Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

09 червня 2025 року представник [PERSON] адвокат Косінцев Костянтин Вікторович звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням органу державної влади. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.04.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Найдьоною І.М. винесено постанову серії ЕНА №2010584 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП за порушення п. 2.3В ПДР та накладено стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн. В свою чергу, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2024 рішення Дзержинського (Шевченківського) районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2023 року по справі № 638/8461/24 скасовано. Ухвалено постанову, якою позовні вимоги [PERSON] - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову рядового поліції Найдьони І.М. посадової особи Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ЕНА №2010584 від 27.04.2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити справу про адміністративне правопорушення. Позивач вказує, що 24.02.2025 він звернувся до Департаменту патрульної поліції із заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, однак у квітні 2025 року отримав відмову. При цьому позивач також зазначає, що моральна шкода полягала в тому, що він майже сім місяців вважався особою, яка скоїла адміністративне правопорушення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 13.06.2025 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Представником відповідача - Державної казначейської служби в установлений законом строк подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування відзиву вказав, що Казначейство згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, Казначейство є неналежним відповідачем у справі, оскільки підставою позову є стверджувані порушення прав позивача посадовими особами Департаменту патрульної поліції. Також вказав, що рішення суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача, ще не свідчить про завдану особі моральну шкоду. Отже, моральна шкоди повинна бути доведена позивачем на загальних підставах. Представником відповідача\~ -\~Департаменту патрульної\~поліції \~в установлений\~законом строк\~подано відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~відповідач просив\~відмовити в\~задоволенні позову.\~В обгрунтування\~відзиву вказав,\~що чинне\~законодавство та\~судова практика\~говорять про\~те,\~що обов`язок\~доведення наявності\~шкоди,\~протиправності діяння\~та причинно-наслідкового\~зв`язку\~між ними\~покладається на\~позивача,\~так відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої неправомірними\~діями службових,\~посадових осіб,\~можливе лише\~тоді,\~коли між\~шкодою та\~неправомірними діями\~чи рішеннями\~є прямий\~зв`язок. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому вказав, що саме позивач повинен довести неправомірні дії чи неправомірні рішення посадових осіб по відношенню до нього і те, що в наслідок цього особі було завдано шкоди. Неправомірні дії чи рішення службової, посадової особи повинні бути підтвердженні письмово. Такими доказами можуть бути рішення суду чи інших компетентних органів, якими підтверджено незаконність дій або бездіяльності посадової особи, службової особи, зокрема це може бути висновок комісії, винесений в результаті проведення службової перевірки та вжиття заходів дисциплінарного впливу, рішення суду про визнання дій чи бездіяльності неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Також представник\~відповідача зазначив,\~що позивач\~не підтвердив\~своїх доводів\~щодо наявної\~моральної шкоди\~проведенням судово-психологічної\~експертизи,\~висновком якої\~підтверджується психологічний\~стан особи,\~наявність чи\~відсутність у\~нього переживань,\~страждань,\~особливостей сприйняття\~певної події\~тощо,\~який підтвердив\~би чи\~спростував обставини,\~які становлять\~предмет доказування. При цьому також зазначив, що рішенням Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 638/10693/25 у задоволенні позовних вимог, щодо скасування винесеної відносно позивача постанови, такої вимоги, як визнання дій працівника УПП в Харківській області ДПП в особі поліцейського роти № 1 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП рядового поліції Найдьонової І. М. протиправними та незаконними щодо винесення постанови ЕНА № 2010584 від 27.04.2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП не заявлялося, та відповідно рішення щодо такої вимоги не виносилося. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримав та просив його задовольнити. Представники першого та другого відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Представник другого відповідача у відзиві на позовну заяву просив справу розглянути без його участі. В свою чергу, заяв та клопотань від представника першого відповідача до суду не надходило. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 27.04.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Найдьоною І.М. винесено постанову серії ЕНА №2010584 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП за порушення п. 2.3В ПДР та накладено стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2024 рішення Дзержинського (Шевченківського) районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2023 року по справі № 638/8461/24 скасовано. Ухвалено постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову рядового поліції Найдьони І.М. посадової особи Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ЕНА №2010584 від 27.04.2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрито справу про адміністративне правопорушення (а.с.5-10). В свою чергу, 24.02.2025 [PERSON] звернувся до Департаменту патрульної поліції із заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, однак у квітні 2025 року отримав відмову (а.с.14-15). Суд вказує, що згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до такого протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання. Під час складення протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюють її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі №712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Велика Палати Верховного Суду також вже досліджувала питання порядку оскарження дій працівників поліції у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення та у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18 сформулювала такі висновки. Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Застосовним до розглядуваної справи є також висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, про те, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи в ДТП. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. Отже, на уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів ДТП покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду. Водночас на патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд. Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів. Отже, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом. Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення. Водночас, протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed