Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою в якій просить суд: зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на підставі судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року у справі № 759/9726/24 на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , та визначити розмір аліментів в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення кожною з дітей повноліття та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 19 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що 19 листопада 2011 року складено відповідний актовий запис № 1011. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , а [INFO] та дочка [PERSON] , які наразі проживають разом з відповідачем в Іспанії. Зазначає, що у позивача з відповідачем сімейне життя не склалося. Наразі сторони припинили ведення спільного господарства, оскільки відповідач тривалий період часу перебуває в Іспанії, куди виїхала з дітьми після початку широкомасштабного вторгнення військ РФ до України. Водночас, судовим наказом Святошинською районною суду м. Києва від 15 травня 2024 року у справі № 759/9726/24 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РПОКПН [NUMBER] , [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , ( [ADDRESS] ) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.05.2024 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Наразі судовий наказ перебуває на виконанні Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження № АСВП: [NUMBER], відкрите 16.04.2025 року). Оскільки оскарження судового наказу, виданого у порядку п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в апеляційному порядку не передбачено, як і не передбачено можливості його скасування судом, який його ухвалив, позивач вважає за необхідне звернутися до суду з цим позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки для цього наявні відповідні підстави. Зазначає, що задовольняючи вимоги [PERSON] , викладені нею у заяві про видачу судового наказу, Святошинський районний суд м. Києва не звернув увагу на принцип рівності кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, переклавши цей обов`язок повністю на [PERSON] . Вказує, що при визначенні розміру аліментів суду необхідно врахувати, що такі стягуються не для зрівняння матеріального становища платника та одержувача аліментів, а для того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Крім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Вказує, що відповідач із спільними дітьми наразі перебувають за кордоном, попередньо в Іспанії. З моменту виїзду відповідача та дітей за кордон [PERSON] не припиняв надавати матеріальну допомогу відповідачу та дітям. Зазначає, що документально підтверджено, що лише на карткові рахунки, починаючи з 2022 року по 2025 рік, [PERSON] перерахував відповідачу та дітям майже 143 000 грн та 833 євро, проте сім`ї надавалася й інша допомога. Посилається на те, що відповідач працевлаштована в Іспанії та отримує від місцевого уряду допомогу, з огляду на що можна зробити висновок про покращення фінансового (матеріального) становища відповідача. Зазначає, що [PERSON] наразі проходить військову службу, з огляду на що значна частина коштів іде на забезпечення військового підрозділу, в якому [PERSON] проходить військову службу, необхідними речами, приладдям тощо. Так, за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року дохід [PERSON] склав 543037,00 грн (у середньому по 90 000 грн щомісячно), значна частина з яких пішла на забезпечення підрозділу. Вказує, що значна сума коштів [PERSON] іде на його лікування, крім того вагома частина доходу [PERSON] іде на забезпечення поточних потреб, що підтверджується квитанціями, зокрема, на купівлю: продуктів харчування, ліків, засобів особистої гігієни, заправку автомобілів, сплату комунальних послуг тощо. Вказані поточні витрати займають левову частку доходу [PERSON] . Враховуючи дохід [PERSON] , який в середньому, як свідчить довідка про доходи, які отримує - 90000 грн, позивач вважає, що аліменти у розмірі 1/3 від доходу [PERSON] є завищеними. Так, в рахунок сплати аліментів на двох дітей з доходу [PERSON] відраховується понад 30000 грн щомісячно. Позивач звертає увагу суду, що відповідач [PERSON] є працездатною, здоровою, тому в змозі на рівні з батьком забезпечувати дітей, проте утримання дітей лягло виключно на батька. Зазначає, що аліменти у розмірі 30000 грн. які сплачуються батьком [PERSON] , повністю задовольняють потреби дітей, що вкотре підтверджує, що по суті, батько одноособово забезпечує дітей. Вказане, на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач вважає, що розмір аліментів, встановлений у частці 1/3 від сукупного щомісячного доходу [PERSON] є економічно необґрунтованим та таким, що не відповідає принципу справедливого розподілу обов`язків між батьками щодо утримання дітей. При цьому, зазначає, що такі витрати (30000 грн щомісячно) значно перевищують середній рівень витрат на утримання двох неповнолітніх дітей в Україні. Наголошує на тому, що відповідач [PERSON] , є особою працездатною, перебуває у доброму стані здоров`я, не має документально підтверджених обставин, які б унеможливлювали її участь у фінансовому забезпеченні дітей. Втім, фактично весь тягар матеріального забезпечення дітей покладено виключно на батька - [PERSON] що є несправедливим і таким, що порушує принцип рівності батьків у виконанні батьківських обовязків. Враховуючи викладене, позивач дійшов висновку про необхідність зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього, з 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) Позивача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання даним рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття. Вважає, що 1/5 частини заробітку (доходу) позивача яка становить у середньому 18000 грн, тобто по 9000 грн на кожну дитину, що є більш ніж достатнім для належного утримання дітей. Визначений розмір аліментів буде відповідати потребам дітей, критеріям виваженості, розумності та справедливості. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2025 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 25.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову на підставі недоведеності позивачем погіршення його фінансового становища, ані зміни обставин, які б відповідно до положень ст. 192 Сімейного кодексу України могли слугувати правовою підставою для зменшення розміру аліментів. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач вимоги, викладені в позовній заяві підтримали та просили суд задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив суд в задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. 19 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що 19 листопада 2011 року складено відповідний актовий запис № 1011. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , які наразі проживають разом з відповідачем в Іспанії. Судовим наказом Святошинською районною суду м. Києва від 15 травня 2024 року у справі № 759/9726/24 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РПОКПН [NUMBER] , [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , ( [ADDRESS] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.05.2024 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Наразі судовий наказ перебуває на виконанні Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження № АСВП: [NUMBER], відкрите 16.04.2025 року). Позивач, у зв`язку зі зміною свого матеріального стану, звернувся до суду із позовною заявою про зміну розміру аліментів, що стягуються з останнього. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. В позовній заяві позивач зазначає, що визначений судом розмір аліментів позивач не має можливості сплачувати, оскільки Святошинський районний суд м. Києва не звернув увагу на принцип рівності кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання, переклавши цей обов`язок повністю на [PERSON] . Також вказує на те, що відповідач із їх спільними дітьми наразі перебувають за кордоном попередньо в Іспанії. З моменту виїзду відповідача та дітей за кордон [PERSON] не припиняв надавати матеріальну допомогу відповідачу та дітям. Крім того, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач працевлаштована в Іспанії та отримує від місцевого уряду допомогу, з огляду на що робить висновок про покращення фінансового (матеріального) становища відповідача в той самий час, як позивач наразі проходить військову службу, з огляду на що значна частина коштів іде на забезпечення військового підрозділу, в якому [PERSON] проходить військову службу, необхідними речами, приладдям та що значна сума коштів [PERSON] іде на його лікування. Враховуючи дохід [PERSON] , який в середньому, як свідчить довідка про доходи, становить 90000 грн, позивач та його представник вважають, що аліменти у розмірі 1/3 від доходу [PERSON] є завищеними. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач [PERSON] є працездатною, здоровою, тому в змозі на рівні з батьком забезпечувати дітей. Вважає, що утримання дітей лягло виключно на батька та що аліменти у розмірі 30000 грн., які сплачуються батьком [PERSON] , повністю задовольняють потреби дітей, що підтверджує, те що по суті, батько одноособово забезпечує дітей. Вважає, що розмір аліментів, встановлений у частці 1/3 від сукупного щомісячного доходу [PERSON] є економічно необґрунтованим та таким, що не відповідає принципу справедливого розподілу обов`язків між батьками щодо утримання дітей тому позивач дійшов висновку про необхідність зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього, з 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання даним рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття. Вказане, на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів. При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, як це передбачено статтею 192 СК України, суд з`ясовує чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зміни його або відповідача матеріального стану в сторону погіршення/покращення або інших належних та допустимих доказів, що є підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів, а наведені позивачем у позовній заяві обставини не є підставою для зменшення їх розміру. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів та не підтвердив обставин, що є підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: dismissed