Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Кролевецької міської ради про визначення йому додаткового строку терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м.Кролевець Сумської області, з тих підстав, що ним пропущений строк для прийняття спадщини з поважної причини. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.4). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове не з`явилася (а.с. 51). Відповідач Кролевецька міська рада належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, надала заяву про розгляд справи без участі її представника (а.с.49). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу за їх відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. По справі встановлено, що [INFO] в м. Кролевець помер [PERSON] , актовий запис № 126 (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки кадастровий номер 5922685900:02:001:1151, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6199 га, кадастровий номер 5922686300:09:002:1087, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3662 га, кадастровий номер 5922685900:02:001:1152, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2633 га, кадастровий номер 5922685900:02:002:0813, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1578 га, кадастровий номер 5922685900:02:002:0816, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5682 га, кадастровий номер 5922685900:02:002:0815, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3974 га, що знаходяться за межами Кролевецької ОТГ (а.с.16-27). [PERSON] земельні ділянки заповів [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] заводилася, спадщину прийняла [PERSON] (а.с.54). За змістом роз`яснення приватного нотаріуса позивачу фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [PERSON] з тих підстав, що ним пропущений строк для прийняття спадщини (а.с.28). Позивач, за змістом позову, своєчасно не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не володів інформацією щодо наявності заповіту (а.с.2). Інші спадкоємці, які прийняли спадщину і могли б надати згоду на подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини, є [PERSON] , яка є дочкою спадкодавця (а.с.63-64). За змістом позову визначення додаткового строку позивачу необхідно для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позивач не подав заяву про прийняття спадщини, за змістом ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв її. Письмова згода спадкоємців, які прийняли спадщину, на прийняття спадщини спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини відсутня. Спадкоємець за законом не відмовився від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно п. 20. Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Таким чином право на спадкування після смерті [PERSON] отримала [PERSON] , яка і прийняла спадщину. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. В матеріалах справи відсутні письмові заперечення спадкоємця, яка прийняла спадщину , на прийняття спадщини спадкоємцем по заповіту, який не прийняв спадщину. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом позовної заяви поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини зазначено, що позивач лише весною 2025 року дізнався про смерть спадкодавця та існування заповіту від родичів померлого. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Позивачем не надано суду доказів, на які він посилається як на підставу своїх вимог за позовом, а посилання на поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини зазначені позивачем в позовній заяві розцінюються як неповажні. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом не встановлено підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом не встановлено, щоб Кролевецькою міською радою порушувались, не визнавались, або оспорювалися права, свободи чи законні інтереси позивача . З цих підстав в позові до Кролевецької міської ради слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Інші доводи позивача, не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача у розмірі, який ним понесено.

Outcome: dismissed