Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на частку земельної ділянки з кадастровим номером 4610165500:02:003:0035, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0730 га, цільове призначення обслуговування житлового будинку. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 15 грудня 2011 року його батьки [PERSON] та [PERSON] подарували йому частку житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 154,6 кв.м. Будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 4610165500:02:003:0035, що за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0.0730 га та призначена для обслуговування житлового будинку, що на ній знаходиться. [PERSON] на моменту укладення Договору дарування був власником земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2008. Вказана земельна ділянка не була об`єктом дарування, хоча в силу приписів норм ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України (правило «слідування земельної ділянки за будинком») право власності на земельної ділянку також перейшло до [PERSON] на підставі договору дарування № 9693 в силу закону. В пункті 4 Договору дарування зазначено, що житловий будинок, який передається безоплатно у власність (дарунок), розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0,0730 га, кадастровий номер 4610165500:02:003:0035. Отже при укладенні Договору дарування дотримано вимоги ч. 2 ст. 377 ЦК України, ч. 1, 6 ст. 120 ЗУ України та зазначено кадастровий номер земельної ділянки, тому право власності його батька на частки земельної ділянки припинилось, а у нього виникло право власності на частку вказаної земельної ділянки в силу закону, разом із переходом права власності на частку будинку по Договору дарування. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті, [INFO] заведено спадкову справу № 6/2024. Не погоджуючись із розмірами часток по закону після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] подала позов до інших спадкоємців та колишньої дружини [PERSON] для вирішення питання спадкування в судовому порядку, за результатами розгляду якої судом затверджено мирову угоду, згідно з якою: 1/8 частка житлового будинку та 1/8 частка земельної ділянки перейшли у власність [PERSON] ; 1/8 частка житлового будинку та 1/8 частка земельної ділянки перейшли у власність [PERSON] ; 1/10 частка житлового будинку та 1/10 частка земельної ділянки перейшли у власність [PERSON] ; 3/20 часток житлового будинку та 3/20 часток земельної ділянки перейшли у власність [PERSON] . Зважаючи на вищенаведене, у нього відсутні документи на право власності на частку земельної ділянки, яка належить йому в силу закону, а тому останній змушений звертатись за захистом своїх прав до суду. За наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова, занесеною у протокол судового засідання від 12 листопада 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце судових засідань. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце судових засідань, надіслали на адресу суду заяви, у яких позов визнали та просили розглядати справу без їх участі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце судових засідань, подала суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі. Щодо вирішення спору поклалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 152 ЗК України у редакції держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №499602, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4610165500:02:003:0035, що розташована у [ADDRESS] , загальною площею 0,0730 га, цільове призначення обслуговування житлового будинку належить [PERSON] /а.с.16/. Згідно з Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 26.06.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №6382, [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0730 га в межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.15/. Відповідно до Договору дарування частки будинку від 15.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №9693, [PERSON] передав [PERSON] безоплатно у власність (дарунок) частку житлового будинку [ADDRESS] , позначеного за планом земельної ділянки літ. А-1, з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Житловий будинок, який передається безоплатно у власність (дарунок), розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0,0730 га, кадастровий номер земельної ділянки 4610165500:02:003:0035 /а.с.12-13/. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав, Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за [PERSON] , на праві приватної спільної часткової власності, зареєстровано частку власності на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору дарування реєстраційний номер 9693 від 15.12.2011 /а.с.14/. Відповідно до Витягу про реєстрацію у Спадкову реєстрі, 15.08.2024 приватним нотаріусом Німак М.О. після смерті [PERSON] заведено спадкову справу, номер у спадкову реєстрі 72847290 /а.с.17/. Окрім цього, 08.08.2025 Залізничним районним судом м. Львова затверджено Мирову угоду, укладену 05 серпня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, на наступних умовах: 1.Сторони визнають за [PERSON] право особистої приватної власності на: ? 1/8 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого належать наступні господарські будівлі та споруди: прибудова, позначена за планом земельної ділянки літ. «а-1», погріб під будівлею, позначений літ. «Пг А-1», мансарда житлова, позначена літ. «А-1», сходи, позначені літ. «а», сауна, позначена літ. «Б», літня кухня, позначена літ. «Б», вбиральня, позначена літ. «В», гараж, позначений літ. «Г», колодязь, позначений літ. «К», ворота, позначені «№ 1», огорожа, позначена «№ 2», огорожа, позначена «№ 3», в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . ?1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4610165500:02:003:0035, яка знаходиться в [ADDRESS] (загальна площа 0.0730 га), цільове призначення обслуговування житлового будинку. 2.Сторони визнають за [PERSON] право особистої приватної власності на: ? 1/10 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого належать наступні господарські будівлі та споруди: прибудова, позначена за планом земельної ділянки літ. «а-1», погріб під будівлею, позначений літ. «Пг А-1», мансарда житлова, позначена літ. «А-1», сходи, позначені літ. «а», сауна, позначена літ. «Б», літня кухня, позначена літ. «Б», вбиральня, позначена літ. «В», гараж, позначений літ. «Г», колодязь, позначений літ. «К», ворота, позначені «№ 1», огорожа, позначена «№ 2», огорожа, позначена «№ 3», в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; ?1/10 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4610165500:02:003:0035, яка знаходиться в [ADDRESS] (загальна площа 0.0730 га), цільове призначення обслуговування житлового будинку. 3.Сторони визнають за [PERSON] право особистої приватної власності на: ? 1/8 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого належать наступні господарські будівлі та споруди: прибудова, позначена за планом земельної ділянки літ. «а-1», погріб під будівлею, позначений літ. «Пг А-1», мансарда житлова, позначена літ. «А-1», сходи, позначені літ. «а», сауна, позначена літ. «Б», літня кухня, позначена літ. «Б», вбиральня, позначена літ. «В», гараж, позначений літ. «Г», колодязь, позначений літ. «К», ворота, позначені «№ 1», огорожа, позначена «№ 2», огорожа, позначена «№ 3», в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; ?1/8 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4610165500:02:003:0035, яка знаходиться в [ADDRESS] (загальна площа 0.0730 га), цільове призначення обслуговування житлового будинку. 4.Сторони визнають за [PERSON] , [INFO] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) право особистої приватної власності на: ? 3/20 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого належать наступні господарські будівлі та споруди: прибудова, позначена за планом земельної ділянки літ. «а-1», погріб під будівлею, позначений літ. «Пг А-1», мансарда житлова, позначена літ. «А-1», сходи, позначені літ. «а», сауна, позначена літ. «Б», літня кухня, позначена літ. «Б», вбиральня, позначена літ. «В», гараж, позначений літ. «Г», колодязь, позначений літ. «К», ворота, позначені «№ 1», огорожа, позначена «№ 2», огорожа, позначена «№ 3», в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; ? 3/20 частки земельної ділянки з кадастровим номером 4610165500:02:003:0035, яка знаходиться в [ADDRESS] (загальна площа 0.0730 га), цільове призначення обслуговування житлового будинку. 5.Сторони визнають за [PERSON] право особистої приватної власності в цілому на гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК № 1 «Ластівка» за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 74А. 6.Дана мирова угода є правовстановлюючим документом для державної реєстрації права власності на нерухоме майно/частки у нерухомому майні, які є предметом даної мирової угоди. 7.Сторони не обмежені у часі щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно/частки у нерухомому майні, визначене даною мировою угодою. 8.У разі невиконання затвердженої Судом мирової угоди ухвала Суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. 9.Судові витрати, понесені сторонами в ході розгляду даної справи залишаються за тою Стороною, яка їх понесла, та не підлягають компенсації. 10.Сторони домовились, що з моменту затвердження Судом даної Мирової угоди питання поділу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та яке є предметом даної Мирової угоди, вважається повністю врегульованим. Сторони не мають одна до одної будь-яких претензій з приводу майна, яке є предметом даної Мирової угоди, і в майбутньому мати не будуть. Сторони заявляють, що ані в процесі укладання цієї Мирової угоди, ані в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь - яких третіх осіб, в тому числі й держави /а.с. 20-22/. Статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтями 358, 360 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України. Так, відповідно до статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку. Згідно з пунктом 2.1 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків (далі - Положення), затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна України від 05 квітня 1996 року № 31/30/53/396, прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов`язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд, тобто встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо). Пунктом 4.1 Положення передбачено, що прибудинкові території (земельні ділянки) передаються у власність або надаються в користування відповідними органами місцевого самоврядування, в тому числі, на умовах оренди, об`єднанням власників будинків, для обслуговування існуючого житлового будинку (будинків) відповідно до земельного законодавства. Згідно з пунктом 4.2 Положення суб`єктами права власності (користування) на земельні ділянки прибудинкових територій можуть виступати об`єднання власників багатоквартирних житлових, допоміжних та нежитлових приміщень, у тому числі вбудовано-прибудованих, багатоквартирних житлових будинків згідно з чинним законодавством. Законодавець при цьому не відносить до числа таких суб`єктів окремих фізичних осіб. Зміна цільового призначення земельних ділянок прибудинкової території допускається у випадку реконструкції, зміни функціонального призначення споруд, наявності інших обґрунтованих причин у відповідності з діючими нормами за дозволом відповідних органів місцевого самоврядування. При переході права власності на житловий будинок (його приміщення) або на частину будинку разом з цим об`єктом переходить і право спільної власності (користування) земельною ділянкою у відповідності з чинним законодавством (пункт 4.3 Положення). Відповідно до пункту 4.4. Положення частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку. Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається. Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень частини третьої статті 88 ЗК, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Тлумачення наведених норм права свідчить про те, що земельна ділянка може надаватися для обслуговування житлового будинку, а не квартири. Тобто, земельна ділянка може надаватися для обслуговування житлового будинку (цілого), незалежно від кількості співвласників такого будинку. Але лише у разі, якщо будинок розділено на окремі домоволодіння і тоді надання земельної ділянки здійснюється окремо для кожного власника. При цьому окреме домоволодіння повинно мати окрему адресу. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 560/1049/16-ц (провадження № 61-225св18). Чинні редакції статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України зі змінами, внесеними Законом України від 05 листопада 2009 року № 1702-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю», передбачають автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 344/12943/15-ц (провадження № 61-17423св20). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером 4610165500:02:003:0035, що розташована у [ADDRESS] , загальною площею 0,0730 га, цільове призначення обслуговування житлового будинку, проти чого не заперечують і відповідачі. На підставі наведеного та

Outcome: approved