Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.2019 року між ТзОВ «Інфінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0954228900, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 7000 грн., який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. 14.07.2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0954228900. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0954228900. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 0954228900 належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 133664,79 грн. з яких: 6999,98 грн. заборгованість по тілу кредиту, 126664,81 грн. - заборгованість по відсотках. На підставі наведеного, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 0954228900 від 27.12.2019 року в сумі 93362,35 грн., з яких: 6999,98 грн. заборгованість по тілу кредиту, 86362,37 грн. - заборгованість по відсотках, та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 20.11.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.12.2019 року між ТзОВ «Інфінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0954228900 (далі Кредитний договір), за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 7000 грн., строком на 30 днів, з відсотковою ставкою 1,75 % за один день користування кредитом, який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації (а.с. 7-10,13-14). Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Інфінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується інформаційним листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.09.2025 року, про перерахування коштів 27.12.2019 року в розмірі 7000 грн. на картку [NUMBER] (а.с. 15). Отже, судом встановлено, що ТзОВ «Інфінанс» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 14.07.2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0954228900. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0954228900. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 133664,79 грн. з яких: 6999,98 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 126664,81 грн. - заборгованість по відсотках. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед ТзОВ «Коллект Центр», у розмірі 133664,79 грн. з яких: 6999,98 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 126664,81 грн. - заборгованість по відсотках (а.с. 11, 17-25). Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 0954228900 від 27.12.2019 року в сумі 93362,35 грн., з яких: 6999,98 грн. заборгованість по тілу кредиту, 86362,37 грн. - заборгованість по відсотках. Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 0954228900 від 27.12.2019 року, відповідач отримала кредит в розмірі 7000 грн., строк кредитування - 30 днів, строк дії договору 3 роки, з відсотковою ставкою 1,75 %, за один день користування кредитом, за умови належного виконання умов договору. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Таким чином, кредитним договором № 0954228900 від 27.12.2019 року визначено строк кредитування 30 днів, відповідно нарахування відсотків за користування кредитом, повинно здійснюватись протягом строку кредитування, погодженого сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення сума основного боргу в розмірі 6999,98 грн. та відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 3675,00 грн. за період з 27.12.2019 року по 26.01.2020 року (7000 грн. х 1,75 % (відсоткова ставка у зв`язку з неналежним виконанням умов договору) : 100 % = 122,50 грн. х 30 днів = 3675). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 0954228900 від 27.12.2019 року в розмірі 10674,98 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6999,98 грн., заборгованості за відсотками 3675 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 25000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги № 2178 від 01.09.2025 року, витягом з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року (а.с. 26-30). Проте позивачем не надано належних доказів, що підтверджують сплату гонорару адвокату. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені позивачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з відповідача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 276 грн. 88 коп. пропорційно частині задоволених вимог (11,43 %).

Outcome: partial