Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

12.09.2025 ТОВ «Черкасиенергозбут» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 7771,68 гривень, інфляційні втрати Товариства, 3% річних та судовий збір. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розміщений на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут», внаслідок чого за об`єктом побутового споживача по [ADDRESS] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач зареєстрований у цьому житловому будинку, а тому як співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна. Посилаючись на ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» позивач стверджує, що відповідач несе солідарну відповідальність за зобов`язанням з оплати за спожиту електричну енергію, оскільки зареєстрований та проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Станом на день звернення з позовом до суду розмір боргу склав 7771,68 гривень і утворився він за період з 01.06.2022 по 28.02.2025. Заява позивача про видачу судового наказу залишена без задоволення, тому він звернувся до суду з цим позовом і просить стягнути з відповідача борг за спожиту електричну енергію. Постановленою 13.10.2025 ухвалою відкрите провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача Гусляков П.І. заявлені вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. Також представник позивача зазначив, що власником житлового будинку [ADDRESS] була матір відповідача і з січня 2019 року до вересня 2025 року усі рахунки на оплату спожитої електричної енергії складалися на її ім`я, особовий рахунок також був відкритий на ім`я матері позивача [PERSON] . Однак, отримавши відомості про смерть [PERSON] , позивач особовий рахунок переоформив на відповідача і квитанції на оплату за спожиту електричну енергію створив на його ім`я. До заяви про видачу судового наказу додавалися копії квитанцій на ім`я [PERSON] , а до позовної заяви на ім`я [PERSON] . Також, за доводами представника позивача, постачання електричної енергії відповідачу у лютому 2025 року припинене, тому і боргу за цей період немає. За неофіційними даними власником будинку зареєстрований покійний нині батько відповідача [PERSON] . Спадкові права після його смерті і смерті його дружини [PERSON] не оформлялися. Відповідач у судове засідання не з`явився, поштові відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі, копією позовної заяви з додатками та судовими повістками про виклик відповідачу вручені не були, конверти повернуті суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. В силу положень п. 3 ч.8 ст. 128 та ч.1 ст. 131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до такого висновку і такого рішення. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнятою 25.09.2018 постановою №1092 ТОВ «Черкасиенергозбут» видала ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу. Побутовий споживач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 2005 року, що підтверджують відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.42) та довідка Новоміського старостинського округу Монастирищенської міської ради Черкаської області. За змістом виписки з особового рахунку [NUMBER] на ім`я [PERSON] станом на 01.01.2019 боргове сальдо складає 170,00 гривень. Із вересня 2019 року по лютий 2020 року електрична енергія не споживалася, тому відсутні і нарахування і сплата за її використання; борг в 734,09 грн. сплачений у березні 2020 року; з квітня 2020 року споживання електричної енергії відновлене, але оплата за її використання припинена з липня 2022 року. Розмір боргу на кінець січня 2025 року становить 7771,68 гривень (а.с.17-19). Відповідно до деталізації розрахунків за спожиту електричну енергію за період з червня 2022 року по лютий 2025 року лічильник 9467493 станом на 01.01.2022 мав показник 244, а станом на 26.02.2025 2207(а.с.20-31). За вказаний період усі рахунки створені на ім`я відповідача. Монастирищенська філія ВСП «Уманські енергетичні мережі» на запит позивача 06.06.2025 повідомила, що за період 01.06.2022 28.02.2025 споживачем за адресою [ADDRESS] Місто спожито 1963 кВт*г електричної енергії (а.с.39). 01.09.2025 на адресу відповідача надіслана вимога про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію (а.с.33-37). Відомостей про розгляд відповідачем цієї вимоги суду не надано. До позову приєднана паперова копія Договору на постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №711500, який є публічним договором приєднання і який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим не побутовим споживачам постачальником універсальних послуг ТОВ «Черкасиенергозбут» (а.с.8-12). За умовами цього правочину від імені ТОВ «Черкасиенергозбут» на підставі довіреності від 19.12.2024 уповноважений діяти Гусляков Павло Іванович (а.с.8). Відповідно до п.2.1. Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, долученого представником позивача до позовної заяви, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Згідно п.1.1. вказаного правочину, цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього Договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору. Пунктом 6.2 вказаного Договору визначене зобов`язання споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору. Також до цього публічного Договору приєднання додані неоформлені і не підписані споживачем паперові копії Заяви приєднання та Комерційної пропозиції «Побут» (а.с.13,14). Виписка є Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 19.12.2019 підтверджує, що позивач зареєстрований як юридична особа і правом діяти від його імені без довіреності уповноважений керівник Самойленко Руслан Юрійович (а.с.15). Згідно з відповіді №2101281 від 08.12.2025 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про зареєстроване право власності відповідача на об`єкти нерухомості відсутні. Надана представником позивача копія Свідоцтва № [NUMBER] від 19.10.1987 підтверджує, що житловий будинок по [ADDRESS] на праві власності належав [PERSON] . Постановою Верховної Ради України №337-XIV від 22.12.1998 з меж міста Монастирище Монастирищенського району Черкаської області виділено територію колишнього села Нове Місто в окремий населений пункт і відновлене йому колишнє найменування - село Нове Місто. Тобто, житловий будинок [ADDRESS] з 1998 року розташовується в селі Нове Місто Уманського району Черкаської області. Відповідно до частини\~першої\~статті\~2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті\~8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті\~129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею\~15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею\~89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Згідно зі статтею\~1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ч.1 чт. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до\~частин першої,\~третьої статті\~1268\~ЦК України,\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її.\~ Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297, статті 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням того, що [PERSON] і відповідач [PERSON] щонайменше з 2005 року проживали у житловому будинку [ADDRESS] , власником якого виступав [PERSON] , то права і обов`язки померлої особи перейшло до відповідача. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 10.12.2017 законодавцем прийнятий Закон України «Про житлово комунальні послуги» в новій редакції, але в дію його норми вступили з 01.05.2019. Стаття 5 цього Закону унормовує, що до житлово комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу електричної енергії. За змістом статті 12 цього Закону в редакції на час виникнення спірних правовідносин надання житлово комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача (ч.1 ст. 13 Закону в редакції на час виникнення спору). З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь яка сторона, надавши другій стороні проект відповідно договору (змін до нього), складеного згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю на отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним в редакції запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачене Законом (ст. 13 Закону в редакції на час виникнення спору). Пункт 3 прикінцевих та перехідних положень визначає, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. З урахуванням встановлених обставин, існування яких перевірене наданими стороною позивача доказами, відповідач з 2005 року зареєстрований і проживає в будинку [ADDRESS] . До 1998 року село перебувало у складі міста Монастирище. І хоча доказів того, що відповідач у встановленому порядку оформив свої спадкові права та отримав свідоцтво про право на спадщину суду не надано, але, з урахуванням того, що і відповідач і його батьки мали одне спільне зареєстроване місце проживання, суд приходить до висновку, що обов`язок оплачувати витрати за спожиту електричну енергію перейшов до відповідача [PERSON] . Крім іншого, суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Доказів того, що на адресу відповідача позивач надсилав проект договору про надання послуг з постачання електричної енергії суду не надано. Зі змісту паперової копії Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг суд встановив, що такий договір приєднання міг бути укладений не раніше 19.01.2025, позаяк представник ТОВ «Черкасиенергозбут» тільки 19.12.2024 отримав повноваження діяти від імені постачальника (а.с.8). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України\~\~від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (чинного\~\~на січень 2019 року) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом\~\~5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Гарантованому п. 1 частини першої ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» ( в чинній з 01.05.2019 редакції) праву споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів кореспондує його обов`язок \~оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч.2 ст. 7 Закону в чинній з 01.05.2019 редакції). Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Відповідач у встановленому законом порядку не відмовлявся від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було. Крім того, згідно з розрахунку заборгованості відповідач частково здійснював оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання ним свого обов`язку оплачувати надані послуги. Ураховуючи те, що\~ [PERSON] належним чином не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг з постачання електричної енергії, внаслідок чого за період з 01.11.2022 по 31.01.2024 включно утворилася заборгованість у визначеному позивачем розмірі, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Оскільки факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги доведений позивачем, і\~правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог\~статті 509 ЦК України,\~тому позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.\~\~ Зважаючи на наведене, стягненню з відповідача підлягає 7771,68 гривень боргу за поставлену електричну енергію, 395,23 грн. інфляційних втрат позивача та 140,73 грн. 3% річних від простроченої суми. Позивачем понесені документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за чинним на момент звернення до суду ставкою 3028,00 гривень (а.с.46-47). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved