Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

29.11.2025 представник відповідача Калінін С.К. сформував через систему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення по справі № 357/13646/25. Вказана заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2025, були частково задоволені позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 212663093 від 21.10.2020 у розмірі 22 254,50 грн та судові витрати у сумі 2026 грн. 35 коп. Тобто, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов задоволено у розмірі 37,37 %. Адвокат Калінін С.К. в межах вказаної цивільної справи № 357/13646/25 надавав правову допомогу на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 12.09.2025. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначав про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу (правову) допомоги в розмірі 7 000,00 грн та просив стягнути вказані витрати з позивача. А також, повідомляв, що разом з відзивом на позовну заяву не можуть бути подані докази на підтвердження оплати судових витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги, що пов`язано із визначеним в договорі порядком розрахунків між сторонами. Так, пунктом 2 Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 12.09.2025 визначено, що за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 7 000,00 грн., у строк до набрання судового рішення законної сили у справі, що визначена предметом Договору. Однак, рішенням суду від 28.11.2025 не вирішено питання щодо відшкодування відповідачу судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому представник відповідача просить вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 4 384,07 грн. Заперечуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, ТОВ «Юніт Капітал» подано заперечення, в яких зазначено, що за надані адвокатом послуги встановлені довільно, без урахування об`єктивних факторів, що впливають на їх вартість. Окрім того, представником відповідача не вказано кількість годин які представник відповідача витратив на кожну надану послугу. Представник позивача зазначає, що розмір витрат на професійну правову допомогу є необгрунтованим із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Розгляд позовної заяви в суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, також не може свідчити про її складність, як того вимагає частина четверта статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного представник позивача вважає необгрунтованим, відносно складності справи, стягнення правничої допомоги з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» у розмірі 4 384,07 грн. Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків. Встановлено, що Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своїм рішенням від 28 листопада 2025 року частково задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», стягнув з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 212663093 від 21.10.2020 у розмірі 22 254,50 грн та судові витрати у сумі 2026 грн. 35 коп., в решті позовних вимог відмовив. За змістом ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, 29.11.2025 представник відповідача сформував через систему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених витрат на правову допомогу, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного рішення. Згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду було надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 12.09.2025; додаток № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.10.2025; ордер на надання правничої допомоги. Згідно з п. 1.1. договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25, укладеного 12.09.2025 між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] ,\~ предметом даного договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту по справі № 357/13646/25 за позовом ТОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до п. 2 додатку № 1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25, за надання професійної правничої допомоги, передбаченої в п.п. 1.1. договору клієнт сплачує бюро гонорар\~ (винагороду) в розмірі 7 000,00 грн, у строк до набрання рішенням законної сили, у справі, що визначена предметом договору. Згідно акту виконаних робіт від 11 жовтня 2025 року сторонами погоджено, що бюро надало, а клієнт Шейна Н.Є. отримав юридичні послуги у формі усної консультації, вивчення та аналізу позовної заяви з додатками, складання, оформлення та подання до суду позовної заяви по справі 357/13646/25. Обсяг виконаних робіт - 14 год. Вартість послуг - 7000,00 грн. Отже, розмір витрат на правову допомогу, який обумовлений сторонами склав 7 000 гривень. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Так, суд вважає необгрунтованим клопотання представника позивача про повну відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, оскільки стороною відповідача належно обґрунтовано та підтверджено надання правничої допомоги адвокатом Калініним С.К. клієнту [PERSON] , яка була необхідною для захисту позиції сторони відповідача\~ під час розгляду справи № 357/13646/25, внаслідок чого позовні вимоги були зменшені, та позов задоволено, у відсотковому співвідношенні, -\~ на 37,37 %. Окрім того, сам позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача саме таку суму витрат на правничу допомогу (7000 грн). А тому, враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру відмовлених вимог, та\~ оскільки судом було відмовлено позивачу у задоволенні вимог у відсотковому співвідношенні на 62,63% (100% - 37,37 % задоволених вимог), то судові витрати, які підлягають до стягнення з позивача становитимуть\~ 4384,10 грн. (7000 х 62,63% :100), що і підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: partial