Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

15 серпня 2025 року ТОВ «Бізнес позика» (далі: позивач) звернулось до [PERSON] (далі: відповідач) з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №288511-КС-001 від 17.04.2021 у розмірі 20 397,75 грн., з яких: 12 000 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 597,75 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1 800 грн. - заборгованість за простроченою комісією. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на укладення 17.04.2021 з відповідачем кредитного договору №288511-КС-001 на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 12 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та не виконання відповідачем умов угоди, внаслідок чого позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував за недоведеності укладення кредитного договору та обставин надання кредиту, необґрунтованості включення комісії до складу заборгованості, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Вважає, що для встановлення обставини дійсного укладення та підписання ним договору №288511-КС-001 від 17.04.2021 одноразовим ідентифікатором, а також з метою належної верифікації такого електронного підпису, слід перевірити порядок його отримання, який має достовірно ідентифікувати підписанта, - та порядок його накладання, який має виключати його використання іншими особами. Позивачем не надані до суду електронні докази укладення договору, електронні докази у паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом, докази того, що зазначений одноразовий ідентифікатор направлявся на належний йому мобільний номер телефону чи на електронну пошту. У справі відсутні належні, допустимі та достатні докази у розумінні ст. 76, 100 ЦПК України направлення засобами електронного зв`язку оферти позичальнику, надання згоди - акцепт. У справі також відсутні докази щодо порядку отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (некваліфікованого електронного підпису) та факту його накладення у електронному документі Договору. Також, матеріали справи не містять банківської виписки про заборгованість. Не погоджуючись із доводами та запереченнями викладеними стороною відповідача у відзиві на позовну заяву, позивач посилався на ст. 526,530,610,612,625,626, 627,628,629,629,1046,1049,1054,638,640,642,204,205,207,639 ЦК України та ст. 1,5,6,7,8,10,12 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі: Закон №675-VIII) та вважає, ним доведений факт укладення кредитного договору в електронному вигляді та надання кредитних коштів у розмірі 12 000 грн. Зазначив, що під час укладення кредитного договору відповідач проходив відео-верифікацію, під час якої: вказав, що він самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з його зображенням та зображенням документів, що були пред`явлені ним під час здійснення відео-верифікації; підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; повідомив свій номер телефону [NUMBER] (той самий номер телефону, який зазначений у Відзиві на позовну заяву як такий, що належить Відповідачу), серію та номер свого паспорта [NUMBER] та дату його видачі, дату народження - [INFO] . Звернув увагу, що умовами Кредитного договору укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та Позичальником встановлена саме комісія за надання кредитних коштів, тому жодні «додаткові чи супутні банківські послуги» цією комісією не передбачені. Вважає, що законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави передбачені ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи судом не встановлені. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: 17.04.2021 позивач надіслав відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 288511-КС-001 про надання кредиту. 17.04.2021 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) укласти договір №288511-КС-001. 17.04.2021 між позивачем та відповідачем укладений договір про надання кредиту № 288511-КС-001, відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах: тип кредиту - кредит; строк кредиту - 8 тижнів; процента ставка в день - 0,96454167, фіксована; комісія за надання Кредиту - 1 800 грн.; загальний розмір наданого кредиту - 12 000 грн.; термін дії договору - до 12.06.2021; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 18 600 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 509,79854410 %; протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Договір підписаний з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» з одноразовим ідентифікатором. Також 17.04.2021 відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором підписаний паспорт споживчого кредиту. Позивач своє зобов`язання виконав, надав відповідачу кредит у розмірі 12 000 грн., що підтверджується довідкою TAC PAY 398819587 від 1704.2021, листом АТ «Райффайзен Банк» №81-15-9/13470-БТ від 23.10.2025, випискою про рух коштів по рахунку за період з 17.04.2021 по 12.06.2021. Натомість, відповідач своє зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 20 397,75 грн., з яких: 12 000 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 597,75 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1 800 грн. - заборгованість за простроченою комісією, що підтверджено розрахунком заборгованості, довідкою про стан заборгованості. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд доходить висновує: Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 12 000 грн. За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, що передбачено ч.4 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, що передбачено ч.1 ст.638 ЦК України. За правилами ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Приписами ст.525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 17.04.2021 між сторони укладений кредитний договір №288511-КС-001, позивач зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі 12 000 грн., який відповідачем до умов договору не повернутий. Відповідачем не надані належні та допустимі докази на спростування наведених вище висновків, як і не надані належні докази на підтвердження відсутності боргу за вказаним кредитним договором. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині. Доводи відповідача щодо не доведеності факту укладення кредитного договору та обставин надання кредиту, враховуючи презумпцію правомірності правочину, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, - візуальною формою послідовності дій Клієнта, анкетою клієнта із зазначенням ПІП, дати народження, РНОКПП, місця проживання, номеру телефону, серії та номеру паспорту, дати його видачі, зазначення органу, що видав паспорт, відеозаписом. Для підписання кредитного договору відповідачем використаний електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ч.6 та ч.8 ст. 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг. Доказів використання персональних даних відповідача (копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного номеру та ін.) для укладення кредитного договору від його імені, звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення стосовно нього шахрайських дій, відповідачем не надані. Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 597,75 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідач, підписавши кредитний договір, підтвердив факт ознайомлення з його змістом та Правилами, а також отримання повної та достатньої інформації для належного розуміння умов надання послуги. Таким чином, відповідач усвідомлено погодився з умовами договору, включаючи строки кредитування, розмір кредиту та процентної ставки, порядок її нарахування, а також був належним чином поінформований про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за відсотками станом на 12.06.2021 складала 6 597,75 грн. та в подальшому не нараховувалась. Отже, заборгованість за відсотками нарахована у межах строку дії кредитного договору. Вищезазначений розрахунок відповідачем не спростований, контрозрахунок не наданий. За таких обставин, за прострочення відповідачем платежів щодо повернення кредиту, тобто не виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору, вимога у цій частині також підлягає задоволенню. Доводи відповідача щодо не підтвердження заборгованості за відсутності первинних документів, суд до уваги не бере, враховуючи наступне: Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Слід зазначити, що ТОВ «Бізпозика» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку. Зазначена обставина дійсно виключає можливість позивачу надати до суду первинні банківські документи, зокрема і виписку по рахунку на підтвердження руху коштів по рахунку позичальника, оскільки товариство не відкриває будь-які рахунки для клієнтів і не формує платіжні доручення та виписки за такими рахунками. При тому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору. Щодо стягнення простроченої комісії у розмірі 1 800 грн. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.1, ч.2 та ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. За п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п.8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Частиною 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначений перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено ч.1 ст. 81 ЦПК України. З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку. Позивачем у кредитному договорі не зазначений перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення прострочених платежів по комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №727/5461/23. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача прострочених платежів за комісією у розмірі 1 800 грн, не вбачається. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 20 397,75 грн., з яких задоволено - 18 597,75 грн. При зверненні з до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 2 208,64 грн. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Outcome: partial