Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] , на його самостійному вихованні та утриманні. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, обидві доньки проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] . На даний час позивач одноособово повністю утримує, забезпечує дітей, оскільки відповідач перебуває на військовій службі. Враховуючи, що старшій доньці позивача [PERSON] на даний час виповнилось 15 років, і відповідно до ч.3 ст. 160 Сімейного кодексу України, вона за власною згодою самостійно вирішила проживати з батьком, тому необхідності визначати її місце проживання немає. Разом з тим, позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] на його самостійному вихованні та утриманні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2025 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини направлено до Чернігівського районного суду Чернігівської області за підсудністю. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2025 року відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання. 22 серпня 2025 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок органу опіки та піклування. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час повідомлена належним чином, надала заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином. Представник третьої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до такого висновку. 21 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2282. Як вбачається з наданої суду копії свідоцтва про народження, неповнолітня [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про народження, малолітня [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). 15 вересня 2021 року заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Згідно довідок від 09 вересня 2023 року №3004-5002949990 та №3004-5002949992 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, [PERSON] , [INFO] та його донька [PERSON] [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно з доданими до позовної заяви податковими деклараціями за 2021, 2022, 2023, 2024 роки, а також згідно з довідкою ОК-7 від 02 серпня 2025 року з Пенсійного фонду України, Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем а також, працює та отримує доходи у 5 (п`ятьох) страхувальників (а.с 43-52). Відповідно копії довідки військової частини [NUMBER] [PERSON] з 17 грудня 2021 року по теперішній час перебуває на військовій службі. (а.с. 12). Звертаючись до суду із позовом позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу старша донька [PERSON] проживала з ним, а молодша донька [PERSON] проживала разом з матір`ю. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, неповнолітні діти проживають разом з позивачем. Відповідач також не заперечує проти проживання дітей із батьком. Між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Частинами 6, 8\~статті 7 Сімейного кодексу України\~визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5\~ст. 157 цього Кодексу. Згідно із\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1\~ст. 157 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 161 СК України,\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до абзацу 2 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 4, 5 ст. 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Крім того, згідно ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . З копії висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вбачається, що на час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі з 2009 року по 2021 рік. Від шлюбу мають двох дітей неповнолітню - [PERSON] , 2010 року народження, та малолітню [PERSON] , 2012 року народження. З початком збройної агресії російської федерації в Україні, діти постійно проживають з батьком [PERSON] , який займається їх вихованням та утриманням. Батько та діти мешкають за адресою: [ADDRESS] , в квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дітей. Діти мають окремі кімнати, де є все необхідне (окремі ліжка для сну, шафа для одягу, столи для навчання, комп?ютери, книжки, одяг і взуття в достатній кількості). [PERSON] , [INFO] , на даний час неповнолітня. Відповідно до п. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою». В зв`язку з цим, питання щодо визначення місця проживання вирішується відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . На засіданні Комісії батько дитини [PERSON] підтвердив своє бажання, щоб малолітня [PERSON] і надалі проживала з ним, так як у нього є всі можливості в повній мірі займатися її вихованням та утриманням. Мати [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] не була присутня на засіданні комісії, з грудня 2021 року перебуває на військовій службі, не заперечує, щоб діти і надалі проживали з батьком. На засіданні комісії була присутня малолітня [PERSON] , 2012 року народження, яка повідомила, що і надалі бажає проживати з батьком. (а.с. 80). Суд, не погоджується з висновком органу опіки та піклування оскільки він є необґрунтованим та оцінюється судом критично з огляду на таке. Орган опіки та піклування, складаючи висновок, не звернув увагу, що мати дитини не заперечує щодо визначення місця проживання дитини із батьком, що фактично є підтвердженням відсутності спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Судом встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала. [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Із змісту заяви вбачається, що між матір`ю та дітьми нормальні стосунки, спілкуються та зустрічаються по мірі можливості матері, оскільки вона проживає в іншому населеному пункті та перебуває на військовій службі в ЗСУ. Зі сторони позивача (батька дітей) жодних заборон чи обмежень у спілкуванні з дітьми не було. Мати дитини,як до органу опіки на піклування, так і до суду надала пояснення, що вона не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Поведінка та пояснення відповідача надані до Служби у справах дітей та сім`ї та до суду дають суду підстави для висновку про те, що фактично відповідачка не заперечує, щоб було ухвалено рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надано. За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON] , яка фактично проживала і проживає надалі з [PERSON] , між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини [PERSON] не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини відповідач участі не приймала, проте в поясненнях не заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23 (провадження № 61-14116св24) визначено, що «малолітня, яка проживає разом із батьком, а мати дитини як на час подання позову, так і під час розгляду справи в суді не заперечувала проти цього, підтвердивши тим самим, що сторони дійшли домовленості щодо проживання доньки саме з позивачем. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 562/3371/23 (провадження № 61-13363св24) зазначено, що «у розглядуваній справі суди встановили, що: батьки, які проживають окремо, за взаємною згодою визначили місце проживання дитини з матір`ю; дитина проживає з матір`ю за своїм зареєстрованим місцем проживання; батько не заявляє про необхідність зміни місця проживання дочки та не вчиняє будь-яких дій спрямованих на зміну такого місця проживання; дитина, яка досягла десяти років, в судовому засіданні висловила бажання і надалі проживати з матір`ю. З огляду на встановлені обставини, суди дійшли правильного висновку, про відмову у позові зважаючи на відсутність правових підстав для втручання держави у визначення місця проживання дитини у конкретній сімейній ситуації та недоведеність порушення (невизнання або оспорювання) прав і законних інтересів позивачки та/або малолітньої дитини, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення оскаржених судових рішень». Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі №161/352023, від 10 квітня 2025 року у справі №189/1176/24. Отже, вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, [INFO] , про визначення місця проживання дитини з батьком на його самостійному вихованні та утриманні, слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України при відмові у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed