Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У серпні 2025 року позивач [PERSON] , звернулась до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позову позивач зазначає, що отримала від відповідачки проєкт договору № 14-31/14-2025 про надання інформаційно-консультаційних послуг ФОП [PERSON] . Даний договір планувався до підписання сторонами, але підписаний не був. Однак, позивачка перерахувала кошти у сумі 50 050 грн ( п`ятдесят тисяч п`ятдесят гривень) на рахунок ФОП [PERSON] розраховуючи отримати перелік інформаційно-консультаційних послуг з таких напрямків: -1.1.1.Ефективні інструменти залучення нових клієнтів. -1.1.2. Стратегія продажів у соціальних мережах. -1.1.3. Публічні виступи та презентації. -1.1.4. Мистецтво переговорів. Як стати майстром переговорів. -1.1.5. Лідерство. Як стати лідером. -1.1.6. Як опанувати делегування і перестати все робити самому. -1.1.7. Робота в команді. Управління командою. -1.1.8. Техніки ефективної комунікації «Я- повідомлення» як шлях до порозуміння. -1.1.9. Вміння говорити НІ. -1.1.10. Особисті кордони. Побудова здорових стосунків. -1.1.11.Саморегуляція . Техніки емоційної саморегуляції. Послуги надані не були. У зв`язку з цим позивачка 22.06.2025 звернулася з письмовою вимогою до ФОП [PERSON] з метою досудового врегулювання спору. Оскільки спір у досудовому порядку врегульований не був, позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 50 050 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 05.08.2025 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом та у жовтні 2025 направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. В якому зазначила, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. У поданому відзиві зазначено, що оплата за послуги здійснена позивачем, розцінена відповідачем як прийняття умов договору. І наголошено на тому що відповідачем фактично надавались інформаційно-консультаційні послуги за темами які вказані у договорі № 14-31/14-2025. 21.11.2025 від представниці позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій остання наполягала на задоволенні позовних вимог, не погодилася з доводами відзиву, вважаючи їх такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону. Також наполягала, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. 01.12.2025 відповідач надіслав заперечення в якому просить відмовити у задоволенні позову. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні, позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти позову. Заслухавши пояснення представниці позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд прийшов до наступного. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів), від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але надалі відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 12121214 ЦК України). Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, права особи, яка вважає сеье власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25.102017 року у справі № 3-905rc17 та у постанові Верховного Суду України від 29.-5.2019 року у справі № 757/42443/15-ц ( провадження № 61-38890св18). Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/1531/18. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття ( збереження) майна, ст. 1212 УК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Аналогічна позиція визначена в Постанові Верховного суду від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18. Отже зобов`язання з повернення безпідставного набуття , збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Положення ст.1212 ЦК України застосовуються, зокрема у випадку якщо поведінка набувача. Потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання. Стаття 207 ЦК України передбачає, що письмовий договір вважається укладеним, якщо його зміст зафіксовано в документі та підписано сторонами. Отже, підпис є обов`язковим елементом письмової форми правочину, якщо сторони обрали саме таку форму або якщо вона встановлена законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок про те, що «Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права». Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Договір №14-31/14-2025 від 31.01.2025 не підписаний сторонами, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини по справі, правова підстава переходу майна від однієї особи до іншої відсутня. У постанові КЦС ВС від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц зазначено, що якщо тільки одна зі сторін недійсного правочину здійснила його виконання, для повернення виконаного підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суду мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v./UKRAINE,№15123/03, 45, ЄСПЛ06.12.2007 року Враховуючи достатність доказів, які підтверджують недобросовісну поведінку з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved