Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, також подав до суду заяву про збільшення позовних вимог , в якій просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що через взаємне непорозуміння їхня сім`я розпалася та сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. Одночасно, просив суд визначити місце проживання дитини разом із ним. Позивач у судове засідання з`явився позовні вимоги викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак з`явився представник відповідачки-адвокат Малицький В.К., - який зазначив, що підстави для розірвання шлюбу не відповідають дійсності. Подружні відносини не склалися саме з вини позивача, оскільки він протягом тривалого часу не приділяв відповідачці уваги, як своїй дружині, перестав цікавитися її життям та проблемами. Незважаючи на те, що їх шлюбні відносини не склалися, [PERSON] є хорошим батьком для їх сина. Він повністю забезпечує усі його потреби та фактично самостійно його виховує та утримує з часу, коли подружжя стали проживати окремо. Позивачка не має змоги, піклуватися про двох дітей, тому сина, [PERSON] , просить залишити на утриманні позивача, [PERSON] . Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Трускавецької міської ради подала клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши думку сторін у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області 14.06.2014 року було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №79. За час проживання спільно у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області від 12.11.2016 року та донька [PERSON] [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] виданий Бориславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 06.09.2019 року З позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог встановлено, що останні роки між позивачем та відповідачкою шлюбно-сімейні стосунки не складаються та фактично припинилися, в них немає спільних інтересів, різні погляди на вирішення сімейних, побутових проблем. Постійні сварки на матеріальних благах. Сторони фактично втратили взаємозв`язок у спілкуванні, жоден з них не бажає зберегти сімейні відносини та з початку 2025 року вони проживають окремо. Повне відчуження одне від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя, фактично призвело до припинення подальшого спільного подружнього життя, збереження шлюбу на сьогодні є недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Малолітній син [PERSON] [INFO] з середини цього року проживає разом з позивачем. Позивач, виховує його та утримує, щодня відводить в школу, на додаткові позашкільні гуртки. Відповідачка зовсім перестала займатися вихованням малолітнього сина, не готує їсти, кошти на утримання дитини не дає, не цікавиться його життям та здоров`ям, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, хоча ніхто і ніщо, крім власного небажання, не перешкоджає їй в цьому. Зокрема, вказане підтверджується Актом обстеження умов проживання від 05.11.2025 року складеними службою у справах дітей Трускавецької міської ради та актом про фактичне проживання від 05.08.2025 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім`ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати. Що стосується позову в частині визначення місця проживання дитини, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно Акту про фактичне проживання особи № 1 від 05.08.2025 року за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та його син [PERSON] 2016 р.н., які заресєтровані за даною адресою, згідно з витягів з реєстру територіальної громади від 05.11.2025 року № 2025/016379570 та №2025/016379617. Згідно Акту обстеження умов проживання здійсненого комісією Служби у справах дітей Трускавецької міської ради від 05.11.2025 року вбачається що за адресою: [ADDRESS] дійсно, фактично проживають [PERSON] та його син [PERSON] . Згідно вказаного акта, для виховання та розвитку дитини створені належні умови проживання. Син виховується в любові. Відповідно до поданих письмових доказів, а саме: довідки про доходи, видана Товариством з Обмеженою відповідальністю «Бест логістик груп», де позивач займає посаду- системний адміністратор, підтверджує, що позивач має сталий дохід та має змогу матеріально забезпечувати сина [PERSON] . Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» підтверджується про відсутність незнятої чи непогашеної судимості. Згідно характеристики [PERSON] учня 4-Г класу, виданої директором НВК «СЗШ №2-гімназія» м. Трускавець зазначається, що син позивача врівноважений, розсудливий, правила поведінки виконує завжди свідомо, завжди має охайний вигляд, забезпечений необхідним шкільним приладдям, до школи приходить завжди вчасно, батько бере активну участь у шкільному житті сина. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, вважає за можливе визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні дітей є важливою, та, останніми, як батьками неповнолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з батьком, що не позбавляє матір права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні. На підставі викладеного та

Outcome: approved