Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

14 жовтня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ТзОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 508605-КС-001 про надання кредиту (далі по тексту рішення - Кредитний договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у поряду, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «Бізнес позика» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 29 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Крім того, 14 листопада 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №ДУ№1 до договору № 508605-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якої ТОВ «Бізнес позика» надає [PERSON] додатково кредит в сумі 15 000, 00 гривень. Представник позивача вказує, що ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Однак, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором, з врахуванням додаткової угоди, належним чином не виконує, розмір його заборгованості станом на 04 вересня 2025 року становить 85 048,08 гривень, з яких 37 631,76 гривень - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 47 416,32 гривень - сума прострочених платежів по процентах. На підставі наведеного ТОВ «Бізнес позика» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором № 508605-КС-001 про надання кредиту від 31 серпня 2024 року в розмірі 85 048,08 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 гривень. Ухвалою судді від 06 листопада 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов. Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. Установлено, що останнє відоме місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу відповідача копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка надіслані рекомендованим листом на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідача було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що відповідає вимогам ч. 10 ст. 187, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. За наявності всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд установив, що 31 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] в електронній формі укладено договір №508605-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (Кредитний договір). 31 серпня 2024 року ТзОВ «Бізнес позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №508605-КС-001 про надання кредиту, а [PERSON] прийняв (акцептував) пропозицію щодо укладення договору. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 29 000,00 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Кредитним договором визначено такі умови: строк кредиту 24 тижнів; стандартна процентна ставка фіксована, 1% в день; комісія за надання кредиту 5 800 гривень; загальний розмір наданого кредиту 29 000 гривень; термін дії договору до 15 лютого 2025 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 71 196, 56 гривень. У п. 4.2.2 Кредитного договору сторони встановили графік платежів, відповідно до якого відповідач мав здійснити 12 платежів по 5 950 гривень. Таким чином, відповідно до умов Кредитного договору відповідач мав повернути 71 196,56 гривень, з яких 29 000 гривень тіло кредиту, 36 396,56 гривень проценти за користування кредитом. Також установлено, що 14 листопада 2024 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору (далі по тексту рішення Додаткова угода). Відповідно до п. 1 Додаткової угоди кредитодавець та позичальник підтверджують, що станом на 14 листопада 2024 року сума неповернутого позичальником кредиту становить 25 434,2 гривень. Кредитодавець та позичальник домовились, що після укладення Додаткової угоди: 1) кредитодавець додатково надає, а позичальник додатково отримує та зобов`язується повернути додатковий кредит в сумі 15 000 гривень; 2) після надання додаткового кредиту загальна сума отриманого та неповернутого кредиту складає 40 434,2 гривень; 3) продовжити строк кредиту на 75 днів, з дати укладення цієї Додаткової угоди. З урахуванням Додаткової угоди загальний строк користування за Договором становить 244 дні. Комісія пов`язана з наданням Додаткового кредиту 3 000 гривень (п. 5 Додаткової угоди). У пункті 8 Додаткової угоди сторони домовились внести наступні зміни до Договору: викласти п. 2.7 Договору в новій редакції, а саме: «2.7. Строк дії Договору: до 01.05.2025 року.»; викласти п. 4.2.2. Договору в новій редакції, а саме: «4.2.2. Сторони встановили наступний графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка: відповідно до умов Кредитного договору відповідач мав повернути 91 287,38 гривень, з яких 40 434,2 гривень частковий платіж основної суми, 47 853,18 гривень проценти за користування кредитом, 3 000 гривень - комісія за надання додаткової суми кредиту. Слід зазначити, що відповідно до Графіку платежів загальний розмір платежу [PERSON] за умови належного виконання ним умов Додаткової угоди із застосуванням зниженої процентної ставки 0,74%, передбаченої п. 6 Додаткової угоди та дотримання Графіку платежів має становити 91 287,38 гривень. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому т.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України). Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови. Суд установив, що ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, перерахувавши на банківську картку відповідача суму кредиту 29 000 гривень, а також 15 000 гривень на виконання умов Додаткової угоди. Згідно з розрахунком позивача розмір заборгованості [PERSON] за Кредитним договором станом на 31 липня 2025 року становить 100 273,68 гривень, з яких 37 631,76 гривень сума прострочених платежів по тілу кредиту; 47 416, 32 гривень сума прострочених платежів по процентах, 15 225,6 заборгованість по штрафам. Суд установив, що в межах строку дії Кредитного договору [PERSON] здійснював погашення кредиту, а саме: 14.09.2024 він здійснив платіж в розмірі 5 950 гривень; 01.10.2024 відповідач сплатив 7 854 гривень; 12.10.2024 - 5 950 гривень; 09.11.2024 5 827,8 гривень; 14.11.2024 - 1 271,7 гривень; 06.12.2024 10 045,2 гривень, 12.12.2024 7 610 гривень та 07.01.2025 10 291,68 гривень. Всього на суму 60 750, 38 гривень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За умовами укладеного між сторонами Кредитного договору та Додаткової угоди встановлений строк дії Кредитного договору до 01 травня 2025 року ( п. 2. 7 Кредитного договору в новій редакції). Також сторони погодили розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок їх розрахунку. Зокрема, сторони погодили, процентну ставку 0,74% в день (п. 6 Додаткової угоди). Таким чином, сторони погодили процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами, який становить період з 31 серпня 2024 року по 01 травня 2025 року. Суд зазначає, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам Кредитного договору та умовам Додаткової угоди, проценти за користування кредитом нараховані відповідачу в межах строку кредитування, тобто до 01 травня 2025 року включно. Щодо зарахування сплачених відповідачем коштів у рахунок погашення комісії, суд зазначає, що умовами кредитного договору сторонами було погоджено розмір одноразової комісії у сумі 5 800 гривень, що передбачено пунктом 2.5 Договору. Крім того, відповідно до умов Додаткової угоди сторони погодили сплату комісії у розмірі 3 000 гривень, що передбачено пунктом 5 зазначеної угоди. Таким чином, загальний розмір погоджених сторонами комісій становить 8 800 гривень. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, зокрема за надання кредиту. З Кредитного договору та Додаткової угоди вбачається, що кредитором встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд вважає, що зарахування здійсненого відповідачем платежу на погашення комісії є правомірною. Щодо зарахування сплачених відповідачем коштів у рахунок погашення неустойки у розмірі 6 774,40 гривень, суд зазначає. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Оскільки неустойка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, а саме з 31 серпня 2024 року по 01 травня 2025 року, то відповідач на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, неустойки. Отже, дослідивши розрахунок заборгованості, умови кредитного договору та Додаткової угоди, суд дійшов висновку, що зарахування сплачених відповідачем коштів у розмірі 6 774,40 гривень у рахунок погашення неустойки є неправомірним. За таких обставин суд вважає за можливе зарахувати зазначену суму сплачених коштів як таку, що спрямована на погашення нарахованих відсотків. Суд зазначає, що умови Кредитного договору та Додаткової угоди є чіткими та зрозумілими, а тому відповідач як споживач кредитних послуг був належним чином поінформований про умови кредитування та порядок повернення кредиту. Те, що відповідач належним чином був поінформований про умови повернення кредиту також свідчить те, що він з 31 серпня 2024 року (дата укладення Кредитного договору) до 07 січня 2025 року дотримувався погодженого Графіку платежів та вносив відповідні платежі. Однак, після 07 січня 2025 року відповідач свої кредитні зобов`язання більше не виконував, а тому ТзОВ «Бізнес позика» правомірно здійснено нарахування процентів за користування кредитом на залишок заборгованості відповідача. Суд також ураховує, що відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, а також не звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним чи визнання недійсними окремих його умов. З огляду на викладене, суд виходить із чинності укладеного між сторонами договору та обов`язковості його умов для сторін. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позичальник порушив умови Кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим позивач набув право вимагати повернення суми кредиту та сплати процентів. Розрахунок заборгованості перевірено судом на відповідність умовам договору та вимогам закону. З наведених мотивів суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 78 273,68 гривень, з яких: 37 631,76 гривень заборгованість за кредитом; 40 641,92 гривень заборгованість по відсоткам. Частиною 1ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2229,33 гривень судового збору.

Outcome: partial