Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

28 липня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ; [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р [NUMBER] ) заборгованість за Кредитним договором № 08.09.2024-100000906 від 08.09.2024 у розмірі 18 400 грн. 00 коп.; та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.; проводити розгляд даної малозначної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферту) № 08.09.2024-100000906, за яким відповідачу надано кредит у сумі 8 000 грн. строком на 124 дні, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 08.09.2024. Договором передбачено, що кредит надається на умовах строковості, платності та поворотності, без права пролонгації строку його повернення. Умовами Договору встановлено процентні ставки: «Стандарт» 1% за день користування кредитом протягом перших двох чергових періодів та «Економ» 0,5% за день у наступні періоди. Також передбачені комісія за надання кредиту у розмірі 720 грн та комісія за обслуговування кредитної заборгованості по 720 грн. у двох чергових періодах після першого. Комісія за обслуговування включає інформування позичальника, забезпечення доступу до особистого кабінету, можливість проведення платежів тощо. Денна процентна ставка становить 0,97% від суми кредиту. Неустойка за прострочення 80 грн. за кожен день невиконання або неналежного виконання зобов`язань. Кредитодавець свої обов`язки за Договором виконав належним чином, перерахувавши кошти на рахунок позичальника. Натомість [PERSON] зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів і комісій не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 18 400 грн., яка складається з: 8 000 грн. - основний борг, 4 960 грн. - проценти, 1 440 грн. - комісії, 4 000 грн. - неустойка. Разом з тим позивач зазначає, що відповідач частково визнавав існування боргу та здійснив часткову оплату 3 200 грн. 08.10.2024 року, що враховано у розрахунку позовних вимог. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2025 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 29 липня 2025 року було направлено засобами підсистеми ЄСІТС " Електронний суд" до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , та 29 липня 2025 року отримано відповідь № 1614962, відповідно до якої за вказаними параметрами особу не знайдено. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 29 липня 2025 року було направлено запит до Піщанської селищної ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 05 серпня 2025 року на адресу суду від Піщанської селищної ради Вінницької області надійшла відповідь за вих. № 1352 від 30 липня 2025 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року у даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання, призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 03 вересня 2025 року. 03 вересня 2025 року, 21 жовтня 2025 року, 07 листопада 2025 року, судові засідання в даній справі відкладались, в тому числі, через неявку до суду відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" повноважного представника в судове засідання 11 грудня 2025 року не направив, проте в позовній заяві просив суд розгляд справи проводити без участі представника позивача та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання по даній справі не з`явився, та на адресу суду повернулися конверти, в яких відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації його місця проживання було направлено повістки про виклик до суду з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення по причині відсутності адресата за вказаною адресою. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на\~підставі наявних\~у справі\~доказів,\~відповідно до\~положень ч.\~1\~ст.\~280,\~ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності. На підставі наданих суду доказів встановлено, що Судом встановлено, що 08.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 08.09.2024-100000906, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 8 000 грн строком на 124 дні, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 08.09.2024. Договором визначено дату повернення кредиту 09.01.2025, можливість пролонгації договору не передбачена. Умовами договору встановлено фіксовані процентні ставки: «Стандарт» 1% за кожен день користування кредитом протягом перших двох чергових періодів, та «Економ» 0,5% за кожен день у наступних періодах. Договором передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 720 грн. та комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 720 грн. у кожному з двох чергових періодів після першого. Усі комісії та тарифи є фіксованими та не підлягають зміні протягом строку дії договору. Денна процентна ставка загальних витрат за кредитом становить 0,97%. Згідно з п. 3.1 Договору, Кредитодавець зобов`язується надати кредит у визначених розмірі та на умовах, а Позичальник повернути кредит та сплатити проценти і комісії, передбачені договором. Відповідно до п. 3.2, кредит надається виключно для задоволення особистих споживчих потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю, а Позичальник зобов`язаний не використовувати кошти для азартних ігор або перераховувати їх на рахунки організаторів азартних ігор. Пунктом 4.1 Договору визначено, що кредит надається на умовах строковості, платності та поворотності шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, у тому числі із використанням реквізитів електронного платіжного засобу. За п. 4.3 Договору днем надання кредиту є дата ініціювання платіжної операції, а днем погашення дата фактичного надходження коштів на рахунок Кредитодавця. Договір містить положення про скасувальні обставини, при яких права та обов`язки сторін припиняються, зокрема у випадку неможливості завершення платіжної операції не з вини Кредитодавця або нез`явлення Позичальника для отримання коштів. Відповідно до п. 6.1 Договору, Позичальник зобов`язаний використовувати кредит за цільовим призначенням та забезпечити своєчасне повернення кредиту і процентів шляхом внесення коштів у касу Кредитодавця або перерахування на його рахунок у строки, визначені Заявкою. Неустойка у випадку прострочення підлягає негайній сплаті з моменту пред`явлення вимоги. Також, договором передбачено сплату неустойки у розмірі 80 грн. за кожен день невиконання або неналежного виконання окремого зобов`язання. Кредитні кошти були надані шляхом перерахування на рахунок споживача, у тому числі із використанням реквізитів електронного платіжного засобу, зазначених у договорі. ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання в повному обсязі. Встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 18 400 грн., що складається з: 8\~000 грн. - основний борг, 4\~960 грн. проценти, 1\~440 грн. - додаткова комісія, 4\~000 грн. неустойка. Зазначена заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком. Разом з тим судом встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату за кредитом у сумі 3\~200 грн. 08.10.2024, що враховано позивачем при формуванні довідки про заборгованість та розрахунку позовних вимог. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України та нормами Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію». З огляду на положення частини 1 статті 202\~Цивільного кодексу\~України укладена між сторонами угода визнається правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч. ч. 2 та 4 статті 202\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що двосторонні правочини є договорами, в яких погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У постанові КЦС ВС від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 Верховний суд зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 зазначено: «Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Тому укладення договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що статтею 204\~ЦК України\~ регламентована презумпція правомірності правочину. Так, відповідно до наведеної норми права правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Жодних судових рішень про визнання укладеного між сторонами правочину недійсним або встановлення його нікчемним суду не надано. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами статті 530 ЦК України, обумовлено що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене належна до стягнення з відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором №08.09.2024-100000906 від 08 вересня 2024 року складає 18 400 грн., що складається з: 8\~000 грн. - основний борг, 4\~960 грн. проценти, 1\~440 грн. - додаткова комісія, 4\~000 грн. - неустойка. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився та належними доказами не спростував доводи позивача, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, та враховуючи те, що умовами кредитного договору встановлено обов`язок позичальника повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, визначені договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення вказаної суми заборгованості. На підставі аналізу наведених норм законодавства та досліджених судом доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved