Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У листопада 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 15 листопада 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з [PERSON] в електронній формі Договір кредитної лінії № 242157081. Відповідно до договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відкрити на користь [PERSON] кредитну лінію з лімітом у 10 400 грн, з дисконтним рекомендованим строком користування траншем протягом 30 днів (з можливістю продовження дисконтного строку кредитування за ініціативою позичальника при сплаті ним усіх нарахованих процентів), з загальним строком користування кредитом 5 років з моменту укладення договору + 30 днів, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним: дисконтна процентна ставка 0,00 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується до 15 грудня 2024 року); дисконтна процентна ставка при продовженні пільгового строку кредитування за ініціативою позичальниці 0,98 % на день від суми кредиту за кожен день користування коштами. 21 січня 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №МВ-ТП/18 (з подальшими додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Таліон Плюс», як фактору, за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 242157081 від 15 листопада 2024 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 32\~221,28 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 10 400 грн; - заборгованість за процентами за користування кредитом 21\~301,28 грн; - заборгованість по комісії за надання кредиту 520 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представник позивача Шох І.В. не з`явився, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник відповідача у позові не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 15 листопада 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з [PERSON] в електронній формі Договір кредитної лінії № 242157081. Відповідно до договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відкрити на користь [PERSON] кредитну лінію з лімітом у 10 400 грн, з дисконтним рекомендованим строком користування траншем протягом 30 днів (з можливістю продовження дисконтного строку кредитування за ініціативою позичальника при сплаті ним усіх нарахованих процентів), з загальним строком користування кредитом 5 років з моменту укладення договору + 30 днів, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним: дисконтна процентна ставка 0,00 % від суми кредиту за кожен день користування коштами (застосовується до 15 грудня 2024 року); дисконтна процентна ставка при продовженні пільгового строку кредитування за ініціативою позичальниці 0,98 % на день від суми кредиту за кожен день користування коштами. 21 січня 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №МВ-ТП/18 (з подальшими додатковими угодами), за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Таліон Плюс», як фактору, за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 242157081 від 15 листопада 2024 року. Згідно\~ч. 1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ч. 1 ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення правочину) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, [PERSON] набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно\~до\~умов\~договору факторингу\~фінансування\~клієнта\~здійснюється шляхом\~купівлі\~у\~нього фактором\~права\~грошової\~вимоги,\~фактор\~набуває\~права на\~всі\~суми,\~які\~він\~одержить від\~боржника\~на\~виконання вимоги,\~а\~клієнт\~не відповідає\~перед\~фактором,\~якщо\~одержані\~ним суми\~є\~меншими\~від суми,\~сплаченої\~фактором\~клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальнику кредиту на його особисту банківську картку, що підтверджується відповіддю АТ «Універсал Банк» від 20 листопада 2025 року за вих. №БТ/Е-18412, а також копією виписки з банківського рахунку позичальника (а. с. 95-98). Зі свого боку [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. За встановленого, до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», як фактора, перейшли всі права кредитора, що виникли з кредитного договору №242157081 від 15 листопада 2024року, у тому числі право вимоги сплати заборгованості за кредитним договором. Згідно розрахунків заборгованості за кредитним договором, заборгованість позичальника за кредитним договором становить 32\~221, 28 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 10 400 грн; - заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 15 листопада 2024року до 13 червня 2025 року) 21\~301,28 грн; - заборгованість по комісії за надання кредиту 520 грн. Суд погоджується з вказаними розрахунками в частині нарахованих процентів, які повністю відповідають умовам договору. Зокрема, такі проценти за користування кредитом нараховані в межах встановленого строку кредитування та за встановленими в кредитному договорі процентними ставками (з урахуванням неодноразового вчинення відповідачкою дій, направлених на продовження дисконтного строку кредитування). Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), то в цій частині суд виходить з наступного. Як вбачається з умов кредитного договору (п.п. 7.2, 11.1), сторони узгодили умову про повне повернення позичальницею кредиту протягом п?яти років з моменту укладення договору + 30 днів. У той же час кредитний договір укладено 15 листопада 2024року. Таким чином, встановлений у кредитному договорі строк кредитування на час розгляду справи не сплив. Водночас, сторони договору узгодили, що дата встановленого договором терміну закінчення дисконтного періоду користування кредитом (15 грудня 2024 року) є не обов?язковою, а орієнтовною (рекомендованною) датою повернення кредиту (п. 7.1 договору). Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, обов`язковою умовою для дострокового стягнення споживчого кредиту є направлення кредитодавцем позичальнику у порядку, визначеному ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», вимоги про усунення порушення (дострокове виконання зобов`язань) протягом 30 календарних днів. За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав - ні. Зі змісту кредитного договору вбачається, що він містить умову щодо права кредитодавця вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі у разі порушення позичальницею умов договору. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор або його правонаступники пред`являли позичальниці вимогу про повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, зокрема надсилав [PERSON] таку вимогу в передбаченому порядку та що останній її отримав. За встановленого, вимога ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом (тілом кредиту), термін повернення якого на час вирішення спору не настав, є передчасними, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Тому, з [PERSON] на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підлягає стягненню лише встановлена судом заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 21\~301,28 грн та по комісії за надання кредиту 520 грн., в іншій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню 1\~640,52 грн судового збору. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання правничої допомоги від 02 грудня 2024 року №5, укладеного між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Адвокатським бюро «Ліга юридичних технологій та інновацій», з додатками, які містять узгоджені тарифи за надані послуги, а також документи, що містять перелік, детальний опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: підготовка до розгляду справи, кількість витраченого часу 4 год., вартість послуги 1\~000 грн; підготовка та направлення повідомлення про оплату, кількість витраченого часу 2 год., вартість послуги 500 грн; підготовка позовної заяви 10 год., вартість послуги 3 500 грн. Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial