Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач "Моторне (транспортне) страхове бюро України", через свого представника - адвоката Огнев`юка Ярослава Вікторовича (довіреність №6-01/359 від 11 грудня 2024 року) звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з останнього на користь "Моторного (транспортного) страхового бюро України" відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 87362,16 грн., а також вартість послуг експерта у розмірі 5520,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь "Моторного (транспортного) страхового бюро України" сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Позивач є спеціальним об`єктом у сфері страхування, а саме організацією, яка за рахунок коштів централізованого страхового резервного фонду відшкодовує потерпілим шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 08.06.2024 о 23:50 год. на а/д Т-18-18 Будки-Кам`янські-Рокитне-Клесів, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «AUDI A6», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача та транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , власником транспортного засобу є ТзОВ «Українська лісопереробна компанія». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу потерпілого була застрахована в АТ «СГ «ТАС», що підтверджується полісом серії АТ 4412363 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору страхування на момент ДТП діяв. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Представник позивача зазначає, що своїми діями відповідач порушив вимоги п.п. 13.3, 2.10а Правил дорожнього руху, що призвело до настання ДТП. Наведені обставини було перевірено та достовірно встановлено Рокитнівським районним судом Рівненської області при розгляді справи про адміністративне правопорушення №571/1278/24. Постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 25.09.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Не погоджуючись з означеним судовим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою на вказану постанову суду. Втім, постановою рівненського апеляційного суду від 10.01.2025, апеляційну скаргу відповідача було залишено без задоволення, а постанову Рокитнівського районного суду Рівненської області від 25.09.2024 без змін. Представник позивача зауважує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, не є реабілітуючою обставиною, тому це не спростовує факт наявності вини особи в ДТП і не звільняє її від зобов`язання відшкодувати шкоду. При цьому, своє твердження представник обґрунтовує правовими висновками Верховного Суду. Тому, відповідач є особою, яка відповідає за заподіяну шкоду спричинену внаслідок ДТП. 10.06.2024 представник потерпілого звернувся до позивача із відповідною заявою про страхове відшкодування та заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди. За результатами звернення представника потерпілого та розгляду його заяви, позивачем було відкрито регресну справу №104168. 28.06.2024 було складено звіт №90.24_104168 про оцінку автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. [NUMBER] . За результатами висновку, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 95549,20 грн. з урахуванням ПДВ. Позивач, виконуючи вимоги ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі довідки №1 від 11.04.2025 і Наказу №3.1/11553 від 16.04.2025 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, прийняв рішення про відшкодування шкоди потерпілому в загальному розмірі 87362,16 грн. Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилася на основі висновку, а також наказу про відшкодування шкоди, відповідно до якого МТСБУ здійснило регламентну виплату. Також позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у розмірі 5520,00 грн. Позивачем була повністю відшкодована шкода потерпілому, завдана відповідачем. \~ \~ \~ \~До початку розгляду справи від представника позивача адвоката Огнев`юка Я.В., через систему «Електронний суд», надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання повторно не з`явився хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що є відомості в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). У силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що 08.06.2024 о 23:50 год. на а/д Т-18-18 Будки-Кам`янські-Рокитне-Клесів, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «AUDI A6», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. [NUMBER] є ТзОВ «Українська лісопереробна компанія», що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.25). Так, постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 25.09.2024 у справі №571/1278/24, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (а. с. 16-17). З вказаної постанови суду вбачається, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт порушення [PERSON] вимог п. 13.3 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення. передбаченого ст. 124 КУпАП. За результатом розгляду апеляційної скарги [PERSON] на вищевказану постанову суду, Рівненський апеляційний суд своєю постановою від 10.01.2025 постанову Рокитнівського районного суду Рівненської області від 25.09.2024 залишено без змін (а.с.а.с.31-34). При цьому, Рівненський апеляційний суд у своїй постанові зазначив, що апеляційний суд розцінює доводи [PERSON] про його невинуватість, як спосіб захисту спрямований на уникнення відповідальності за вчинення правопорушення. У даному випадку варто зважати на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №645/6088/18 та від 29.04.2020 у справі №686/4557/18, де зазначається, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, не є реабілітуючою обставиною тому це не спростовує факт наявності вини особи в ДТП і не звільняє її від зобов`язання відшкодувати шкоду. Як вказує позивач, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ «Страхова компанія «ТАС», що підтверджується полісом №АТ/4412363 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.26). Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то 10.06.2024 ТзОВ «Українська лісопереробна компанія» звернулося до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про страхове відшкодування (а.с.35-36) та повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.39-41). Як встановлено судом, за результатами звернення ТзОВ «Українська лісопереробна компанія» до Моторного (транспортного) страхового бюро України було відкрито регресну справу №104168. Так, 28.06.2024 було складено звіт №090.24-104168 про оцінку вартості автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. [NUMBER] , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля в результаті його пошкодження, виходячи з наданих замовником вихідних даних, складає (без ПДВ): 83573,13 грн. та вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля в результаті його пошкодження, виходячи з наданих замовником вихідних даних, складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали): 95549,20 грн. (а.с.44-57). 15.07.2024 Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило оплату послуг аварійного комісара (експерта) по справі №104168, згідно рахунку №104168 від 28.06.2024 у розмірі 5520,00 грн., що підтверджується доданою платіжною інструкцією №914370 (а.с.81). Довідкою №1 від 11.04.2025 та наказом за №3.1/11553 від 16.04.2025 визначено виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу ТзОВ «Українська лісопереробна компанія» у розмірі 87362,16 грн. (а.с.78, 79). Отже, 17.04.2025 Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило страхову виплату по справі №104168, згідно наказу №3.1/11553 від 16.04.2025, у розмірі 87362,16 грн., про що свідчить платіжна інструкція №11010 (а.с.80). Так, правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та Цивільного кодексу України. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене ч. 1 ст. 22 ЦК України. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Частиною 3 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). У пункті 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №465/674/19 зазначено, що тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Згідно зі ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, з врахуванням вище наведених норм права та постанови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 25.09.2024, яка залишена в силі постановою Рівненського апеляційного суду від 10.01.2025, особою, що повинна відповідати за завдану шкоду є відповідач по справі. Вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 59 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства. Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування», страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, регламентна виплата - страхова виплата (страхове відшкодування), що здійснюється Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) за рахунок коштів централізованих страхових резервних фондів у випадках, передбачених цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 92 Закону України «Про страхування», страховик за договором страхування зобов`язаний: 1) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк; 2) у разі настання страхового випадку відшкодувати витрати, понесені страхувальником для запобігання настанню страхового випадку та зменшення наслідків страхового випадку, якщо це передбачено умовами договору страхування; 3) забезпечувати збереження інформації, що становить таємницю страхування, з урахуванням вимог цього Закону. Частиною 3 ст. 102 Закону України «Про страхування» у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). Відповідно до ч. 1 ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки (ч. 2 ст. 108 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасниками ринку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, потерпілі особи (їхні законні представники, спадкоємці, правонаступники), інші особи, які відповідно до цього Закону мають право на отримання страхової виплати, страховики, надавачі супровідних послуг на ринку страхування, МТСБУ. Статтею 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ є єдиним обов`язковим об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України: транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. У разі настання події, що є підставою для здійснення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, чинних на день настання такої події, а для регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - у межах страхових сум, встановлених на день укладення внутрішнього договору страхування, за яким здійснюється така виплата, зобов`язано у встановленому цим Законом порядку здійснити регламентну виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: 1) пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи; 2) пошкодженням чи знищенням дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; 3) пошкодженням чи знищенням іншого майна потерпілої особи, крім випадків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 30 цього Закону; 4) проведенням робіт, необхідних для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 5) пошкодженням транспортного засобу внаслідок його використання для доправлення потерпілої особи до закладу охорони здоров`я, у тому числі забрудненням салону такого транспортного засобу; 6) доставкою (транспортуванням), зокрема з використанням спеціального автомобіля-евакуатора, пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такий транспортний засіб не може рухатися самостійно. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті. Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу включає: 1) вартість складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, визначеного на підставі акта огляду транспортного засобу, складеного представником страховика (у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ), або висновку суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, складеного відповідно до частини четвертої статті 31 цього Закону, а також вартість матеріалів, необхідних для здійснення відповідного ремонту; 2) вартість робіт з ремонту (заміни) складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, передбаченого пунктом 1 цієї частини. Для транспортного засобу, строк експлуатації якого до настання дорожньо-транспортної пригоди не перевищує п`ять років або щодо якого є чинними гарантійні зобов`язання виробника транспортного засобу, за умови документального підтвердження їх чинності, до розрахунку вартості складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують заміни новими, включається вартість невживаних складових частин (деталей), дозволених заводом-виробником для обслуговування відповідних транспортних засобів. Для інших транспортних засобів до розрахунку вартості складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують заміни, може включатися вартість складових частин (деталей) транспортного засобу, що відповідають технічним характеристикам такого транспортного засобу та є аналогом оригінальних складових частин (деталей) транспортного засобу. Під час ремонту транспортного засобу не допускається встановлення складових частин (деталей), що призведе до зміни конструкції транспортного засобу або до невідповідності технічного стану транспортного засобу правилам дорожнього руху та технічної експлуатації. Частиною 2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до: 1) особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду; 2) особи, яка керувала транспортним засобом, що вийшов із володіння власника внаслідок вчинення протиправних дій; 3) органів управління автомобільними дорогами (вулицями), інших осіб, на балансі або у власності яких перебуває автомобільна дорога, якщо шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно через невідповідний стан такої дороги; 4) особи, яка отримала регламентну виплату, якщо її дії або дії її працівників були умисно спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, вчинених у стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) страховика, якщо встановлено, що на дату настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, був забезпеченим; 6) страховика, якщо регламентну виплату здійснено відповідно до пункту 4 частини першої чи пункту 1 або 2 частини другої статті 43 цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі відмови потерпілої особи від здійснення страховиком (МТСБУ) відшкодування у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, така страхова (регламентна) виплата здійснюється страховиком (МТСБУ) на банківський (платіжний) рахунок потерпілої особи в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, розрахованого страховиком (МТСБУ) з використанням ліцензованих програмно-технічних комплексів із розрахунку вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів чи суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом на замовлення страховика (МТСБУ), а у випадку, передбаченому абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону, - потерпілої особи, за вирахуванням суми податку на додану вартість або в розмірі витрат на здійснення відновлювального ремонту, погодженому між страховиком (МТСБУ) і потерпілою особою. Згідно з ч. 6 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) разом із здійсненням страхової (регламентної) виплати у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати потерпілій особі її документально підтверджені витрати, пов`язані з оплатою послуг суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, якщо потерпіла особа обрала їх самостійно для визначення розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадку, передбаченому абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимоги, передбачені частинами першою і другою цієї статті, встановлюються у розмірі суми страхової (регламентної) виплати та фактичних витрат, понесених страховиком (МТСБУ) у зв`язку з її здійсненням. У разі якщо виплату здійснено страховиком потерпілої особи відповідно до статті 19 цього Закону, право вимоги з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, належить страховику відповідальної особи (МТСБУ) і визначається у розмірі суми страхової виплати, здійсненої страховиком потерпілої особи, та витрат, понесених такими страховиками у зв`язку з її здійсненням. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у Моторного (транспортного) страхового бюро України на підставі вищевказаних норм законодавства з моменту виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17. Отже, зважаючи на вищенаведене, достовірно встановлено, що право регресної вимоги до відповідача виникло у Моторного (транспортного) страхового бюро України з 17.04.2023 року, тобто з моменту виплати ТзОВ «Українська лісопереробна компанія» страхової (регламентної) виплати у розмірі 87362,16 грн. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування зазначеного. Також, відповідачем не було надано будь яких доказів підтверджуючих здійснення останнім відшкодування завданих збитків потерпілій особі чи позивачу, також не надано доказів, що виплачене позивачем потерпілому відшкодування складає меншу суму чи пошкодження транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», д.н.з. [NUMBER] , не відповідають тим, що зазначені у звіті №090.24_104168 про оцінку автомобіля. Разом з цим, 15.07.2024 Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило оплату послуг аварійного комісара (експерта) по справі №104168 у розмірі 5520,00 грн, яке також підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України, зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved