Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 12 січня 2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3681500926/205682 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису. Згідно умов кредитного договору товариство надало фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до умов укладеного договору, відповідачу надано кредит в розмірі 2000 грн., строком на 30 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,85% на добу. 31 травня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3681500926/205682 від 12 січня 2020 року, укладеним з [PERSON] 03 червня 2021 року ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступило право вимоги за кредитним договором № 3681500926/205682 від 12 січня 2020 року ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», в зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26 травня 2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 5996,60 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2000 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 3996,60 грн. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитними договорами в розмірі 5996,60 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. \~ \~ \~ \~Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлялась належно кожного разу, згідно позовної заяви просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин свого неприбуття не повідомляла, будь-яких заяв чи то клопотань не направляла. При цьому, відповідач причин своєї неявки до суду не вказувала, будь-яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, не направляла, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належно в силу положень ч. 9 ст. 10, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи свого представника не направила, причин його неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Судом встановлено, що 12 січня 2020 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 3681500926/205682. За умовами вказаного договору товариство надало [PERSON] фінансовий кредит в розмірі 2000 грн. строком на 30 днів, тобто до 10 лютого 2020 року та сплатою за користування кредитом товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів на добу (п. 1.1-1.3 договору). Відповідно до умов п. 1.5 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом. Підписанням цього договору клієнт підтвердила, що: вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства; отримала від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 6.8-6.9 договору). Зазначений договір про надання фінансового кредиту та додаток № 1 до цього договору підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису R90146. Також, судом встановлено, що 31 травня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» (фактор) укладено договір факторингу № 1-31/05/21 за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31 травня 2021 року ТОВ «Гоуфінгоу» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» право вимоги до [PERSON] за договором № 3681500926/205682 від 12 січня 2020 року в сумі 5996,60 грн., з яких: 2000 грн. - сума заборгованості за тілом; 3996,60 грн. - заборгованість по відсоткам. Умови договору факторингу були виконані обома сторонами про що суд робить висновок з наявних у матеріалах справи платіжних доручень № 36 від 04 червня 2021 року та № 37 від 10 червня 2021 року. Тим самим суд встановив, що ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 3681500926/205682 від 12 січня 2020 року. Крім того, судом встановлено, що 03 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» (кредитор) та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» (новий кредитор) укладено договір № 1-03/06/2021 відступлення прав вимоги за умовами якого кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. У відповідності до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021 від 03 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» відступило ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» право вимоги до [PERSON] за договором № 3681500926/205682 від 12 січня 2020 року в сумі 5996,60 грн., з яких: 2000 грн. - сума заборгованості за тілом; 3996,60 грн. - заборгованість по відсоткам. Умови договору факторингу були виконані обома сторонами про що суд робить висновок з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 2 від 09 червня 2021 року. Тим самим суд встановив, що ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 3681500926/205682 від 12 січня 2020 року. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 3681500926/205682 заборгованість [PERSON] за вказаним договором становить 5996,60 грн., з яких: прострочене тіло в розмірі 2000 грн.; прострочені відсотки в розмірі 3996,60 грн. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» врегульовано правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та первісним кредитором існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За такого, суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання нею умов укладеного договору про надання фінансового кредиту та непогашення дійсної заборгованості, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення на його користь установленої судом заборгованості, яка у цій справі є підтвердженою належними, допустимим і достовірними доказами, у тому числі й їх сукупністю. Як наслідок, цей позов підлягає задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача належить стягнути 2422 грн. 40 коп. судового збору, що становить 100 відсотків задоволених вимог. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується правилами ст. 137 ЦПК України і вважає, що розмір цих витрат належно доведений і обґрунтований, оскільки в матеріалах справи наявні: договір № 11/07/2025 про надання правової допомоги від 11 липня 2025 року; акт про отримання правової допомоги від 15 вересня 2025 року; рахунок № 15.09.2025-8 від 15 вересня 2025 року; платіжна інструкція кредитного переказу коштів № 9541 від 15 вересня 20025 року, згідно якої ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» сплачено кошти за правничу допомогу згідно договору правової допомоги від 11 липня 2025 року; документи, що підтверджують надання професійної правової допомоги адвокатом. Враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру цих витрат та недоведеність їх не співмірності, не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає, що ця вимога позивача підлягає задоволенню у розмірі, що ним визначений і доведений, а саме - у розмірі 10500 грн. Крім цього, суд не убачає підстав для відхилення тих правових норм, на які представник позивача посилався в позовній заяві, оскільки всі вони визначені правильно і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. З цих підстав,

Outcome: approved