Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» Корнійчук Д.Д. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 35 000,00 грн. Одночасно позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (надалі позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс») та [PERSON] (надалі відповідач) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1259-7743, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 7 000,00 грн та зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання у строки та на умовах, визначених зазначеним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та в повному обсязі, що підтверджується фактом перерахування відповідачу кредитних коштів у передбаченому договором розмірі. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що виразилося у порушенні обов`язку щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору, утворилася заборгованість, яка станом на 04 червня 2025 року складає 69 300,00 грн. Однак позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення частини заборгованості у загальному розмірі 35 000,00 грн, яка складається з: 7 000,00 грн простроченої заборгованості за кредитом; 28 000,00 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами. З огляду на викладене представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Разом із позовною заявою представник позивача подав клопотання, у якому просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи двічі належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про його виклик (а.с. 59, 61), у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження їх у сукупності. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 22 серпня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1259-7743 шляхом акцепту електронної оферти в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця. Акцепт електронного договору здійснено відповідачем шляхом підтвердження волевиявлення з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), при цьому відповідач підтвердив ознайомлення з умовами кредитування та надання згоди з ними. За умовами вказаного договору відповідачу надано кредитні кошти у сумі 7000,00 грн, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитними коштами, платежі за обслуговування кредиту та інші передбачені договором платежі у строки й порядку, визначені договором і графіком платежів. У разі порушення зобов`язань договором передбачена відповідальність сторін. У матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який відповідно до вимог законодавства містить інформацію про загальну вартість кредиту для споживача, розмір і тип процентної ставки, порядок її нарахування, наявність і розмір платежів за обслуговування кредиту, а також інші істотні умови кредитування. Зазначений документ свідчить про те, що до моменту укладення кредитного договору відповідачу була доведена у зрозумілій формі повна інформація щодо фінансових умов кредиту, що підтверджує його обізнаність та усвідомлену згоду з такими умовами, а подана позивачем таблиця обчислення платежів узгоджується з умовами договору та паспортом споживчого кредиту і дає можливість простежити механізм формування заборгованості. Факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором підтверджується довідками про перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі, визначеному умовами договору, із зазначенням дати здійснення операції, суми платежу та реквізитів сторін. Зазначені документи у своїй сукупності підтверджують реальність надання відповідачу кредитних коштів і належне виконання кредитодавцем договірних зобов`язань. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними та взаємопов`язаними і підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору в письмовій (електронній) формі шляхом акцепту електронної оферти з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отримання відповідачем кредитних коштів, чинність умов договору та його невід`ємних частин (Правил відкриття та обслуговування кредитної лінії, паспорта споживчого кредиту та інших електронних документів), а також обґрунтованість поданого розрахунку заборгованості. Разом із тим установлено, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочення виконання грошових зобов`язань. Як убачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 04 червня 2025 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 69300,00 грн., однак позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення частини заборгованості у розмірі 35000,00 грн., що складається з 7000,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом та 28000,00 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами. Зазначений розрахунок здійснений відповідно до умов договору, відповідачем не спростований; доказів належного виконання зобов`язань або погашення заборгованості у заявленому розмірі суду не подано, у зв`язку з чим підстав для сумніву у правильності наведеного розрахунку суд не встановив. Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у передбачений договором строк суму кредиту та нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість. Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням спірного кредитного договору, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», а також іншими нормативно-правовими актами у сфері фінансових правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (у тому числі електронній) формі. Сторони мають право самостійно обирати форму правочину, якщо інше прямо не встановлено законом. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою електронного чи іншого технічного засобу зв`язку. Правочин також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами, у тому числі із використанням електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису у випадках, передбачених законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до вимог актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом така форма для відповідного виду договорів не вимагалася, що прямо передбачено ч. 2 ст. 639 ЦК України. Абзацом другим частини другої цієї ж статті встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, з аналізу наведених норм убачається, що будь-який договір, укладений відповідно до вимог Цивільного кодексу України, може бути укладений в електронній формі, а договір, укладений в електронній формі, за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовому вигляді. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, а недодержання письмової форми тягне його нікчемність. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року на законодавчому рівні врегульовано порядок укладення договорів в електронній формі, визначено способи надання згоди на укладення договору та правові наслідки використання електронного підпису, у тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою стороною. Згідно зі ст. 11 цього Закону акцепт може бути здійснений шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення електронної форми або вчинення дій, що чітко визначені як прийняття пропозиції. Моментом укладення електронного договору є одержання особою, яка зробила пропозицію, відповіді про її прийняття. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису, у тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який являє собою алфавітно-цифрову послідовність, що надсилається особі засобами електронного зв`язку та додається до електронних даних як підтвердження волевиявлення. З аналізу матеріалів справи вбачається, що спірний кредитний договір був укладений відповідачем в електронній формі шляхом акцепту оферти в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». У ході розгляду справи встановлено, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та розміру заборгованості. Презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована, а кредитний договір у судовому порядку недійсним не визнавався. З огляду на викладене, беручи до уваги неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та відсутність підстав для сумніву у правильності поданого позивачем розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у заявленому розмірі. Що стосується позовних вимог щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, оскільки при подачі позову позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, то понесені ним судові витрати слід стягнути з відповідача На підставі наведеного,

Outcome: approved