Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №5263304 від 12.04.2024 року в сумі 26305,00 грн. - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.04.2024 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №5263304, згідно з умовами якого відповідач отримав 5 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію та проценти за користування кредитом у строк, встановлений кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. 24.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до умов кредитного договору та чинного законодавства України було укладено Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», у тому числі й [PERSON] за кредитним договором 5263304 від 12.04.2024. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором №5263304 від 12.04.2024 були передані позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.09.2024 р. Сума заборгованості відповідача становить 26 305,00 грн., з них: - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4 900,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 14 580,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією становить 525,00 грн. - неустойка становить 6 300,00 грн. Із метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. У судове засідання представник позивача не прибув, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено, що 12.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №5263304. Згідно з договором споживчого кредиту, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений договором, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2 договору. Позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, в рекомендовану дату платежу відповідно до Графіку платежів, наведеного в додатку №1 до Договору, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 договору та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до умов договору сума кредиту складає 5 000,00 грн. (п.1.2. договору), строк на 345 днів з 12.04.2024 р. (дата надання кредиту). У пункті 1.4. договору визначена дата остаточного погашення заборгованості 23.03.2025 р. Пунктом 1.5.1 договору сторони узгодили комісію за надання кредиту 595,00 грн. Порядок нарахування процентів визначений в п.п.1.5.2-1.5.3 договору. Проценти за користування кредитом: протягом першого розрахункового періоду: нараховуються за ставкою 511 відсотків від фактичного заборгованості за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку: нараховуються за стандартною процентною ставкою 876 відсотків річних від фактичного залишку кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховано згідно п. 1.5.2 та 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть 32 334,00 грн. Пунктом 2.1. договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] . Додатком №1 до договору являється графік платежів за договором про споживчий кредит №5263304 від 12.04.2024, з якого вбачається, що сума кредиту становить 5000,00 грн., проценти 32 334,00 грн., комісія - 575,00 грн. Додатком №2 до договору являється заява на отримання кредиту. Вище вказаний договір та додатки до нього підписані відповідачем аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, що стверджено довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. На підтвердження виконання зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором позивачем надано до позову платіжне доручення 128115762 від 12.04.2024. Із відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №5263304 від 12.04.2024, станом на 20.08.2025, виданої ТОВ «Мілоан», вбачається інформація про суми наданого кредиту, нарахування комісії та процентів, сплата по кредиту 24.09.2024 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №110-МЛ, згідно умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №5263304 від 12.04.2024 в сумі 26 305,00грн., з них: по кредиту 4 900,00 грн., по відсотках 14 580,00 грн., за комісією 525,00 грн. Копія договору відступлення прав вимоги, акту прийому-передачі Реєстру боржників та витягу з реєстру боржників міститься в матеріалах справи. Оплату відступлення прав вимоги за договором відступлення прав вимоги стверджено копією платіжної інструкції №5898 від 24.09.2024. Випискою з особового рахунка за кредитним договором №5263304 від 12.04.2024 стверджено, що заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» станом на 20.08.2025 р. складає 26 305,00 грн., з них: - прострочена заборгованість за сумою кредиту 4 900,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою відсотків 14 580,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією 525,00 грн. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зверталося 12.08.2025 до відповідача з претензією, яка містить повідомлення про відступлення прав вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», та в якій зазначено рахунок для погашення заборгованості за договором №5263304 від 12.04.2024 у сумі 26 305,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Факт укладення договору та досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і стягненню підлягає заборгованість за тілом позики в сумі 4 900,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Із графіку платежів, що являється додатком №1 до договору кредиту вбачається, що розмір нарахованих процентів становить 14 580,00 грн. У виписці з особового рахунку за кредитним договором, витязі з реєстру боржників значиться заборгованість за процентами по вказаному кредитному договору 14 580,00 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають проценти за користування кредитом у сумі 14 580,00 грн. Вирішуючи спір щодо підстав та розміру нарахованої позивачем комісії, то суд керується таким. Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що в кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно з кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що в кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії У кредитному договорі №5263304 від 12.04.2024 (п. 1.5.1) сторони узгодили встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 11,50 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту та дорівнює 575,00 грн. Суд урахував, що Кредитний договір укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, в тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами та сплати комісії за надання кредиту. При цьому, відповідач, ознайомившись із умовами договору, мав реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не звертався до кредитодавця ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма його умовами. Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору №5263304 від 12.04.2024 про сплату відсотків за користування кредитом та сплату комісії за надання кредиту є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки та комісії за надання кредиту погоджено за домовленістю сторін. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає комісія, визначена п. 1.5.1 договору, в сумі 525,00 грн. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості, судом не встановлено, доказів про належне виконання відповідачем взятих на себе згідно з умовами кредитного договору зобов`язань: повернення суми кредиту, сплати процентів та комісії за надання кредиту суду не надано, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Надаючи правову оцінку нарахованій позивачем неустойці в сумі 6 300,00 грн. за неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, суд урахував положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, за змістом якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованої неустойки слід відмовити. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК України належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. підтверджуються договором про надання правничої допомоги; актом про отримання правової допомоги (з детальним описом робіт); рахунком та платіжною інструкцією. Враховуючи незначну складність справи, досліджені докази, що надані на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами та про наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги. З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що до стягнення підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн., що є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим її розміром. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 19098 від 20.08.2025 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, у розмірі 20 005,00 грн (76,05 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 1842,23 грн.

Outcome: partial