамках яких накладено арешт на транспортний засіб, є завершеними, тому суд виснує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Також позивачем вірно обрано спосіб захисту відповідно до положень ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження, тому встановлені підстави для скасування арешту на автомобіль. При постановленні зазначеного рішення судом також враховано позицію третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, як то АТ КБ Приватбанк, Державна судова адміністрація України, Головне управління державної казначейської служби України у Миколаївській області, як осіб в інтересах яких було накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, (які наразі завершені), які не повідомили заперечень щодо позову. Також відповідно до положень ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial