Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2011 року перебувала у фактичних шюбних відносинах з відповідачем. Від цих відносин вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2021 у справі № 205/8972/20 було вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 1 500,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягення дитиною повноліття. Позивачка вказує, що на цей час вона працює, отримує дохід, який в середньому складає 8 200,00 грн на місяць, проте цього доходу, не вистачає для утримання дитини. Відповідач не сплачує аліменти навіть у визначеному судом мінімальному розмірі, має заборгованість, яка на цей час складає 129 205,68 грн. З урахуванням викладеного просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/8972/20 від 29.03.2021, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Ухвалою суду від 01.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивача в судове засіданні не з`явилась. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив не надав. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, доходить такого висновку. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 04.04.2012. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-422/4572 від 24.10.2012 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] у твердій грошовій суму у розмірі 400,00 грн щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/2063/19 від 12.04.2019 збільшено розмір аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у твердій грошовій суму у розмірі 3 000,00 грн щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/8972/20 від 29.03.2021 зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій суму до 1 500,00 грн щомісячно. Станом на 08.12.2025 відповідач має заборгованість перед позивачем зі сплати аліментів у розмірі 141 959,68 грн, що підтверджується Довідкою № 05/28.5-34/142982 від 08.12.2025. Позивач офіційно працевлаштована, отримує дохід 8 105,00 грн на місяць. Проте цих коштів не вистачає на повноцінне забезпечення дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частин 1-3 ст.181 та частини 1 ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.ч. 1, 2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, у якій також зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. Як на підставу зміни розміру стягуваних аліментів [PERSON] посилається на те, що її доходу не вистачає на повноцінне забезпечення дитини. В свою чергу відповідач на цей час має офіційне місце роботи та стабільний дохід, який дозволяє йому утримувати себе та сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 1500,00 грн щомісячно. З урахуванням викладеного просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд зауважує, що відповідно до частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат до позовної заяви надано копія Договору про надання правничої допомоги № 54 від 17.07.2025, Додаток до Договору про надання правничої допомоги № 54 від 17.07.2025, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Васильєвою М. В., Акт виконаних робіт та квитанція до прибуткового ордеру № 118 від 17.07.2025 про сплату 2 000,00 грн за цим договором. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору за звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Outcome: approved