Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом\~в якому\~просить визнати за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на будинок [ADDRESS] , загальною площею 177,8 кв.м. В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Право власності підтверджується ордером від 05 квітня 1985 року, договором купівлі-продажу будинку від 25.06.1993р., довідкою про сплату за будинок. З метою приведення документації на нерухоме майно, а саме на будинок [ADDRESS] , оскільки відсутня державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 24.02.2025р. позивач звернувся до державного реєстратора з метою внесення відомостей щодо права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 16 червня 2025 року за №79455663 державним реєстратором було надано відмову у здійсненні державної реєстрації, оскільки не вдалося перевірити відомості про здійснення державної реєстрації нерухомого майна до 01 січня 2013 року. Таким чином, позивач не може підтвердити своє право власності перед третіми особами, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив суд задовольнити вимоги позову з урахуванням обставин викладених у ньому. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача\~Милівської сільської\~військової адміністрації\~ Бериславського\~району Херсонської\~області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю з огляду на таке. Судом встановлено, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України 24.02.2022 року, позивач змушений був виїхати з с. Качкарівка Бериславського району Херсонської області. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Право власності підтверджується ордером від 05 квітня 1985 року, договором купівлі-продажу будинку від 25.06.1993р., довідкою про сплату за будинок. З метою приведення документації на нерухоме майно, а саме на будинок [ADDRESS] , оскільки відсутня державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 24.02.2025р. позивач звернувся до державного реєстратора з метою внесення відомостей щодо права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 16 червня 2025 року за №79455663 державним реєстратором було надано відмову у здійсненні державної реєстрації, оскільки не вдалося перевірити відомості про здійснення державної реєстрації нерухомого майна до 01 січня 2013 року. Тому позивач не може підтвердити своє право власності на даний житловий будинок перед третіми особами. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013р., а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому порядку копії документів тощо, необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим законом, та/або у разі, якщо відповідно документи не були подані заявником. \~ \~ \~ \~Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачами права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на момент розгляду справи. Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності на вказаний будинок. Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність спірного нерухомого майна на праві власності позивачу, але таке право не визнається, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомим майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved