Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

В жовтні 2025 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності йому диплома серії № [NUMBER] виданий 21 серпня 1986 року реєстраційний № 1390, посилаючись на те, що він 01 жовтня 2024 року звернувся до ГУПФ України в Чернівецькій області з заявою про призначення пенсії по інвалідності. Однак, 07 жовтня 2024 року йому в призначені пенсії було відмовлено. Однією з підстав відмови було те, що до загального трудового стажу не зараховано період навчання, оскільки було виявлено розбіжність в написанні його прізвища в дипломі, де помилково було записано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Визнання факту належності йому диплому про закінчення навчання про здобуття освіти має для нього юридичне значення для призначення пенсії по інвалідності. Представник заявника подав до суду заяву, в якій підтримав подану заяву і просив задовольнити заявлені вимоги, а справу розглянути без його участі. Представник заінтересованої особи головного управління пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій, не заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що при заповненні диплома № [NUMBER] від 21 серпня 1986 року про вступ 01 жовтня 1985 року до Чернівецького середнього професіонального-технічного училища № 14 і 20 серпня 1986 року закінчив повний курс середнього професійного-технічного училища на базі середньої освіти за професією провідник пасажирських вагонів поїздів міжнародного сполучення прізвище заявника [PERSON] , було помилково записано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Вказані факти підтверджується паспортом заявника, дипломом та іншими зібраними по справі доказами. Вирішуючи питання про встановлюючи даних юридичних фактів суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту\~ст.\~315\~ЦПК України\~слідує,\~що суд\~розглядає справи\~про встановлення\~факту,\~в тому\~числі щодо\~належності правовстановлюючих\~документів особі,\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові,\~місце і\~час народження\~якої,\~що зазначені\~в документі,\~не збігаються\~з ім`ям,\~по батькові,\~прізвищем,\~місцем і\~часом народження\~цієї особи,\~зазначеним у\~свідоцтві про\~народження або\~в паспорті.\~У судовому\~порядку можуть\~бути встановлені\~також інші\~факти,\~від яких\~залежить виникнення,\~зміна або\~припинення особистих\~чи майнових\~прав фізичних\~осіб,\~якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Заявник в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаних документах, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даних фактів, а тому він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі наведеного, суд

Outcome: approved