Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - адвокат Паруль Ю.О. звернулася до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Міністерство оборони України. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 06.08.1999 між [PERSON] та заявником [PERSON] був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Міського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №947. 25.10.2023 шлюб було розірвано. Зазначається, що розірвання шлюбу відбулося імпульсивно, фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] не припинилися, вони продовжити проживати разом та вести спільний побут. Також, [PERSON] продовжував забезпечувати та утримувати заявника, яка мала незначний дохід. Так, 30.08.2023 між [PERSON] та [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого була квартира [ADDRESS] . У подальшому, як зазначає представник заявника, 01.02.2024 [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] для заявника [PERSON] . Крім того, [PERSON] , поповнювала рахунок та дбала про [PERSON] , вони спілкувались та підтримували один одного. [PERSON] під час подання відомостей в особову справу військовослужбовця зазначив [PERSON] , як дружину. Встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу необхідно заявнику для отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Ураховуючи викладене, просив суд встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який 06.11.2024 зник безвісти під час виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини, однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 25.10.2023 по 06.11.2024. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06.12.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення. 21.01.2025 до суду від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення у справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07.02.2025 витребувано у Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витяг з актового запису про народження, про реєстрацію шлюбу відносно [PERSON] , [INFO] ; витяг з актового запису про народження дітей, де батьком зазначено [PERSON] , [INFO] ; а також інші відомості за наявності (зокрема: витяг про зміну імені відносно [PERSON] , [INFO] ; витяг з актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , інформація щодо розірвання шлюбу). 13.03.2025 на виконання вимог ухвали суду від Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла витребовувана інформація. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09.04.2025 залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09.04.2025 клопотання представника заявника [PERSON] - адвоката Паруль Ю.О. про витребування доказів по справі задоволено; витребувано у Сухопутних військ Збройних Сил України належним чином завірену копію особової справи стрілець-снайпера 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 9 штурмової роботи 3 штурмового батальйону військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] , [INFO] . 08.05.2025 до суду від Військової частини [NUMBER] на виконання вимог ухвали суду надійшов лист, у якому повідомляється про відсутність у розпорядженні Військової частини [NUMBER] документів, витребуваних ухвалою суду. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.05.2025 витребувано у Одинадцятої київської державної нотаріальної контори інформацію, чи відкривалася спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у разі наявності відкритої спадкової справи зобов`язано надіслати належним чином засвідчену копію спадкової справи. 25.06.2025 до суду від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла інформація, відповідно до якої спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] відповідно до перевірки алфавітних книг обліку спадкових справ, в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі не заводилась. 08.08.2025 до суду від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. Протокольною ухвалою суду від 13.11.2025 задоволено клопотання представника заявника [PERSON] - адвоката Паруль Ю.О. про залишення без розгляду клопотання представника заявника про допит свідків. Заявник у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Інші учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися. Суд, заслухавши учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом п. 5 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Заявник, звертаючись до суду за захистом своїх прав, заявила вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 25.10.2023 по 06.11.2024, з метою отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу регулюються Сімейним Кодексом України. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. Крім того, виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право. Згідно з ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст. 36 СК України). Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. При цьому, факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів. Без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, спільний відпочинок осіб не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 367/7714/16-ц, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20, від 04.12.2023 у справі №543/563/22, від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Таким чином, предметом доказування у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…». Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя. Однак, будь-яких належних доказів, документів, які посвідчують їх спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявником суду не надано, зокрема рахунки за комунальні послуги, договори оренди або купівлі нерухомості, які мають обох партнерів як власників або орендарів, фінансові документи: заяви про спільний банківський рахунок, податкові декларації, страхові поліси тощо, на яких обидва партнери вказані як подружжя чи подружжя, можуть бути використані в якості підтвердження. Як убачається, на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінка, заявник [PERSON] надала: акт про спільне проживання осіб від 14.11.2024, договір купівлі-продажу квартиру від 30.08.2023, укладений між продавцями [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири від 01.02.2024, укладений між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , виписку з банківського рахунку [PERSON] , сповіщення сім`ї від 09.11.2024 та 16.11.2024, платіжні інструкції про перерахування коштів, роздруківки дзвінків, скріншоти переписок. Так, 01.02.2024 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмака І.П., зареєстровано в реєстрі за №192. Відповідно до п. 4.7 договору, покупець [PERSON] у своїй заяві, зміст якої доведено до відома продавців - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що зберігається у справах приватного нотаріуса, стверджує та повідомляє про те, що вона в зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому (цивільному) шлюбі не перебуває та не проживає однією сім`єю. На момент підписання цього договору, особи, які відповідно до ст.ст. 65, 74 Сімейного кодексу України мали б право на частку в спільному майні подружжя, відсутні. Проаналізувавши вищезазначені матеріали, суд вважає, що останні переконливо не вказують на наявність в заявлений заявником період між сторонами усталених відносин, які притаманні подружжю та не підтверджують факт постійного та сталого спільного проживання заявниці з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Надані позивачем платіжні інструкції, докази спілкування самі по собі не свідчать про спільне проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17,від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20). З огляду на наведене, наявні докази в сукупності не дозволяють суду дійти висновку про наявність у [PERSON] та [PERSON] відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю - тривалий факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, піклування один про одного, придбання майна для спільного користування, участі у витратах щодо його утримання. При цьому, суд відзначає, що інші доводи учасника справи, а також усні пояснення заявника та його представника, надані ними у судовому засіданні, не спростовують висновків суду й встановлених судом фактичних обставин справи і не можуть впливати на законність даного судового рішення. Виходячи з викладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення заявлених вимог. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник, є підставою для відмови у позові. Згідно із практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). За таких обставин, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що заявлені вимоги заявника не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed