Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представниця позивачів [PERSON] у вересні 2024 року звернулася до суду із указаним позовом в інтересах [PERSON] , [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що позивачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Підставою для проживання позивачів у вказаній квартирі є ордер на жиле приміщення №\~94, виданий виконавчим комітетом Тростянецької ради народних депутатів від 29.09.1994. Зазначена квартира складається із двох ізольованих кімнат, жилою площею 25,4 кв.м. Під час окупації м. Тростянець, а саме внаслідок артобстрілу військовими РФ будинок [ADDRESS] , де розташована квартира позивачів, був зруйнований. З метою отримання компенсації позивачі намагалися зареєструватися через застосунок «Дія», але так як у реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація про власників вказаного майна не внесена, останні не змогли завершити дані дії. Право власності на спірну квартиру позивачі не встигли своєчасно зареєструвати, тому будь-які відомості про право власності на квартиру відсутні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивачі з 1999 року фактично, добросовісно, відкрито, безперервно володіли та користувалися квартирою, утримували її, ремонтували. Таким чином позивачі у відповідності до законодавства набути право власності на спірну квартиру, однак не мають можливості зареєструвати право власності у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Посилаючись на зазначені обставини представниця позивачів просить суд: 1) визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 житлової двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 25,4 кв.м., яка складається із двох ізольованих кімнат; 2) визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 житлової двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 25,4 кв. м., яка складається із двох ізольованих кімнат; 3) зобов`язати КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» зареєструвати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлової двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 25,4 кв. м., яка складається із 2 ізольованих кімнат; 4) зобов`язати КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» зареєструвати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлової двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 25,4 кв.м., яка складається із 2 ізольованих кімнат. Ухвалою суду\~від 05.11.2024\~було прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі за\~правилами загального\~позовного провадження,призначено підготовче засідання. 07.01.2025 представниця позивачів подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій вказала, що позивачам була передана у користування також і квартира [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] були переплановані в один загальний будинок. Таким чином квартира складається із трьох житлових кімнат, тамбуру, двох коридорів убиральні, ванни, кухні, кладової, сходів, загальною площею 76,6 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м. Тому представниця позивачів просить суд: 1) визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 35,2\~кв.м., яка складається із трьох ізольованих кімнат; 2) визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 35,2 кв.м., яка складається із трьох ізольованих кімнат; 3) зобов`язати КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» зареєструвати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 35,2 кв.м., яка складається із трьох ізольованих кімнат; 4) зобов`язати КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» зареєструвати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 35,2 кв.м., яка складається із трьох ізольованих кімнат. Протокольною ухвалою суду від 07.01.2025 було прийнято заяву про збільшення позовних вимог та за клопотанням представниці позивачів витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 14.04.2025 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити вимоги. Також позивачка вказала, що з 1994 року вона разом із чоловіком постійно проживали у спірній квартирі до 23.03.2022. За час проживання у квартирі робили ремонт, доглядали за майном. Коли проводилася приватизація, вони не приватизували квартиру, у БТІ не зареєстрували. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився та не повідомив про причину неявки. Представники відповідача та третьої особа у судове засідання також не з`явилися, не повідомили суд про причину неявки та не подали заяв по суті справи. Заслухавши пояснення позивачки, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що спір виник із цивільних правовідносин, позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом установлено, що 29.09.1994 на ім`я [PERSON] із сім`єю у складі її чоловіка [PERSON] , виконавчим комітетом Тростянецької міської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому від 28.09.1994, був виданий ордер за №\~94 на право займати жиле приміщення жилою площею 25,4 кв.м., яка складається із двох ізольованих кімнат за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). 30.09.1994 позивачі зареєстрували адресу місця свого проживання у вказаній квартирі (а.с.\~8-10). З довідки виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 14.01.2025 за № 15, а також матеріалів інвентарної справи на нерухоме майно по [ADDRESS] , вбачається, що право власності на нерухоме майно за вказаною адресою зареєстроване за такими особами: квартира [ADDRESS] - [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіником О.Д., 21.05.2018, реєстровий №\~865; квартира [ADDRESS] [PERSON] -1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина та [PERSON] 1/3 частина, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Тростянецької міської ради від 27.12.2012 (а.с. 69). Також з матеріалів інвентарної справи на нерухоме майно по [ADDRESS] , вбачається, що за вказаною адресою розташована двоповерхова нежитлова будівля позначена на плані під літ. А, А1, а, а1, пд. Однією зі складових даної будівлі, а саме, що позначена на плані під літ. А1, є квартира, яка складається із трьох житлових кімнат, тамбуру, двох коридорів, убиральні, ванни, кухні, кладової, сходів, має загальну площу 76,6 кв.м. та житлову площу 35,2 кв.м. Згідно звіту № 21/7-22-1 складеного ТОВ «АЗОВ-ГАРРЕТ» за результатами обстеження житлової квартири б/н за адресою: [ADDRESS] виявлені дефекти і пошкодження будівельних конструкцій, спричинені військовими діями. Об`єкт не придатний для використання за цільовим призначенням, повністю втратив свою економічну цінність, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь та характер яких свідчить про небезпеку аварійного обвалення об`єкта (зруйновані об`єкти). Рекомендовано виконати роботи із демонтажу об`єкта (а.с. 25-33). Відповідно до матеріалів технічного паспорта, квартира б/н, що розташована по [ADDRESS] , складається із трьох житлових кімнат, тамбуру, двох коридорів, убиральні, ванни, кухні, кладової, сходів, має загальну площу 76,6\~кв.м. та житлову площу 35,2 кв.м. (а.с. 59-62). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає сім`ю позивачів з 1996 року, вони товаришували. Їй відомо, що позивачі проживали у двоповерховій квартирі по [ADDRESS] . При окупації м. Тростянець будинок позивачів згорів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 1994 році позивачка та ще одна людина вирішили помінятися квартирами. Було проведено засідання профспілкового комітету та міська рада видала ордер на квартиру по [ADDRESS] . З 1994 року позивачі весь час проживали в цій квартирі допоки квартиру не було зруйновано наприкінці березня 2022 року. Отже, судом установлено, що позивачі вселилися у спірну квартиру на підставі ордера та проживали там з 1994 року по березень 2022 року. У встановленому законом порідку позивачі не приватизували квартиру та не зареєстрували право власності. На даний час квартира як об`єкт нерухомості фактично знищена. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер на проживання це документ, що дає право на\~вселення\~у надане житло (державного чи комунального фонду) та є підставою для подальшого оформлення\~договору найму\~(оренди). Ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер дає\~право користування,\~але не\~право розпорядження, що обмежує продаж чи здачу в оренду. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації та оформити договір найму, що у подальшому надає право громадянину взяти участь у приватизації. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №\~522/1029/18, зазначено, що відповідно до\~статті 392 ЦК України\~особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати особою документа, який засвідчує її право власності. Передумовою для застосування\~статті 392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 Цивільного кодексу України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої\~статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Згідно вимог ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд враховує доводи позивачів про те, що вони з вересня\~1994\~року до\~березня 2022\~року проживали у квартирі [ADDRESS] . Однак власниками квартири, що розташована за вказаною адресою, згідно досліджених судом правовстановлюючих документів, є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Фактично позивачами заявлено вимогу про визнання права власності на квартиру, яка є складовою нежитлової будівлі по [ADDRESS] , однак дана квартира є фактично знищеною з березня 2022 року, що підтверджується звітом складеним ТОВ «АЗОВ-ГАРРЕТ». Відповідно до положень ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачі не набули права власності на квартиру до її знищення, тому визнання права власності на знищене нерухоме майно суперечитиме положенням цивільного законодавства. Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені позивачами судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed