Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №22036000518563 від 30.06.2021 року, укладеним між відповідачем та первісним кредитором АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Позивач набув право вимоги на підставі Договору факторингу №11/04/24 від 11.04.2024 року та Акту приймання-передачі прав вимоги. Банк виконав свої зобов`язання, надавши клієнту 24 800 грн кредиту (включаючи списання 4 800 грн на страхування), але клієнт виконував свої зобов`язання частково. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, термін повернення всієї заборгованості настав достроково 12.06.2023 року (після закінчення «кредитних канікул» та відправки повідомлення Банком). Станом на 10.04.2024 року, загальна заборгованість відповідача перед Банком становила 52 700 грн. Ця сума складається з 24 800 грн (залишок простроченого кредиту) та 27 900 грн (залишок прострочених комісій). Після набуття права вимоги, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» не здійснювало додаткових нарахувань. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Процесуальні дії у справі. 20 серпня 2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 30 червня 2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22036000518563. Договір складається з індивідуальної частини та Універсального договору банківського обслуговування (УДБО), умови якого Клієнт акцептував. Відповідно до умов, Банк зобов`язався надати Клієнту кредит у сумі 24 800 грн на поточні потреби строком на 24 місяці, до 30.06.2023 року. Процентна ставка встановлена на рівні 0,001% річних на строкову заборгованість та 56,0% річних на прострочену, а також передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості згідно з Графіком платежів. Після укладення договору, Банк виконав свої зобов`язання, зарахувавши 24 800 грн на рахунок Клієнта, з яких 4 800 грн було списано на сплату страхового платежу на користь ПрАТ "УАСК АСКА-ЖИТТЯ" за дорученням Клієнта. Відповідач не виконував належним чином умови Договору, тому через невиконання зобов`язань, Банк скористався правом вимагати дострокового погашення всієї заборгованості, про що Клієнту було відправлено текстове повідомлення. З урахуванням цього, термін виконання зобов`язань Клієнта з погашення всієї заборгованості настав достроково 12 червня 2023 року. Станом на 12 червня 2023 року та згідно з Розрахунком заборгованості від 10.04.2024 року, заборгованість відповідача перед Банком склала 52 700 грн, що включає залишок простроченого кредиту у сумі 24 800 грн та залишок прострочених комісій у сумі 27 900 грн. Згодом, 11 квітня 2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) було укладено Договір факторингу №11/04/24 та підписано Акт приймання-передачі прав вимоги. Таким чином, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №11/04/24 від 11 квітня 2024 року до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №22036000518563 від 30.06.2021 року. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно дост.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідност.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Висновок суду. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, судом встановлено, що 30.06.2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22036000518563. Згідно з п. 1.2 та 1.4 Договору, Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 24 800,00 грн шляхом зарахування на поточний рахунок. Враховуючи, що факт отримання коштів підтверджується матеріалами справи, а зобов`язання з повернення основної суми боргу (тіла кредиту) у розмірі 24 800,00 грн не було виконано належним чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення простроченої щомісячної комісії в розмірі 27 900,00 грн, суд зазначає таке. Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту, розмір якої варіюється від 7% до 2,25% від суми кредиту щомісячно. Згідно з Розділом 4 Договору (Графік платежів), загальна вартість такої комісії за весь період мала скласти 27 900,00 грн. Сплата позичальником винагороди за проведення додаткового моніторингу або обслуговування кредитної заборгованості є платою за послуги, що супроводжують кредит лише в інтересах банку. Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 09.02.2024 у справі №337/3703/22. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно (як такі, що стосуються внутрішніх операційних процесів банку), суд приходить до висновку, що положення пункту 1.2 Кредитного договору № 22036000518563 від 30.06.2021 в частині, що стосується щомісячної комісії, є нікчемними. Відтак, нарахування комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставним, і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченою комісією у розмірі 27 900,00 грн. необхідно відмовити з підстав їх необґрунтованості. На підставі вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення заборгованості за договором по тілу простроченого кредиту в розмірі 24 800,00 гривень. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в межах задоволених позовних вимог, а саме 1139,95 грн. Згідно зі ст. 137, 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи на підставі поданих доказів. Позивачем на підтвердження витрат у розмірі 7 200,00 грн надано договір № 1/04 від 01.04.2024, акт приймання-передачі послуг № 4 від 16.12.2024 та реєстр боржників щодо [PERSON] . Оскільки відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення витрат (ч. 9 ст. 139 ЦПК України), суд вважає зазначений розмір витрат співмірним із обсягом виконаних робіт. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про нікчемність умов договору в частині нарахування комісії та відмовив у стягненні 27 900,00 грн, позовні вимоги задоволено на 47,06 % (24 800 / 52 700 * 100). Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині вимог, становить 3 388,32 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial