Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути заборгованість за кредитними договорами у розмірі 57 565,02 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказується, що: - 18.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено Договір № 3739908739-134342; - 10.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір № 4748470; - 20.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено Договір № 77728361. Зазначається, що 15.02.2022 було укладено договір № 15-02/22 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3739908739-134342 та 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3739908739-134342. У позові звертається увага на те, що 13.01.2022 було укладено договір № 13-01/2022-79 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4748470 та 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4748470. Також зауважується, що 22.02.2022 було укладено договір № 22/02/2022 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77728361 та 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77728361. Акцентується, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 3739908739-134342 від 18.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 14 398,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2 500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11 898,50 грн. Як стверджується у позові, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 4748470 від 10.10.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 27 360,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 22 200,00 грн; заборгованість за комісіями - 1 160,00 грн. У позові наголошується, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 77728361 від 20.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15 806,52,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10 805,70 грн; 3% річних - 0,82 грн. 29.07.2025 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній вказав, що: - 20.09.2021 він уклав кредитний договір № 77728361 з «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» на суму 3 000, 00 грн - процентна ставка становила 1,99 % за кожен день користування кредитом. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, через інформаційно-телекомунікаційні системи шляхом акцепту пропозиції (оферти), із використанням одноразового ідентифікатора як електронного підпису та з підтвердженням реквізитів банківської картки. - 10.10.2021 він уклав кредитний договір № 4748470 з ТОВ «Мілоан» на суму 4 000,00 грн. Договір укладено дистанційно шляхом заповнення заяви на отримання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження - одноразового ідентифікатора, що слугував підписом електронного договору, із зазначенням реквізитів банківської картки. Відповідно до п. 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом становлять 1 800,00 грн та нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день. - 18.10.2021 укладено з ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» кредитний договір №3739908739-134342 на суму 2 500,00 грн було укладено дистанційно шляхом заповнення заяви на отримання кредиту на сайті, з підтвердженням шляхом введення одноразового ідентифікатора (коду), що використовувався для підписання електронного договору, із зазначенням реквізитів банківської картки. Згідно з договором, кредит було видано 18.10.2021, з кінцевим терміном повернення - 01.11.2021 (включно), тобто строк користування становив 14 діб. Плата за користування кредитом визначена у розмірі 1,95 % за кожен день користування кредитом. Відповідач зазначає, що намір повертати кредити мав, однак не зміг виконати зобов`язання у визначені строки через об`єктивні обставини. На момент укладення кредитних договорів, у 2021 році він був студентом другого курсі денної форми навчання Київського національного університету будівництва і архітектури. Як стверджується у відзиві, 09.11.2021 відповідач був призваний на строкову військову службу. З 09.11.2021 по 16.05.2024 проходив строкову військову службу у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України, в тому числі в районах бойових дій. Під час служби доступ до банківських рахунків та засобів зв`язку був обмеженим, служба проходила в бойових умовах, що не дозволяло належно контролювати свої зобов`язання, не було фізичної можливості сплатити за кредитами чи вести листування з кредиторами. Відповідач вважає, що усі три кредитні договори містили чітко визначені строки користування коштами (від 14 до 90 днів), які закінчились ще у 2021 році. Нарахування відсотків та інших сум після завершення строків дії договорів є неправомірним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, проценти можуть нараховуватись лише в межах строку, встановленого договором, після спливу строку кредитування, якщо інше не передбачено угодою сторін, відсотки не підлягають нарахуванню, і можливе лише стягнення тіла кредиту. Також у відзиві зауважується, що договори відступлення прав вимоги укладались у 2022-2023 роках - у період, коли відповідач проходив строкову військову службу (з 09.11.2021 по 16.05.2024) у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України, зокрема в районах ведення бойових дій. Через службові обставини та обмеження, пов`язані з воєнним станом. Відповідач не мав повноцінного доступу до електронних засобів зв`язку, банківських сервісів і поштової кореспонденції, що ускладнювало або унеможливлювало отримання будь-яких повідомлень, зокрема щодо зміни кредитора. Водночас, звертається увага на те, що позивач не надав жодного належного доказу того, що відповідача було своєчасно й в установленому порядку повідомлено про кожен факт відступлення права вимоги, як цього вимагають ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України. Про зміну кредитодавця відповідачу стало відомо лише після отримання копії позовної заяви від суду. Жодних письмових чи електронних повідомлень від кредитора ані на домашню адресу, ані на номер мобільного телефону відповідач не отримував. Позивач не надав жодного доказу належного повідомлення, що є підставою для визнання його вимог необгрунтованими, а самого позивача - неналежним кредитором у розумінні ст. 516 ЦК України. Таким чином відповідач просить суд у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити повністю, як поданого неналежним позивачем у зв`язку з відсутністю належного повідомлення про відступлення права вимоги. 08.08.2025 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач з посиланням на КЦС ВС ві 06.02.2018 у справі №278/1679-13-ц вказує, що саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Щодо суми заборгованості за договором № 3739908739-134342, зазначається, що оскільки фінансова установа, правонаступником якої за договорами відступлення права вимоги є позивач, виконала всі передбачені кредитним договором умови щодо надання відповідачу кредитних коштів, а останній, за укладеним договором вказані грошові кошти отримав, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договору не виконав, хоча таку можливість мав, але без поважних причин цього не зробив, можна дійти до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу кредиту та заборгованості за відсотками ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розрахунку заборгованості за договором № 4748470, позивач зауважує, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в даному Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного Договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та строку нарахування процентів. Щодо розрахунку заборгованості за договором № 77728361, стверджується, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в даному Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного Договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації. Позивач акцентує увагу на те, що період нарахування відсотків за договором № 3739908739-134342 з 18.10.2021 по 23.02.2022, період нарахування відсотків за договором № 4748470 з 10.10.2021 по 23.02.2022, період нарахування відсотків за договором № 77728361 з 20.09.2021 по 07.01.2022. Дата участі у заходах для забезпечення оборони України з 01.07.2022 -01.08.2022. Порушення щодо нарахувань відсотків у період проходження військової служби відсутні. 14 липня 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. У судовому засіданні сторони підтримали доводи та вимоги в поданих до суду заявах. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір № 3739908739-134342. Відповідно до п. 2.1 даного договору, товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованх на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором. Сума кредиту становить 2 500,00 грн, строк період користування кредитними коштами складає 14 днів та починається з 18.10.2021 року та закінчується 01.11.2021 року. За користування, наданими за цим договором, грошовими коштами встановлюється процентна ставка у розмірі 702% річних (або 1,95% за 1 день користування грошовими коштами) (п. 2.2, п.2.3, п. 9.13 договору). До вказаного договору додано підписаний електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором) графік розрахунків. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31.05.2025 року, зазначено, що з ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» укладено договір на переказ коштів ФК-П-20/08-08 від 20.08.2020. Відповідно до вказаного договору було успішно перераховано кошти 18.10.2021 на суму 2 500,00 грн на карту [NUMBER] . В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості [PERSON] за договором № 3739908739-134342 від 18.10.2021, підготовлений ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», відповідно до якого заборгованість станом на 15.02.2022 складає 3 186,00 грн. 15.02.2022 було укладено договір № 15-02/22 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3739908739-134342. З Реєстру боржників до договору факторингу № 15-02/22 від 15.02.2022, вбачається, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3739908739-134342 від 18.10.2021 на суму 3 186,50 грн, з яких заборгованість за кредитом 2 500,00 грн, заборгованість за відсотками 686 грн. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості [PERSON] за договором № 3739908739-134342 від 18.10.2021, підготовлений ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до якого заборгованість станом на 10.01.2023 складає 14 398,50 грн. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3739908739-134342. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 3739908739-134342 від 18.10.2021, підготовленого позивачем, вбачається, що заборгованість станом на 25.06.2025 складає 14 398,50 грн. Судом встановлено, що 10.10.2021 між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про споживчий кредит № 4748470. Згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4 000,00 грн. Згідно з п. 1.3. договору кредит надається строком на 15 днів з 10.10.2021. У п. 1.4. договору сторони погодили, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 25.10.2021. За змістом п. 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2 960,00 грн в грошовому виразі та 71,345,146.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 6 960,00 грн. Загальні виграти позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості зобов`язань. Комісія за надання кредиту: 1 160,00 грн, яка нараховується за ставкою 29,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору). Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом 1 800,00 грн, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього договору (п. 1.7 договору). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 договору). Згідно з п. 4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Зі змісту довідки про ідентифікацію, за підписом представника ТОВ «Мілоан», вбачається, що клієнт, з яким укладено договір № 4748470 від 10.10.2021, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор W60809, час відправки ідентифікатора позичальнику 10.10.2021, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор +380962029921. ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кошти в сумі 4 000,00 гривень згідно договору № 4748470 від 10.10.2021, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс». 13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79. З Реєстру боржників до договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022, вбачається, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4748470 від 10.10.2021 на суму 18 960,00 грн, з яких заборгованість за кредитом 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками 13 800,00 грн, комісія 1 160,00 грн. З реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, вбачається, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4748470 від 10.10.2021 на суму 27 360,00 грн, з яких заборгованість за кредитом 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками 22 200,00 грн, заборгованість по комісії 1 160,00 грн. З розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 4748470 від 10.10.2021, підготовленого ТОВ «Вердикт Капітал», вбачається, що заборгованість станом на 10.01.2023 складає 27 360,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 4748470 від 10.10.2021, підготовленого позивачем, вбачається, що заборгованість станом на 25.06.2025 складає 27 360,00 грн. До позовної заяви долучено роздруківку Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 77728361 від 20.09.2021, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник), відповідно до умов якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю проценти від суми позики. Відповідно до п. 2.1-2.3 договору позики № 77728361 від 20.09.2021 сума позики становить 3 000,00 грн, строк позики 19 днів, процентна ставка (базова) 1,99 % (денна, фіксована), дата надання позики 20.09.2021, дата повернення позики 09.10.2021. Відповідно до п. 15 договору позики № 77728361 від 20.09.2021, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. Позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплату процентів та належне виконання зобов`язань цим договором усім своїм майном. Вказаний договір підписаний електронним ідентифікатором відповідача [PERSON] h4QPfDzmKf, та містить номер його рахунку: [NUMBER] . 18.10.2024 ТОВ «ФК «Фінекспрес» видано довідку про те, що компанія діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку і 21.09.2021 прийнято до виконання та завершено платіжну інструкцію, яка надана ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», номер платежу - ?2d60578-4fdb-4b5e-b9d5-9f36832e41f2, сума - 2 000,00 грн, отримувач [PERSON] , ЕПЗ номер [NUMBER] . Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. 18.10.2024 ТОВ «ФК «Фінекспрес» видано довідку про те, що компанія діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку і 21.09.2021 прийнято до виконання та завершено платіжну інструкцію, яка надана ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», номер платежу - ??3203753-eb2d-4a74-ba52-2a24ed0cdc5b, сума - 3 000,00 грн, отримувач [PERSON] , ЕПЗ номер [NUMBER] . Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 77728361 від 20.09.2021 підготовленого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованість [PERSON] за період з 20.09.2021 по 27.01.2022, становить 15 805,70 грн, з яких 5 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 10 805,70 грн - заборгованість за відсотками. 22.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 22/02/2022. Зі змісту долученого позивачем витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022 вбачається, що право вимоги до [PERSON] за договором позики №, на загальну суму заборгованості 15 805,70 грн, перейшло від ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» до ТОВ «Вердикт Капітал». З розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 77728361 від 20.09.2021, підготовленого ТОВ «Вердикт Капітал», вбачається, що заборгованість станом на 10.01.2023 складає 15 806,52 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № 77728361 від 20.09.2021, підготовленого позивачем, вбачається, що заборгованість станом на 25.06.2025 складає 15 806,52 грн. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Колект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023, в тому числі за Договором № 3739908739-134342 від 18.10.2021, що уклали ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] , за договором № 4748470 від 10.10.2021, що уклали ТОВ «Мілон» та [PERSON] , та за договором № 77728361 від 20.09.2021, що уклали ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] . Загальний розмір заборгованості [PERSON] за Договором № 3739908739-134342 від 18.10.2021, що підлягає стягненню відповідно до розрахунку заборгованості, становить 14 398,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2 500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11 898,50 грн. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за Договором № 4748470 від 10.10.2021, що підлягає стягненню відповідно до розрахунку заборгованості, становить 27 360,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 22 200,00 грн; заборгованість за комісіями - 1 160,00 грн. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за Договором 77728361 від 20.09.2021, що підлягає стягненню відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15 806,52 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10 805,70 грн; 3% річних - 0,82 грн. На підтвердження позовних вимог позивачем також до матеріалів позовної заяви долучено копії: Статуту ТОВ «Коллект Центр»; Правила про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Інкасо Фінанс»; Правил надання грошових коштів у позики ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»; паспорту споживчого кредиту № 4748470; анкети-заяви на кредит № 4748470 від 10.10.2021; Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021); відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 4748470. Відповідачем на підтвердження доводів щодо наявності статусу військовослужбовця долучено: копію довідки № 1495 від 14.12.2023, копію довідки № 2438 від 29.09.2023, копію витягу з наказу № 163 від 16.05.2024 Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (див. постанову Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23). Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 та від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, кредитні договори між було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника шляхом введення одноразового ідентифікатора. Отже, між сторонами було укладено кредитні договори, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Разом з тим, відповідач факт укладення кредитних договір визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Коллект Центр» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, провадження № 61-8803св22). Матеріалами справи підтверджено вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитними договорами, а саме: - за Договором № 3739908739-134342 від 18.10.2021 заборгованість становить 14 398,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 2 500,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11 898,50 грн; - за Договором № 4748470 від 10.10.2021 заборгованість становить 26 200,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 22 200,00 грн; - за Договором 77728361 від 20.09.2021 заборгованість становить 15 805,70 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10 805,70 грн. Водночас, суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором до суду не подав, як і доказів неотримання кредитних коштів. Разом з тим, щодо вимог позову про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором № 4748470 від 10.10.2021 у розмірі 1 160,00 грн суд зазначає наступне. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги позивача, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, позивачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які встановлена комісія за надання кредиту. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за надавання кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією за договором № 4748470 від 10.10.2021 у розмірі 1 160,00 грн є необґрунтованими з вказаних підстав і задоволенню не підлягають. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення пені, то суд дійшов такого висновку. ТОВ «Колект Центр», крім стягнення заборгованості за договором № 77728361 від 20.09.2021, заявлено вимоги щодо стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних загальному розмірі у розмірі 0,82. Разом з тим, відповідно до п. 15 та 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Дія карантину продовжувалась з 12.03.2020 до 30.06.2023, а тому нарахування штрафу, за прострочення виконання зобов`язання в межах дії карантину, є безпідставним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2 422,40 грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2 373,95 грн (2422,40 / 100 х 98), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, зокрема, долучено копії: - договору від 01.07.2024 № 01-07/2024 про надання правової допомоги; - прайс-листа АО «Лігал Ассістанс»; - - заявки на надання юридичної допомоги № 1329 від 01.05.2025; - витягу акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 на загальну суму 18 000,00 грн, яка складається з: надання усної консультації з вивченням документів - 4 000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 12 000,00 грн. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, часткового задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання заяв по суті у цій справі; з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 2 000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача задовольнити частково.

Outcome: partial