Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

14 жовтня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі: позивач) звернулось до [PERSON] (далі: відповідач) із позовом про стягнення заборгованості у сумі 18\~912,16 грн., з яких: 9\~540,20 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 4\~727,50 грн. заборгованість по відсотках; 3\~655,66 грн. штраф; 988,80 грн. комісія за видачу кредиту. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладення 04.04.2025 між ТОВ «Стар файненс груп» та відповідачем кредитного договору №07670-04/2025, подальший перехід права вимоги за цим кредитним договором до позивача на підставі Договору факторингу, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що і змусило позивача звернутись до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. До судового засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду сторони, не з`явились. Позивач розгляд справи просив здійснювати за відсутності свого представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причину неявки не сповістив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави передбачені ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, судом, не встановлені. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідженням матеріалів справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: 04.04.2025 між ТОВ «Стар файненс груп» та відповідачем укладений кредитний договір №07670-04/2025, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 10\~000 грн. строком на 120 днів зі сплатою відсотків у розмірі 0,90 % у день на залишок заборгованості. Сторонами узгоджений графік платежів. Також договором передбачена сплата комісії у розмірі 1\~000 грн., що становить 10 % від виданого тілу кредиту та штрафу у розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості. Крім того, 04.04.2025 відповідачем підписаний Паспорт споживчого кредиту. ТОВ «Стар файненс груп» своє зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредит у заявленому розмірі, що підтверджено листом ТОВ «УПР» №3426-250806142445 від 06.08.2025. За договором\~факторингу від\~27.05.2025\~№ 27052025,\~укладеним з\~ ТОВ\~«Стар файненс\~груп»,\~позивач набув\~право вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №07670-04/2025\~від 04.04.2025\~у розмірі\~18\~912,16\~грн.,\~з яких:\~9\~540,20\~грн.\~ заборгованість\~за основною\~сумою боргу,\~4\~727,50\~грн.\~ заборгованість\~по відсотках;\~3\~655,66\~грн.\~ штраф;\~988,80\~грн.\~ комісія\~за видачу\~кредиту,\~що підтверджено:\~договором факторингу\~№27052025\~від 27.05.2025;\~платіжною інструкцією\~№722\~від 30.05.2025;\~реєстром боржників\~від 27.05.2025;актом прийому-передачі реєстру боржників від 27.05.2025. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача складає 18 912,16 грн., з яких: 9 540,20 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 4 727,50 грн. заборгованість по відсотках; 3 655,66 грн. штраф; 988,80 грн. комісія за видачу кредиту. Отже,\~з моменту\~отримання права\~вимоги до\~відповідача позивачем\~нарахування жодних\~штрафних санкційне здійснювалось. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд висновує: Щодо стягнення тілу кредиту та відсотків. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно вимог ст. 525,526,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Положеннями з ч.1 ст.598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як вказано у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частинами 1 та 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у відповідача, - зобов`язання повернення суми отриманого кредиту та сплати відсотків. Відповідно до ст. 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1 та 2 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, а також договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 540,20 грн. та відсотках у розмірі 4 727,50 грн. За таких обставин, оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе грошові зобов`язання, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача. Таким чином, борг за тілом кредиту та відсотками у загальному розмірі 14\~267,70 грн., що існує на момент розгляду справи судом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення комісії. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено ч.4 ст.263 ЦПК України. Згідно із п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц дійшов висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16.10.2011, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16.10.2016 до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016. У постанові від 05.04.2023, ухваленій у цій справі, Верховний Суд вказав, що відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17. Судом становлено, що п.1.4. договору №07670-04/2025 від 04.04.2025 передбачена одноразова комісія за видачу кредиту, що становить 1.000 грн. Положення договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається. Отже, суд дійшов висновку, що положення п.1.4. договору №07670-04/2025 від 04.04.2025 про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України, а відтак, вимога про стягнення комісії у розмірі 988,80 грн. задоволенню не підлягає. Щодо стягнення штрафу. Відповідно до ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Приписами ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, серед іншого, внесені зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його п.18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Здійснюючи тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі №910/10901/23 виснував, що у період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.10.2023 у справі № 706/68/23. Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати штрафу, а відтак, вимога позивача про стягнення штрафу також задоволенню не підлягає. Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають часткову задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 18\~912,16 грн., з яких задоволено 14\~267,70 грн. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3\~028 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 2\~284,38 грн. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Outcome: partial