Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Оскільки позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , 08 березня 2025 року вона звернулася до ГУ ПФУ у Закарпатській області про виготовлення та направлення їй посвідчену в установлену Законом порядку довідку про розмір суми заборгованості, недоотриманої пенсії, яка виникла після перерахунку з 01.04.2019 року за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року справа № 260/1935/22 та з 01.10.2022 року за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року справа № 260/5676/23 за померлим чоловіком [PERSON] 17 квітня 2025 року їй надійшла відповідь від 09.04.2025 року за № 1405- 1112/П-02/8-0700/25 що на виконання рішення Закарпатського окружного Суду від 22.07.2022 року по справі № 260/1935/22 ГУ нарахована різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року в сумі 149775,30 грн, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного Суду від 12.09.2023 року по справі 260/5676/23 ГУ нарахована різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.10.2022 року по 31.10.2023 року в сумі 26000,00 грн., загальна сума заборгованості недоотриманої пенсії складає 175 775,30 грн. На запит від 18.04.2025 року, приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Закарпатської області Шкарампоти В`ячеслава Дмитровича, 30.04.2025 року надійшла відповідь ГУ ПФУ в Закарпатській області від 28.04.2025 року № 0700-0404-8/23933 якою повідомлено, що за пенсійною справою померлого [PERSON] є виконані рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 по справі № 260/1935/22 із різницею в пенсії 149775,3 грн. та від 12.09.2023 по справі № 260/7656/23 із різницею в пенсії 26000,00 грн. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Але, позивач стверджує, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо в зв`язку з тим, що відповідачем не вказано чітко і зрозуміло про наявність та/або відсутність заборгованості по недоотриманій пенсії. 16 травня 2025 року Позивач звернулася з вимогою до Відповідача про виплату їй недоотриманої пенсії у вказаному розмірі. Проте, Позивачу надійшла відповідь, згідно якої їй відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії, посилаючись на те що заява не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших категорій осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30 січня 2007 року. 25 червня 2025 року Позивач звернулася до Хустського відділу ПФУ обслуговування громадян, де на виконання роз`яснень ГУ ПФУ в Закарпатській області, в межах 6 (шести) після смерті пенсіонера, подала заяву по виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера згідно взірця передбаченого додатком 4 до Порядку та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пункт 3 розділ І). Проте, на сьогоднішній день перерахунку грошових коштів, або будь якої відповіді з ГУ ПФУ в Закарпатській області не надходило. При цьому позивач зазначає, що син Позивачки - [PERSON] , [INFO] , спадкоємець за законом, відмовився від прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька [PERSON] . Позивач прийняла спадщину та вступила в права спадкування, фактично отримала право на спадкове майно після смерті чоловіка, утримує це спадкове майно, звернулася до пенсійного фонду з питанням виплати їй вказаної суми недоотриманої чоловіком пенсії, але отримала відмову. У зв`язку з цим, з метою захисту свого порушеного права, позивач просить суд: 1)Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на її користь нараховану та недоотриману пенсію яка виникла після перерахунку з 01.04.2019 року за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року справа № 260/1935/22 та з 01.10.2022 року за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року справа № 260/5676/23 за померлим чоловіком [PERSON] , в загальній сумі 175 775, 30 грн. (сто сімдесят п`ять сімсот сімдесят п`ять) гривень 30 копійок; 2)Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплатити [PERSON] нараховану та недоотриману за життя пенсію яка виникла після перерахунку з 01.04.2019 року за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року справа № 260/1935/22 та з 01.10.2022 року за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року справа № 260/5676/23 за померлим чоловіком [PERSON] , в загальній сумі 175 775, 30 грн. (сто сімдесят п`ять сімсот сімдесят п`ять) гривень 30 копійок. 3)Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1757 грн. 76 коп. 05.12.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що заборгованість згідно судових рішень обліковується та виплачується рівномірно між одержувачами пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, які передбачені бюджетом пенсійного фонду України на відповідний рік. При цьому, встановлення видатків на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду, не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України. Також віжповіжач зазначає, що різниця в пенсії за період з 01.04.2019 по 30.09.2022 та з 01.10.2022 по 31.10.2023 в розмірі 175776,00 грн. облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачуватись відповідно до Порядку № 821, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2025 року відкрито провадження у справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник відповідача Павлище М.А. заперечив проти позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити з підстав та мотивів викладених у відзиві. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Однак подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус Шкарампота В.Д. у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, при цьому, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 року, справа № 260/1935/22 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Окрім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити обчислення і перерахунок з 01.04.2019 року основного розміру пенсії [PERSON] на підставі довідки №ХР14314, виданої, відповідно до вимог ст. ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-12, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також здійснити виплату перерахованої пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум). Також, Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 року, справа № 260/5676/22 позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Окрім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області відновити нарахування та виплатити [PERSON] щомісячної грошової допомоги у розмірі 2000 грн. згідно ПКМУ № 713 від 14 липня 2021 року "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" з 01 жовтня 2022 року з врахуванням проведених виплат. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України вказані обставини визнаються сторонами, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі та доказуванню не підлягають. Разом з тим, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , у віці 66 років, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.01.2025 року та іитягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 00052025002 від 26.06.2025 року. Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області № 308/72/25 від 03.03.2025 року, яке набрало законної сили 10.04.2025 року, заяву [PERSON] (позивача) задоволено та встановлено юридичний факт, зокрема те, що [PERSON] , [INFO] є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно довідки приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Шкарампоти В.Д. № 200/02-14 від 22.09.2025 року вбачається, що спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за № 52/2025, номер у спадковому реєстрі 73962105. Також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , спадкоємець [PERSON] , відмовився від прийняття спадщини, що стверджується нотаріально посвідченою заявою, яку 17.04.2025 року зареєстровано в реєстрі за № 1686. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 0700-0404-8/23933 віж 28.04.2025 року на запит приватного нотаріуса Шкарампоти В., повідомлено, що за пенсійною справою померлого [PERSON] є виконані рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 по справі № 260/1935/22 із різницею в пенсії 149775,3 грн. та від 12.09.2023 по справі № 260/7656/23 із різницею в пенсії 26000,00 грн Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 61 ч.ч. 1-3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте, батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Відповідно до вимог ст. 52 цього Закону сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до вимог ст. 91 ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення ст. 52 ч. ч. 2 та 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ст. 46 ч. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованої та недоотриманої пенсії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховану та недоотриману пенсію, суд приходить до наступного висновку. Верховний Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 4 червня 2019 р.). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18 зробила висновок, що ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що рішеннями Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 року у справі №260/1935/22 та від 12.09.2023 року у справі № 260/5676/23, які ухвалені за життя спадкодавця та набрали законної сили, зобов`язано ГУПФУ в Закарпатській області здійснити обчислення і перерахунок основного розміру пенсії [PERSON] та здійснити виплату перерахованої пенсії та щомісячної грошової допомоги, однак такі суми, що належали чоловікові позивача залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, тому суд приходить до висновку, що [PERSON] успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, а тому в розрізі поновлення порушених спадкових прав належним способом захисту порушеного права позивача, який призведе до захисту її порушеного права є рішення про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1757,00 грн. судового збору.

Outcome: partial