Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

В жовтні 2025 року позивач [PERSON] вважаючи себе батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області через систему Електронний суд із позовом до [PERSON] про визнання батьківства щодо вказаної дитини. Позов обгрунтований тим, що протягом 2018-2020 років позивач [PERSON] проживав в с. Листвина Корсунь-Шевченківського району без реєстрації шлюбу та вів спільне господарство з відповідачкою [PERSON] . Сторони у справі мали близькі стосунки та планували створити родину. 01 січня 2021 року позивач, на грунті неприйнятної поведінки відповідачки [PERSON] , яка сталася в присутності рідних позивача у новорічну ніч, за взаємною згодою з відповідачкою припинили спільне проживання, після чого остання виїхала з його будинку і стала проживати окремо, періодично змінюючи місця свого проживання. Про свою вагітність та її перебіг відповідачка позивачу не повідомляла, фактично приховавши цей факт. [INFO] відповідачка в м.Корсуні-Шевченківському народила дитину хлопчика, якому було присвоєно ім`я [PERSON] . 21 липня 2021 року відповідачка отримала в Корсунь-Шевченківському відділі держаної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження на новонародженого сина [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження дитина отримала прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] » а по батькові « [PERSON] ». При цьому відомості про батька дитини в актовому записі були записані за вказівкою матері, в порядку ст.135 Сімейного кодексу України, оскільки на той час вона не перебувала у шлюбі як на час вагітності, так і на час пологів. Про народження дитини та її анкетні дані позивач довідався, випадково зустрівши відповідачку в м.Сміла Черкаської області влітку 2022 року. Зважаючи на період спільного проживання та близьких стосунків, зовнішньої схожості дитини на нього, у позивача виник сумнів щодо причетності іншого чоловіка, окрім нього, до народження дитини відповідачки. Згодом, відповідачка вийшла заміж за іншого чоловіка і змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У зв`язку з вказаними обставинами дитина позивачки спочатку проживала з нею в новоутвореній сім`ї, а через короткий проміжок часу у близьких родичів останньої. Місце перебування дитини на теперішній час позивачу невідоме, що викликає у нього тривогу за її безпеку. Разом з тим, позивач переконаний, що дитина відповідачки є його сином. До вказаної дитини він відчуває батьківські почуття, на його утримання він при зустрічі з відповідачкою надав останній значні кошти, яких було достатньо для належного утримання дитини і самої позивачки. Окрім цього, позивач запропонував відповідачці внести зміни до реєстраційних документів і записати його батьком хлопчика з метою організації його належного утримання і виховання. Натомість, відповідачка, постійно змінюючи свою думку щодо вказаного питання від згоди до відмови, врешті погодилися на внесення змін до актового запису про народження дитини, але в призначений час не прибула в органи реєстрації цивільного стану без пояснення причини своєї поведінки. Не зважаючи на таку поведінку матері дитини, позивач згодом зміг повторно переконати її спільно з ним звернутися в органи реєстрації актів цивільного стану для внесення змін у реєстрацію дитини. 26 вересня 2025 року відповідачка повторно не з`явилася до Городищенського відділу РАЦС, оскільки перебувала в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з такими обставинами [PERSON] запропонував відповідачці нотаріально підтвердити визнання останньою його батьківства щодо спільної дитини. 29 вересня 2025 року відповідачка [PERSON] надала позивачу нотаріально завірену заяву, в якій визнала біологічне батьківство [PERSON] щодо [PERSON] та не заперечила проти видачі нового свідоцтва про народження дитини з внесенням нових даних про батька. За таких обставин, виходячи з вищих інтересів дитини, забезпечення належних умов її виховання і утримання, позивач звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства. Ухвалою суду від 04.11.2025 року було відкрите провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 04.12.2025 року за правилами загального позовного провадження. У межах установленого судом строку відповідачка відзив на позов не подала, направивши до суду заяву про визнання позову повністю, розгляд справи у її відсутність та небажання надавати дитину для відібрання біологічних зразків для експертного дослідження ДНК. Третя особа - Городищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у відсутність представника вказаного відділу, вирішення позову залишили на розсуд суду. За таких обставин судове засідання було відкладене на 16.12.2025 року та повторно викликано відповідачку у суд. В призначений час відповідачка повторно не з`явилася у суд без пояснення причин неявки, у зв`язку з чим, враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог, відсутність заперечень щодо батьківства позивача, небажання останньої надавати дитину для відібрання біологічних зразків для судової медичної експертизи, приймаючи до уваги зміст її нотаріально завіреної заяви про визнання батьківства [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , суд визнав можливим в порядку ст.200 ЦПК України ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Заперечень від інших учасників щодо ухвалення рішення у відсутність відповідачки до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Судом встановлено, що протягом 2018-2020 років позивач [PERSON] проживав в с. Листвина Корсунь-Шевченківського району без реєстрації шлюбу та вів спільне господарство з відповідачкою [PERSON] . Сторони у справі мали спільний побут, близькі стосунки та планували створити родину. 01 січня 2021 року через неприйнятну поведінку відповідачки у побуті позивач припинив спільне проживання з останньою, у зв`язку з чим остання виїхала з його будинку і стала проживати окремо, періодично змінюючи місця свого проживання. Про вагітність відповідачки, її перебіг позивачу не було відомо, оскільки відповідачка приховала від нього ці обставини. 05 липня 2021 року, тобто у строк менший ніж строк біологічної вагітності жінки, що минув після припинення стосунків у сторін, відповідачка в м.Корсуні-Шевченківському народила дитину хлопчика, якому було присвоєно ім`я [PERSON] , що вказує на зачаття дитини у період проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю. 21 липня 2021 року відповідачка отримала в Корсунь-Шевченківському відділі держаної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження на новонародженого сина [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження дитина отримала прізвище « [PERSON] », ім`я « [PERSON] » а по батькові « [PERSON] ». При цьому відомості про батька дитини в актовому записі були записані за вказівкою матері, в порядку ст.135 Сімейного кодексу України, оскільки на той час вона не перебувала у шлюбі як на час вагітності, так і на час пологів. Влітку 2022 року позивач довідався про наявність дитини у відповідачки, обставини його народження у зв`язку з чим став вважати себе біологічним батьком вказаної дитини. Відповідачка беззаперечно визнає батьківство позивача щодо її дитини, підтвердивши вказану обставину своєю нотаріально завіреною заявою від 29.09.2025 року, за змістом якої усвідомлюючи значення своїх дій, діючи без застосування до неї будь-якої форми тиску, вказала, що батьком її дитини є [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] та одночасно надала згоду на внесення змін до актового запису про народження вказаної дитини і видачу нового свідоцтва про народження з внесенням змінених даних про батька. Від проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи відповідачка відмовилася, ухилившись від надання дитини для відібрання необхідних біологічних зразків. Зважаючи на встановлені обставини суд прийшов до висновку, що при вирішенні спору застосуванню підлягають такі норми законодавства. Щодо норм процесуального законодавства про ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, п`ята статті 263 ЦПК України). Статтею 200 ЦПК України передбачені судові рішення у підготовчому провадженні. Так, частиною третьою вказаної статті передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи відповідачка беззаперечно визнала батьківство позивача щодо своєї дитини, підтвердивши це заявою, завіреною в нотаріальному порядку. Окрім того, остання просила не викликати її у суд і розглянути справу без проведення судової експертизи. За таких обставин, уникаючи зайвого формалізму, враховуючи вищі інтереси дитини, суд прийшов до висновку про необхідність ухвалення судового рішення за результатами підготовчого провадження. Щодо норм матеріального права при вирішенні даного спору Статтею 51 Конституції України та ст. 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч. ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Аналіз норми ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України), отже питання щодо походження дитини від певної особи вирішується судом на підставі будь-яких доказів про це. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Разом з тим, у справі що розглядається судом, відповідачка свідомо ухилилася від проведення ДНК-тесту, не давши можливості отримати зразки біологічних речовин дитини. Відповідно до приписів ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За таких обставин, враховуючи сукупність досліджених доказів щодо спільного проживання позивача і відповідачки на момент зачаття дитини, визнання відповідачкою батьківства позивача, готовність останнього до проведення судової медичної експертизи та ухилення від вказаної експертизи відповідачки, суд задовольняє позов і визнає батьківство [PERSON] щодо дитини відповідачки, оскільки це відповідає вищим інтересам самої дитини у зв`язку з набуттям нею реальної батьківської турботи і виховання. Статтею 134 СК України передбачено, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктом 2.13.1. наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії» передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 2.16.4. вказаного наказу визначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином, враховуючи встановлення судом батьківства [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] виникає необхідність у внесенні змін до актового запису про народження останнього, тобто внесенню змін у прізвище дитини та її по батькові, оскільки у такий спосіб буде забезпечена родинна ідентифікація дитини та її батька. Задовольняючи позов суд за клопотанням позивача залишає за ним понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved