Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період роботи з 17.02.2022 по 28.08.2025 в сумі 279000 грн. та компенсаційні виплати за невикористану щорічну відпустку за 2022-2024 роки в сумі 27000 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що з 17.02.2022 був прийнятий на посаду водія в ПП «Транс Петроль» із розміром щомісячної заробітної плати 9000 грн, однак 07.03.2022 був мобілізований [INFO] . Відповідачем допущено заборгованість з виплати заробітної плати, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 02.09.2025 відкрито провадження у цій справі та відповідно до положень ст. 279 ЦПК України ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 41). 18.09.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підставі заяви позивача від 17.02.2022, цього ж дня відповідачем було видано наказ про прийняття на роботу на посаду водія автотранспортного засобу з випробувальним терміном в один місяць. У наказі про прийом позивача на роботу від 17.02.2022 визначено про надання працівником заяви про перерахування заробітної плати на банківську картку з вказівкою її реквізитів, однак позивач цієї вимоги не виконав. В подальшому на підставі телефонограми позивача було прийнято наказ, згідно якого [PERSON] увільнено від роботи з 07.03.2022 у зв`язку з призовом на військову службу до ЗСУ. Відповідно до наказів відповідача, що стосувалися трудових відносин, оплати праці, дотримання вимог чинного законодавства, у зв`язку з призовом позивача на військову службу до лав ЗСУ, на відповідача лише у період з 07.03.2022 по 19.07.2022 покладався обов`язок виплачувати позивачу середній заробіток. Однак, позивачем не було надано відповідачу заяву про перерахування заробітної плати на банківську картку з вказівкою її реквізитів. Сума заборгованості відповідача перед позивачем за бухгалтерським обліком за період з 17.02.2022 по 19.07.2022 становить 26386,93 грн (а.с. 47-63). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача з підстав викладених у відзиві позов визнав частково у сумі 26386,93 грн, вважає, що не має законних підстав для задоволення позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.02.2022 прийнятий на роботу в ПП «Транс Петроль» водієм згідно наказу від 17.02.2022 №3-0000000041 (а.с. 54). Даний факт у судовому засіданні підтвердив представник відповідача. Згідно повідомлення сьомого відділу [INFO] №7/2195 від 11.03.2025 позивача з 07 березня 2022 року призвано на військову службу до лав Збройних Сил України (а.с. 7). Наказом відповідача від 07.03.2022 №22/3-3 [PERSON] увільнено від роботи з 07 березня 2022 року у зв`язку із призовом на військову службу до лав ЗСУ (а.с. 55). Згідно наказу ПП «Транс Петроль» №24/30-2 від 30.04.2024 у відповідності до підпункту 17 пункту 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року бухгалтерією вказаного підприємства припинено нарахування позивачу середнього заробітку, підготовлено та надіслано до ПФУ повідомлення про помилковість нарахування заробітної плати [PERSON] , а також здійснено сторнування за бухгалтерським обліком нарахованої та не виплаченої зарплати позивачу у період з 19 липня 2022 року по 30 квітня 2024 року (а.с. 56). Згідно довідки відповідача №15/09 від 15.09.2025 заборгованість ПП «Транс Петроль» по виплаті [PERSON] заробітної плати за період з 17.02.2022 по 19.07.2022 становить 26386,93 грн (а.с. 59). Вірність розрахунку даної суми заборгованості, яка визнається відповідачем, позивачем та його представником не заперечується. Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції станом на 07.03.2022) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Натомість Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року (підпункт 17 пункту 1 розділу І) у частині третій статті 119 КЗпП України слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада". Отже, з 19 липня 2022 року відсутні правові підстави для збереження середнього заробітку за працівниками, які призвані на військову службу на особливий період. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково і з відповідача на його користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 26386,93 грн, яка утворилась за період з моменту прийняття позивача на роботу, тобто з 18.02.2022, та по 19.07.2022 (дата набрання чинності вищевказаним Законом). Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, таким чином рішення суду в стягнення заробітної плати в межах місячної заробітної плати необхідно допустити до негайного виконання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial