Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 грудня 2022 року між фізичною особою позичальником [PERSON] та ТзОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №100997487, згідно з умовами якого відповідач отримав 15000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та сплати комісії та процентів Відповідачем не було внесено. Укладаючи Кредитний договір Відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Підтвердженням добровільного укладення Відповідачем даного Договору є Анкета-заява на кредит №100997487 Позичальника від 27 грудня 2022 року, що заповнена Відповідачем. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору, 27 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №96-МЛ/Т від 28 квітня 2023 року. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором №100997487 від 27 грудня 2022 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором №100997487 від 27 грудня 2022 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно з Договору відступлення прав вимоги №96-МЛ/Т від 28 квітня 2023 року. Сума заборгованості Відповідача становить 58425,00 грн, відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору №96-МЛ/Т від 28 квітня 2023 року, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту 15000,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків 42525,00 грн; прострочена заборгованість за комісією 900,00 грн. На виконання умов кредитного договору, Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. №22687956/9 від 07 березня 2024 року. У зв`язку із викладеним, позивач просив суд стягнути з Відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором №100997487 від 27 грудня 2022 року, у розмірі: 58425,00 грн та суму сплаченого судового збору 2422,40 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 29 травня 2024 року відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 2318 від 27 листопада 2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 28 листопада 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 27 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №100997487 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії, процентів мав бути внесений відповідачем 11 січня 2023 року. Відповідно до умов договору сума кредиту складає 15000,00 грн, кредит надається загальним строком на 105 днів з 27 грудня 2022 року (п.1.2, 1.3). Відповідно до п.1.4 договору, Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 11 січня 2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 11 січня 2023 року (останнього дня строку кредитування). Пунктом 1.5.1 комісія за надання кредиту складає 900 грн, яка нараховується за ставкою 6,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2025.00 грн, які нараховуються за ставкою 0.90 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 40500.00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (пункт 1.5.3. договору). Пунктом 1.6. договору встановлено, що тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Відповідно до п. 1.7. Позичальник не повинен сплачувати на користь Кредитодавця будь-які платежі не передбачені цим договором. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород Кредитодавця не можуть бути збільшені Кредитодавцем без згоди Позичальника. Згідно з п.2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.3. Договору, в один з термінів (дат) вказаних в п.1.4. у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. Відповідно до п.2.2.2 нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №100997487 від 27 грудня 2022 року містить графік платежів, відповідно до якого встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Позивачем надано Паспорт споживчого кредиту №100997487 від 27 грудня 2022 року, в якому зазначені умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо. Відповідно до анкети-заяви на кредит №100997487 від 27 грудня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» погоджена сума кредиту, строк кредиту, ставка процентів. Крім того, зазначена анкета відображає процес оформлення та розгляду заяви. Платіжним дорученням №56595099 від 27 грудня 2022 року підтверджено перерахування коштів у сумі 15000,00 грн [PERSON] згідно з договором №100997487. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що [PERSON] уклав договір №100997487 від 27 грудня 2022 року за допомогою одноразового ідентифікатора Z31272 від 27 грудня 2022 року. Відповідно до відомостей про нарахування та погашення, виписки з особового рахунка за кредитним договором №100997487 від 27 грудня 2022 року заборгованість [PERSON] складає 58425,00 грн, з яких: 15000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 900,00 грн заборгованість за комісіями; 42525,00 грн прострочена заборгованість за відсотками. Відповідач станом на дату звернення позивачем до суду не виконав своїх зобов`язань перед кредитором, доказів протилежного суду не надав. Відповідно до п.3.2.6 договору Товариство має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника. 28 квітня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №96-МЛ/Т, згідно з умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості). Пунктом 6.2.3 договору відступлення прав вимоги №96-МЛ/Т права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п.7.1 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання-передачі Реєстру Боржників (Додаток №2) відповідно до п.8.3.2 Договору. 28 квітня 2023 року акт прийому передачі Реєстру боржників від 28 квітня 2023 року до Договору відступлення прав вимоги №96-МЛ/Т від 28 квітня 2023 року був підписаний ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Відповідно до платіжної інструкції №71215 від 28 квітня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» плату за відступлення прав вимоги згідно з Договором відступлення прав вимоги №96-МЛ/Т від 28 квітня 2023 року у розмірі 583317,30 грн. До ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до укладеного договору відступлення прав вимоги №96-МЛ/Т від 28 квітня 2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 58425,00 грн, з яких: 15000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 900,00 грн заборгованість за комісіями; 42525,00 грн прострочена заборгованість за відсотками, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №96-МЛ/Т від 28 квітня 2023 року. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредит-Капітал» повідомило відповідача шляхом направлення на адресу відповідача Претензії Вих. №22687956/9 від 07 березня 2024 року, в якому вимагало протягом 3 днів погасити заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за Договором №100997487 від 27 грудня 2022 року у сумі 58425,00 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Як передбачено\~ст. 627 ЦК України, відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, ст.\~204\~ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Статтею 1077 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до позивача перейшли права первісного кредитора ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №100997487 від 27 грудня 2022 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених\~ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні\~ст. 77 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. У справі, що розглядається строк дії договору і строк кредитування є відмінним. Відповідно до п.1.3 Договору строк дії договору кредиту становить 105 днів з 27 грудня 2022 року. Строк дії договору складає період, що обчислюється з моменту його укладання і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Строк, на який надається кредит (строк кредитування) визначений п.1.3. договору період часу, протягом його позичальник може правомірно користуватися кредитом, що складається з пільгового і поточного періодів. Пунктом 1.3.1 Договору встановлено, що пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 11 січня 2023 року (рекомендована дата платежу). Пунктом 1.3.2 Договору встановлено, що поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 11 квітня 2023 року (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п.1.4 Договору, Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 11 січня 2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 11 квітня 2023 року (останнього дня строку кредитування). Як убачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись із позовними вимогами, надав до суду виписку з особового рахунку за кредитним договором №100997487 від 27 грудня 2022 року, в якому вказано, що строк виконання зобов`язання визначено до 11 січня 2023 року, тобто в межах цього строку позивач мав нараховувати проценти за пільговою ставкою 0.90% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Нарахування стандартної процентної ставки у розмірі 3.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, передбачено після спливу вказаного пільгового періоду, тобто поза межами строку кредитування. Таким чином нарахування процентів за стандартною процентною ставкою після 11 січня 2023 року є неправомірним. Відповідно до п. 2.2.3 Договору встановлено, що якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватись за стандартною ставкою згідно п. 1.5.3 договору. Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 2.2.3 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Суд зазначає, що підвищені проценти за користування кредитними коштами в договорі визначаються як стандартна процентна ставка (п. 1.5.3 договору), однак очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме не повернення кредитних коштів після 11 січня 2023 року. В даному випадку права позивача можуть бути захищені шляхом застосування механізму, визначеного ст. 625 ЦК України, вимог про що останній не заявляв. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що [PERSON] повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі договору про споживчий кредит №100997487 від 27 грудня 2022 року, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 2\~025,00 грн, вказаний розмір заборгованості погоджений сторонами кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 2 025,00 грн. Крім того, при зверненні до суду з позовними вимогами позивач просив про стягнення з відповідача на його користь комісії в розмірі 900 гривень. Відповідно до п. 2.2.1. договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.3. Договору, в один з термінів (дат) вказаних в п.1.4. у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. Згідно Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною, сторони погодили, що позивальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 900,00 грн. У той же час, оскільки позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені\~Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року\~визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому, суд відмовляє у стягненні за даним рішенням комісії. Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №100997487 від 27 грудня 2022 року у розмірі 17025,00 грн, з яких: 15000,00 прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 025,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків, в іншій частині позовних вимог належить відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 29,1% від ціни позову, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 705,92 гривень (2422,40 * 29,1% : 100% = 705,92 грн).

Outcome: partial