Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

05.03.2025 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулися до суду з позовом, у якому просять постановити судове рішення, яким визнати за ними право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] в наступних частках: - за всіма позивачами по 1/5 частині, як за членами колишнього колгоспного двору; - за [PERSON] на 3/10 частини, як за спадкоємцем за заповітом після смерті діда [PERSON] , що помер [INFO] ; - за [PERSON] на 1/10 частину як за спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/5 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, яку фактично прийняли спадкоємці першої черги за законом: чоловік - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Таким чином їм стало належати по 3/10 частині зазначеного будинку. Нотаріально факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] не оформили. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 3/10 частини вищезазначеного житлового будинку, яку фактично прийняла спадкоємиця за заповітом - онука - [PERSON] , але коли вона звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, їй було відмовлено у нотаріальній дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок за померлим. Позивачі звернулися із заявою №65175722 від 12.02.2025 щодо державної реєстрації права власності на відповідну частку у зазначеному житловому будинку, до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, [PERSON] , яким було надано рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій №77194753 від 12.02.2025 року у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення або набуття права власності на житловий будинок. За захистом своїх невизнаних прав, позивачі змушені звернутися до суду з цією позовною заявою. Ухвалою судді від 11 березня 2025 року відкрито провадження у справі та витребувано у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. копію спадкових справ після [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Витребувана інформація надійшла 10.04.2025 року. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачі [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] в позовній заяві просять розглянути справу без їх участі. Представник відповідача - Болградської міської ради Одеської області, Арнаутов М.І., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності, надав через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до колгоспного типу двору (колгоспників) та до його складу входили члени цього двору: голова - [PERSON] , [INFO] , його дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] та онук [PERSON] , [INFO] . На підставі ст.123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/5 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою №564, яка видана 04.12.2023 року старостою Залізничненського старостинського округу Болградської міської ради на підставі записів в погосподарській книзі (а.с.39). Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Згідно зі змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно, [PERSON] , Центру надання адміністративних послуг Василівської сільської ради Болградського району, Одеської області, №77194753 від 12.02.2025 року позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на відповідну частку у вищевказаному житловому будинку у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності (а.с.43). Тобто позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] доведена вимога, щодо визнання за ними права власності за кожним на 1/5 частку у вище вказаному житловому будинку, як за членами колгоспного двору. Щодо права власності в порядку спадкування. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.03.2000 року, яке видане Залізничненською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі актового запису про смерть №14 від 06.03.2000 року, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.15). Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/5 частину у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . На момент її смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР за законом першої черги є її чоловік - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20.11.1954 року, яке видане виконавчим комітетом Залізничненської сільської ради Болградського району, Одеської області (а.с. 18), та дочка - [PERSON] , що підтверджується наступними доказами: витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00042821843, що сформований 20 грудня 2023 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), з якого вбачається, [PERSON] зареєстрована на підставі актового запису № 92 від 08 жовтня 1958 року, відповідно до якого її батьком вказаний [PERSON] , а мати - [PERSON] (а.с. 19); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00042822296, що сформований 20 грудня 2023 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), з якого вбачається, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, на підставі актового запису № 30 від 02 серпня 1980 року, відповідно до якого після його реєстрації дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 20). [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, доказів протилежного суду не надано, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80666034, сформованою та виданою 01.04.2025 року нотаріусом Агбун М.І., в якій зазначено про відсутність інформації у Спадковому реєстрі, щодо заведених спадкових справ відносно майна [PERSON] (а.с.51). Таким чином чоловік та дочка успадкували після смерті [PERSON] її частку у вищевказаному житловому будинку в розмірі 1/5 частини та їх частка в житловому будинку збільшилася до 3/10 за кожним. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 03 квітня 2010 року Залізничненською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі актового запису про смерть №16 від 03.04.2010 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.16). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на вищевказаний житловий будинок. При житті [PERSON] склав заповіт від 14.10.2009 року, посвідчений секретарем Залізничненської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №63, відповідно до якого зробив таке розпорядження: все своє майно, де в воно не находилося та з чого б воно не складалося та взагалі, все, що буде йому належати на день смерті та на що він матиме за законом право заповів онуці [PERSON] (а.с.17), що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Табаківської сільської ради, Болградського району, Одеської області, на підставі актового запису №97 від 19.11.1980 року, відповідно до якого її батьком вказаний [PERSON] , а мати - [PERSON] (а.с.21); рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14.07.2017 року [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] і залишила прізвище « [PERSON] » (а.с.22); свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданий Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису №134 від 10.09.2019 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після його реєстрації дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 23). Даний заповіт не змінено та не скасовано. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218 та 1219 ЦК України визначено що входить до складу спадщини, а саме входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та які права та обов`язки особи не входять до складу спадщини, а саме, те що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкове майно. Стаття 317 ЦК України визначає, що право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Позивач по справі [PERSON] , прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст. 1269 ЦК України, що підтверджується її заявою №139 від 30 вересня 2010 року, що містить в матеріалах спадкової справи (а.с.54); матеріалів спадкової справи №56/2010, яка заведена приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. 30.09.2010 року, з яких вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулася тільки [PERSON] (а.с.35-79). Інших спадкоємців судом не встановлено. Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. вих. №787/02.31 від 30.11.2023 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність цієї частки в житловому будинку спадкодавцю та відсутністю державної реєстрації (а.с.42). Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved