Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що між нею та [PERSON] 16.09.2024 року було укладено договір позики. Вона передала позичальнику грошові кошти у сумі 27\~000 грн. Факт укладення договору позики, а також отримання 27\~000 грн. відповідачем підтверджується розпискою від 16.09.2024 року. Починаючи з 25 вересня 2024 року вона протягом двох місяців вимагала повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. 02 грудня 2024 року відповідач повернув частину коштів, а саме 1500,00 грн., а також частину, а саме 1500,00 грн. 07 грудня 2024 року. Після цих двох транзакцій, відповідач припинив надсилати кошти і до теперішнього часу борг не повернув. Просить позов задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу скеровувалася копія ухвали Франківського районного суду м.Львова від 23.06.2025 року, на адресу його зареєстрованого місця проживання [ADDRESS] , засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R06703 3476016, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15. Відповідач відзиву, а також будь-яких клопотань на адресу суду не направляв. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13\~ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з ч.1, 2\~ст.13ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями\~12,\~81ЦПК України\~визначено,що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] склали боргову розписку, згідно якої, відповідач зобов`язувався повернути кошти позивачці у розмірі 27\~000,00 грн. до 25.09.2024 року. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У частині першій\~статті 1049ЦК\~України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок». Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21). З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі\~статтею 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22). Відсутність в розписці відомостей про час та місце її складання не свідчить про її безгрошовість. Враховуючи те, що відповідач не виконав в повному обсязі зобов`язань з повернення грошових коштів за договором позики, тому позовні вимоги про стягнення боргу слід задовольнити. Таким чином, заборгованість відповідача за борговою розпискою залишається непогашеною, становить 24\~000, 00 грн., і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язань з повернення грошових коштів за договором позики, тому позовні вимоги про стягнення боргу слід задовольнити. Згідно з ч.2ст.\~141\~ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаться на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved