Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 22.04.2012 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 13. У період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Також, у період шлюбу, 04.01.2017 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №09, подружжя за спільні кошти придбало житловий будинок загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 15,2 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0721 га, кадастровий номер 2125387100:01:008:0119. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за позивачкою [PERSON] , що підтверджується інформацією (довідкою) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77726602 від 04.01.2017 р. щодо об`єкта нерухомого майна № 1142466021253. 20.11.2020 року за рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Позивачка бажає поділити вказаний будинок у судовому порядку, визнавши за відповідачем право власності на 1/4 частки вказаного житлового будинку, посилаючись на те, що більшу частку майна вважає за необхідне визнати за нею з дитиною. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивачки подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань, відзиву на позов не подав. Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 22.04.2012 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 13, який розірвано за рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20.11.2020 року по справі № 354/590/20, що підтверджується витягом №00044979086 від 14.05.2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. У період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.10.2012 року, виданим виконкомом Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Також, у період шлюбу, 04.01.2017 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №09, подружжя придбало житловий будинок загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 15,2 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0721 га, кадастровий номер 2125387100:01:008:0119. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за позивачкою [PERSON] , що підтверджується інформацією (довідкою) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77726602 від 04.01.2017 р. щодо об`єкта нерухомого майна № 1142466021253. Позивачка бажає поділити вказаний будинок у судовому порядку, визнавши за відповідачем право власності на 1/4 частки вказаного житлового будинку. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Досліджені судом докази достовірно вказують на те, що під час перебування у шлюбі подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 15,2 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0721 га, кадастровий номер 2125387100:01:008:0119, право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Враховуючи, що будинок набутий подружжям під час перебування їх у шлюбі, а отже це нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка [PERSON] заявила вимогу про визнання за відповідачем право власності на 1/4 частки будинку, визнавши за нею більшу частку будинку. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.1 ст.368 і ч.2 ст.372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно із свідоцтвом про право власності на житло частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. Враховуючи те, що відповідно до матеріалів справи спірний будинок належить на праві приватної спільної сумісної сторонам, частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За положеннями ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи наведене, вирішуючи питання поділу майна подружжя, суд не вбачає підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя у спільному майні, шляхом визнання за відповідачем меншої частки спільного будинку, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження обставин, що мають істотне значення для здійснення такого поділу. У зв`язку із цим, суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на спірний будинок за кожним зі співвласників [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1/2 частки. Отже, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до квитанції позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у загальному розмірі 1211 грн. Ціна позову в даній справі становить 29 610,75 грн. (1/4 вартості будинку від загальної вартості 118443,00 грн.). Проаналізувавши зазначені обставини у справі в їх сукупності та приймаючи до уваги те, що рішенням суду позовні вимоги позивачки задоволено частково, суд приходить до висновку, що на користь позивачки [PERSON] з відповідача [PERSON] стягненню підлягає 605,50 грн. витрат за оплату судового збору, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог та складає 50 % від заявлених позовних вимог.

Outcome: partial