Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у вказаній квартирі. 13.07.2024 року їх квартиру було затоплено відповідачем і це вже не перше залиття їх квартири. Відповідно до акту про залиття, що трапилося в багатоповерховому будинку від 30.07.2024 року, залиття сталося внаслідок переобладнання сантехнічних мереж в квартирі [ADDRESS] . Жодних висновків відповідач не робить, на порушення не реагує, агресивно реагує на будь-які зауваження. Як зазначають позивачі, відповідно до звіту № 109/24 про оцінку збитків, складений експертом ФОП [PERSON] 27.08.2024 року, розмір матеріальних збитків, заподіяних [PERSON] внаслідок неодноразового залиття водою становить 66673,00 грн. Крім того, за складення даного звіту сплачено 4500,00 грн. та понесено витрати на копіювання в розмірі 440,00 грн. Загальний розмір витрат становить 71 703,00 грн. Крім того, їм завдана моральна шкода, оскільки залиття носили неодноразовий характер, після кожного залиття вони були змушені вчиняти дії щодо часткового усунення наслідків такого залиття, постійно знаходились у пригніченому стані, що також мало вплив на здоров`я, глибину моральних страждань. Крім цього, позивач [PERSON] перебувала на лікуванні у стаціонарі, внаслідок чого лікування затягнулося. Все це носить тривалий характер та має негативні наслідки для них. Загальний розмір моральної шкоди вони оцінюють у 20000 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що в добровільному порядку відшкодувати шкоди відповідач відмовився, позивачі просять задовольнити їх вимоги та стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 71703,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 25.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 24.12.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що 09.07.2024 року до нього звернулись позивачі, які повідомили про протікання води до їх квартири з його квартири, а також повідомили про виклик аварійної служби, однак з аварійної служби до нього ніхто не звертався. В подальшому в зв`язку з його зайнятістю по роботі перемовини з позивачами та працівниками ЖЕД-301 вів його батько [PERSON] , який неодноразово надавав доступ позивачам та працівникам ЖЕД-301 до квартири. При огляді квартири слідів протікання води не було, крім слідів протікання води на стелі у кухні з квартири [ADDRESS] , що знаходиться на 3-му поверсі або вище по стояку сантехнічних комунікацій. На цю обставину його батько вказав позивачам, проте вони вимагали оплати ремонту. В подальшому позивачі приходили до його квартири із сантехніком [PERSON] , батько допустив їх до квартири і вони знову оглянули кухню, туалет та ванну кімнату, а сантехніком було проведено контрольні пуски води на кухні, в туалеті та у ванні, при цьому протікань не було виявлено. Після цього ані позивачі, ані сантехнік до нього не звертались, про дату комісійного огляду квартир не повідомляли, із складеним актом про здійснення залиття не ознайомили. Як зазначає відповідач, 01.08.2024 року його батько звертався до інженера ЖЕД-301 [PERSON] щодо огляду інженерних комунікацій, за результатами якого знову було проведено контрольні пуски води та повідомлено про те, що протікань води у квартирі позивачів немає. Також, його батько продемонстрував, що стеля на кухні у його квартирі є вогкою та є сліди залиття. Після цього сантехнік разом із позивачем [PERSON] провели тривалий півгодинний пуск води у ванній кімнаті та у кухні, при цьому позивач зробив фотознімки ванної кімнати. Після цього сантехніки повідомили, що після пуску води протікань у квартирі позивачів немає, а труба зворотного ходу гарячої води волога, що могла свідчити про протікання води зверху, чим підтвердили факт залиття його квартири та квартири позивачів із поверхів вище. В подальшому через збільшення вогкої плями на стелі його кухні його батько неодноразово звертався до ЖЕД для обстеження комунікації, за результатами яких його квартиру було обстежено вчетверте на злив води та слідів протікань до квартири позивачів не було виявленою. Натомість, було встановлено, що протікає стояк каналізації. Через декілька днів аварійною службою було замінено стояк каналізації, після чого протікань не було. З урахуванням наведеного, відповідач стверджує, що залиття квартири позивачів відбулось не з його вини та не внаслідок аварії чи пошкоджень сантехнічних комунікацій, що знаходяться у його квартирі. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що обставини, зазначені позивачами, не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 03.07.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача [PERSON] до відзиву на позовну заяву. У даних поясненнях представник відповідача вказує на те, що акт від 30.07.2024 року не є належним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири позивачів, оскільки комісія провела огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивачів та не оглянула квартиру відповідача, зробивши при цьому висновки, які побудовані фактично зі слів самої заявниці, про що і йдеться в акті - переобладнання сантехнічних мереж у квартирі [ADDRESS] . Крім того в цьому акті відсутні висновки комісії про особу, що заподіяла шкоду, обсяг робіт, необхідний для усунення наслідків залиття. Стосовно звіту №109/24 від 27.08.2024 року про оцінку збитків та при визначенні величини збитку, нанесеного нерухомому майну, що належить позивачам, оцінювачем ФОП [PERSON] був використаний акт від 30.07.2024 року, складений працівниками ЖЕД-301, що не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем матеріальної шкоди, оскільки складений з порушенням Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за №927/11207. Доказів того, що пошкодження майна, відображені у звіті від 27.08.2024 року, виникли саме по вині відповідача не надано. За таких обставин, на думку представника відповідача, наданий позивачами звіт не може достовірно підтверджувати розміру матеріальної шкоди, завданої позивачам. Інших доказів, які б підтверджували вартість ремонтно-відновлювальних робіт, розмір фактично понесених позивачами витрат на усунення пошкоджень майна, не надано. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди представник відповідача також заперечувала, вказуючи на те, що доводи, викладені позивачами у позові, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються, зокрема, позивачами не доведено факт наявності вини з боку відповідача, що могло призвести до фізичних та душевних страждань або позбавлення можливості у реалізації їх прав та законних інтересів, настання негативних наслідків, явищ та існування причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачам шкодою. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності він 01.02.2012 року. У вказаній квартирі з 19.06.2012 року зареєстрований позивач [PERSON] 30.07.2024 року комісією ЖЕД-301 було складено акт про те, що комісією на підставі заяви (вх.07-121 від 12.07.2024 року) [PERSON] , яка мешкає у квартирі [ADDRESS] , було оглянуто зазначену квартиру після її залиття. У вказаному акті зазначено, що зі слів заявниці залиття відбувались неодноразово, останній раз сталося 13.07.2024 року (звернення до ОДС №10148819) з квартири [ADDRESS] роташована над нею на другому поверсі п`ятиповерхового будинку. При неодноразових спробах працівників ЖЕД-301 та аварійної служби обстежити та, при необхідності, виконати ремонт сантехнічних мереж, мешканець квартири [ADDRESS] двері квартири не відчинив. Зі слів заявниці, яка заходила до квартири [ADDRESS] , у ванній кімнаті квартири зроблено переобладнання: ванна демонтована, зливний отвір вмонтовано у підлогу, лежакові труби забетоновані. Комісією при обстеженні квартири [ADDRESS] виявлено: -на кухні: на стінах - руді плями площею 4,32 кв.м, на стелі - руді плями площею 2,75 м.кв., двері сантехнічної ніші та двері антресолей деформовані. Опоряджувальний шар деревяного перекриття кухонних антресолей деформовано, двері входу до кухні деформовані, на підлозі - тріщини та часткове відшарування стяжки; -в кімнаті: на стіні та стелі вішшарування та розрив шпалер; -в коридорі: на стелі на стелі - відшарування шпалер площею - 0,5м.кв., руді плями площею 0,4 м.кв., на стінах руді плями площею - 0,72 м.кв.; -у ванній кімнаті - на стінах та стелі - відшарування опоряджувального шару площею 0,05 м.кв.; -у туалеті, на кухні, в коридорі - опорядження підлоги з линолеуму деформовано по всій площі підлоги приміщень. Висновки комісії: залиття квартири [ADDRESS] відбулося внаслідок переобладнання сантехнічних мереж у квартирі [ADDRESS] . З матеріалів справи також вбачається, що на час вказаного залиття власником квартири [ADDRESS] був відповідач [PERSON] . Згідно звіту №109/24 від 27.08.2024 року про оцінку збитків, нанесених власниці квартири [ADDRESS] , складеного оцінювачем ФОП [PERSON] , розмір матеріальних збитків, який завдано [PERSON] в результаті неодноразового залиття квартири [ADDRESS] , яке відбувається з липня 2022 року до теперішнього часу станом на момент складання даного звіту становить 66 763,00 грн. Позивачі просять задовольнити їх вимоги, вказуючи на те, що з вини відповідача неодноразово відбувались залиття їх квартири, чим їм було завдано матеріальної та моральної шкоди. Сторона відповідача проти даних тверджень заперечувала, вказуючи на те, що залиття стались внаслідок несправності стояка каналізації у їх квартирах, в результаті чого залиття мало місце і в його квартирі. З урахуванням цього сторона відповідача стверджує про відсутність належних доказів його вини у завданні позивачам шкоди та безпідставність позовних вимог. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить із наступного. Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди внаслідок залиття, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинні станом на час виникнення правовідносин сторін, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207. За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України, визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №759/4781/16-ц, від 11.09.2019 у справі №203/2378/14-ц та від 28.08.2019 у справі №638/20603/16. Крім цього, відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року (справа №668/7511/15-ц), шкода, завдана залиттям квартири, повинна бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира та елемент системи водопостачання, який став причиною такого затоплення. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 (далі - Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення, та з`ясування питання, чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир, або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма цього акту встановлена в додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; дата аварії, її характер та причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття та про обсяг робіт для усунення його наслідків. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 №12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Тобто, факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків мають бути зафіксовані актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи - прізвище, ім`я, по батькові - підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). З наведеного слідує, що на підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири саме з вини відповідача, зокрема, комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, у якому містяться відомості про факт залиття, винну особу, причини залиття, завдані пошкодження та обсяг робіт для їх усунення. Аналогічної позиції викладена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2125цс16 від 23.07.2017 року, в який було зазначено, що позивачі не надали комісійного акту, складеного за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також причини затоплення та завдані пошкодження, а суди попередніх інстанцій, установивши факт залиття квартири, не з`ясували причини залиття квартири позивачів та не установили особу, відповідальну за завдану шкоду. На підтвердження факту залиття квартири позивачі надали суду акт про наслідки залиття житлового приміщення від 30.07.2024 року, складений комісією ЖЕД-301. Дослідивши даний акт, суд вважає, що він складений в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, оскільки він не відповідає зазначеній вище нормі, зокрема в частині встановлення характеру залиття та його причини, встановлення вини власника, встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та залиття квартири позивачів. При цьому, суд звертає увагу на те, що у вказаному акті дані про неодноразовість залиття та про переобладнання у квартирі [ADDRESS] вказано зі слів заявниці [PERSON] і саме на їх підставі комісією зроблено висновок про те, що залиття квартири відбулося внаслідок переобладнання сантехнічних мереж у квартирі [ADDRESS] . Проте, будь-які належні докази неодноразовості залиттів квартири позивача з вини відповідача відсутні, а також відсутня конкретизація, в чому полягало переобладнання сантехнічних мереж у квартирі відповідача, в якому місці і з якої несправності виникло залиття. Зазначене ставить під сумнів достовірність даного акту та його належність і допустимість в якості доказу. Крім того, даний акт складено без повідомлення та у відсутності відповідача, присутність якого є обов`язковою. В матеріалах справи також відсутні докази, які б свідчили про те, що позивачем вживались заходи для повідомлення відповідача про прибуття комісії для складання зазначеного акту та про відмову відповідача приймати участь у зазначеному дослідженні квартири позивачів. Зважаючи на зазначене, даний акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди саме з вини відповідача. Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько відповідача [PERSON] пояснив, що до липня до сина ніхто з питань залиття не звертався. 05.07.2025 року він був у м.Києві, 07.07.2025 року розмовляв з позивачем про те, що його син нікого не заливає та показав, що волога протікає по стелі у квартирі сина і є залиття і у їх квартирі. 08.07.2025 року він звернувся до ЖЕД та викликав сантехніка, який [INFO] оглянув квартиру, відкрив у квартирі воду та спустився до квартири позивачів, протікань не було. Після цього приходила позивач із сантехніком. 05.08.2025 року приходила комісія, знову був пуск води, знизу залиття не було. Як вказав свідок, було протікання стояка води між 4 та 5 поверхами. 23.08.2025 року, після того, як було знайдено власника квартири вище, було проведено ремонт труб і протікання припинилось. Свідок також зазначив, що перешкод у доступі до квартири він не чинив, проте його не повідомляли, що будуть обстеження, а також що він сам звертався до ЖЕД з приводу залиття квартири сина. Вказані показання свідка узгоджуються з наявними доказами у справі. Суд також вважає, що позивачами не доведено і розмір шкоди. Так, в обґрунтування вказаних вимог позивачами надано звіт №109/24 від 27.08.2024 року про оцінку збитків, нанесених власниці квартири [ADDRESS] , складений оцінювачем ФОП [PERSON] , відповідно до якого розмір матеріальних збитків, який завдано [PERSON] в результаті неодноразового залиття квартири [ADDRESS] , яке відбувається з липня 2022 року до теперішнього часу станом на момент складання даного звіту становить 66 763,00 грн. Крім того, суд зазначає, що на сторінці 5 звіту оцінювачем зазначено, що уся інформація фінансового, технічного та економічного характеру, надана замовницею відносно об`єкту оцінки в письмовій чи усній формі й підтверджена чи ні документально, приймалась оцінювачем як достовірна, в зв`язку із чим уся відповідальність за точність та адекватність наданої інформації лежить на замовниці. Оцінювач не проводив перевірки та юридичної експертизи вищевказаної інформації. Також оцінювачем на сторінці 6 звіту зазначено, що за результатами візуального огляду досліджуваного об`єкту встановлені характерні пошкодження для впливу дії рідини. Факт залиття та його наслідки вказані у акті обстеження квартири, складеному комісією ЖЕД-301 від 30.07.2024 року, згідно якого були зафіксовані пошкодження приміщень квартири. В той же час, під час розгляду справи будь-яких доказів того, що квартира позивачів заливалась з 2022 року з вини відповідача суду не надано, а дані твердження оцінювача ґрунтуються як на поясненнях позивача [PERSON] , яка є особою, зацікавленою у розгляді справи, так і на акті ЖЕД-301 від 30.07.2024 року, який визнається судом неналежним доказом. Також, окремо оцінку збитків, що могли бути завдані залиттям 13.07.2024 року, експертом не визначено, а в акті огляду відображено ряд пошкоджень, які відсутні у акті ЖЕД-301. Наведене також ставить під сумнів достовірність та правильність визначення розміру шкоди, а тому не може бути враховано судом. Також, під час складання звіту оцінювачем було складено акт огляду пошкоджень оздоблення після залиття квартири [ADDRESS] від 27.08.2024 року, в якому за результатами особистого дослідження оцінювачем квартири позивачів зазначено про те, що на кухні спостерігається волога, яка капає зі стелі ніши. Штукатурка стін та стелі на даній ділянці відсиріла, відшаровується та вкрита осередками чорного кольору, схожими на грибок. Суд звертає увагу на те, що на момент проведення обстеження квартири позивачів з моменту залиття минуло майже півтора місяці, проте сантехнічна ніша, через яку проходять каналізаційні труби, була волога. Оскільки з жодними заявами про повторні залиття з 13.07.2024 року станом на момент огляду квартири позивачі не звертались, то наявність вологи у сантехнічній ніші, яка капала зі стелі, на момент огляду квартири оцінювачем підтверджує доводи відповідача про те, що залиття їх квартир могло мати місце через несправність каналізаційного стояка, що проходить через квартири сторін. Дана обставина також підтверджується фотознімками з квартири відповідача, а також акту ЖЕД-301 від 20.08.2024 року про наявність слідів залиття у квартирі відповідача на стелі кухні в районі сантехнічної ніші. Таким чином, суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів та наведено аргументів, які спростовують факт завдання майну позивачів шкоди шляхом залиття саме з його вини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивачів щодо заподіяння саме відповідачем шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача, протиправність його поведінки не доведено належними та допустимими доказами, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачів про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди. Також відсутні належні докази в обґрунтування розміру заподіяної шкоди, що також виключає можливість задоволення позову. За положеннями статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Інші доводи сторони позивача на висновки суду не впливають та підстав для задоволення позову повністю або частково не дають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed