Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У липні 2024 року представник АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-301883 від 01.03.2021 р. у розмірі 204 843,25 грн. та судових витрат. Позов мотивований тим, що 01.03.2021 [PERSON] уклала з АТ «Кредобанк» Кредитний договір № СL-301883. Відповідно до умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 130 000,00 гривень, строком до 27.02.2026 з процентною ставкою 35,00 %. Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 01.06.2024 складає 204 843,25 грн., з яких: 119 381,59 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 85 461,66 грн. прострочена заборгованість по процентах Враховуючи, що відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, тому позивач звернувся до суду з позовом. 19 липня 2024 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» найменування Кіровського районного суду міста Кіровограда змінено на Фортечний районний суд міста Кропивницького. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася, подала до суду відзив, в якому зазначила, що не заперечує факт укладання угоди з банком, проте не погоджується з розміром заборгованості. Вважає, що банк не отримав права на пред`явлення вимоги до неї як відповідача, оскільки відповідач не отримувала досудову вимогу. Представником відповідача до суду подана заява про відкладення розгляду справи, проте підтверджуючих доказів поважності причин відкладення розгляду справи до суду не надала. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 01.03.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № СL-301883. Відповідно до п. 1. Кредитного договору, Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, сума та валюта кредиту: 130 000, 00 грн. Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, строк (термін) кредитування: 60 місяців терміном до 27 лютого 2026 року. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Відповідно до п. 6.1 та п. 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором, відповідно до Графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 3 660,00 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору. Згідно з п. 6.3. позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сумм -ануїтетного платежу/а.с. 103-105/. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 01.03.2021 року № 11096563, № 11096565 /а.с. 8-9/. Позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.06.2024 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 204 843,25 грн., з яких: 119 381,59 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 85 461,66 грн. прострочена заборгованість по процентах/а.с.6-7/. З метою добровільного досудового врегулювання спору 20.05.2024 року АТ «Кредобанк» направлено [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, проте заборгованість за кредитом погашена не була. Статтями 1046, 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 чт. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно із ч.ч.1, 5 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Посилання відповідача на наявність обставин про погіршення матеріального становища не можуть свідчити про те, що дані обставини впливали на можливість її виконувати зобов`язання. Подібний висновок закріплений у Постанові Верховного Суду по справі № 904/3886/21 від 25.01.2022 р. де також зазначається, що «форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести факт їх виникнення; те, що обставини є форс-мажорними для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання». Щодо посилання відповідача на неотримання досудової вимоги суд зазначає наступне. Наданими до суду документами позивачем доведено факт належного направлення відповідачу досудової вимоги/а.с.38-39/, що спростовує заяву відповідача у відзиві про безпідставність позовних вимог. Крім того, жодним законодавчим актом або нормою у Кредитному договорі не передбачено того, що неотримання відправленої досудової вимоги та її невиконання є перешкодою для звернення позивача звертатися до суду за захистом своїх порушених прав - стягненням кредитної заборгованості та що підтверджується висновками Верховного Суду з цього приводу, а саме: постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21 ); постановою Верховного Суду від 29.08.2019 у справі N9924/1124/18 (щодо факту неотримання кореспонденції за адресою місцезнаходження сторони). Згідно вимог ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Враховуючи, що до теперішнього часу [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, заборгованість не сплатила, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 3 072,65 грн. У відповідності до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із п.п.1,2,6 ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. До правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Так, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд зазначає, що у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, проте відсутні відомості про розмір та\\або порядок обчислення адвокатського гонорару, що в свою чергу не дає суду можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Вказане узгоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у справі № 922/1163/18. Суд зазначає, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Будь-яких інших доказів понесення таких витрат, зокрема акта приймання-передачі, платіжного доручення, тощо матеріали справи не містять, а тому правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката відсутні.

Outcome: approved