Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Анапріюк А.С. звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2016 у справі № 369/12873/15-ц. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина - [PERSON] , [INFO] . З середини 2016 року по березень 2020 року позивач з відповідачем та їх спільною дитиною мали намір проживати за однією адресою: спочатку -за адресою: [ADDRESS] ; згодом - у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу. Протягом 2018-2020 років позивачем одноосібно за власні кошти було здійснено ремонтні роботи у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а саме: закупівлю необхідних будівельних та побутових матеріалів для ремонту, встановлення вікон, міжкімнатних та вхідних дверей, встановлення сантехнічного обладнання, придбання товару для дому тощо. Загальна сума витрачених позивачем коштів становить 534588,75 грн. Вказані витрати здійснювалися ним особисто за власний рахунок, з метою аби в подальшому відновити стосунки та проживати разом з сином та відповідачем у зазначеній квартирі, однак відповідач згодом покинула Україну та переїхала до міста Дубай (ОАЕ), де наразі проживає з іншим чоловіком. Позивач вважає, що витрачена ним сума коштів на ремонт фактично набута (збережена) відповідачем безпідставно, у зв`язку з чим у неї виникло зобов`язання щодо повернення цих коштів позивачу, у відповідності до ст. 1212 ЦК України. Так, відповідач у 2018 - 2020 роках безоплатно користується грошовими коштами позивача у розмірі 534588,75 грн, а саме: з 07.11.2018 - грошовими коштами у розмірі 500 185,75 грн (витрати, які здійснені у 2018 році); з 04.02.2019 - грошовими коштами у розмірі 25 100,00 грн (витрати, які здійснені у 2019 році); з 12.09.2020 - грошовими коштами у розмірі 9303,00 грн (витрати, які здійснені у 2020 році). Тому відповідач має повернути позивачу грошові кошти у розмірі 534588,75 грн, а також інфляційні збитки та три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідно до розрахунку позивача загальна сума заборгованості відповідача становить 958622,85 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 958622,85 грн, з яких: безпідставно набуті кошти - у розмірі 534588,75 грн, інфляційні збитки - у розмірі 340244,27 грн; три проценти річних - у розмірі 83789,83 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою суду від 13.03.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 19.08.2024 від представника відповідача - адвоката Чернявської (Хороших) В.П. до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач не визнала позов, у його задоволенні просила відмовити у зв`язку з його безпідставністю. Зазначила, що позивач протягом 2018-2020 років не мав постійної роботи та доходу і не міг брати фінансової участь у ремонті її квартири, він лише допомагав відповідачу замовляти деякі будівельні матеріали та оплачував їх за рахунок відповідачки. Факт здійснення ремонту в належній відповідачу підтверджується фотографіями зробленими прорабом, видатковою накладною, товарними чеками та показами свідків. Позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог, надані товарні чеки не містять найменування сторін, дати, адреси доставки та підтвердження цільового здійснення операції позивачем на користь відповідача. Оскільки стосунки між позивачем та відповідачем були близькі, тому будь-яку ініціативу зі сторони позивача [PERSON] сприймала як допомогу їй та дитині. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що є самостійною підставою для залишення позову без задоволення. Ухвалою суду від 24.10.2024 задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. Поновлено відповідачу [PERSON] строк для подання відзиву на позовну заяву. Прийнято відзив на позов, поданий представником відповідача до суду 19.08.2024. Встановлено сторонам відповідні процесуальні строки для подання відповідних заяв по суті справи. У задоволенні заяви представника відповідача про допит свідків, яка надійшла до суду 19.08.2024, відмовлено. Заяву представника відповідача про забезпечення доказів, яка надійшла до суду 19.08.2024, повернуто заявнику. 04.11.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав. Ухвалою суду від 26.08.2025 частково задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Водночас, в матеріалах справи містяться заяви представників сторін про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, ураховуючи наявні в матеріалах справи заяви сторін по суті справи, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.10.2013. В подальшому шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2016 по справі № 369/12873/15-ц. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №362907179 від 23.01.2024, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . На підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів позивачем надано ряд документів, зокрема: фіскальні чеки, товарні накладні, товарні чеки, видаткові накладні, рахунки-фактури, звіт-рахунок, квитанції про поповнення карткових рахунків, замовлення покупця, які не містять інформації про платника та замовника товарів та послуг. Також надано ряд договорів, а саме: договір на поставку та монтаж виробів від 27.03.2018; договір поставки від 26.07.2018; договір купівлі-продажу «Продукції» від 04.02.2019; замовлення на виконання робіт від 05.11.2018, з яких вбачається, що замовником є позивач [PERSON] , адреса доставки зазначена: [ADDRESS] . Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України). Таким чином, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана поведінка особи є суперечливою, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.01.2023 у справі №548/741/21. З матеріалів справи вбачається, що та представником позивача вказано проте, що позивач добровільно, послідовно та систематично, за відсутності будь-якої помилки, в тому числі рахункової, здійснював ремонтні роботи у належній відповідачу квартирі, знаючи, що між ним та [PERSON] відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), та за відсутності доказів договірних умов щодо їх подальшого повернення або недобросовісності відповідача, а тому поведінка позивача є суперечливою, оскільки останній вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків, що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані відповідачем докази на підтвердження того, що кошти на ремонт витрачалися відповідачем: видаткові накладні, товарні чеки, письмові повідомлення про виконані роботи та їх вартість, суд не бере до уваги, оскільки вони не є офіційними, не містять ні прізвища замовника, ні даних про особу, що виконувала ремонтні роботи. Розписки [PERSON] не стосуються предмету позову, тому суд не враховує їх при вирішенні даного спору. Заявлені представником позивача вимоги в частині стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних є похідними, тому вони також не підлягають до задоволення. Таким чином, враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Щодо клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності суд зазначає наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц). Із урахуванням вказаного вище висновку суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, наявне у справі клопотання представника відповідача про застосування позовної давності у даній справі не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed