Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач [PERSON] , через свого представника Загородню Б.В. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі розмірі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, а також судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що з 30 березня 2013 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбних відносин у сторін [INFO] народилась [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду від 19 грудня 2024 року шлюб між подружжям розірвано. Малолітня донька проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 10 грудня 2025 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Представник позивача 02 грудня 2025 року надіслала заяву, в якій просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі, справу розглянути без участі позивача та її представника. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача 10 грудня 2025 року надійшла заява про визнання позову в частині розміру аліментних платежів, проте заперечувала проти розміру витрат на правничу допомогу, вважає їх необґрунтовано завищеними. Окрім того, долучила до матеріалів справи квитанції про добровільну сплату відповідачем щомісячно аліментів на утримання дитини, вважає що підстави для звернення до суду у позивача були відсутні. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонськогорайонноо управління міністерства юстиції у м.Києві, 30 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої відповідач [PERSON] записаний батьком. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 25 жовтня 2025 року [PERSON] має зареєстроване місце проживання разом із [PERSON] : [ADDRESS] . Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Згідно з вимогами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підсумовуючи вищезазначене, з урахуванням того, що відповідач визнав позовні вимоги та розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення ст. ст. 133, 141, 142 ЦПК України та те, що відповідач визнав позов, з нього підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 605,60 грн, що становить 1/2 частину судового збору, що підлягала сплаті за звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення аліментів. Оскільки позивач на підставі положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати, тому зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивач витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, суд виходить з наступного. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір №24/10 про надання правничої допомоги від 24 жовтня 2025 року, відповідно до умов якого адвокат Загородня Б.В. взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] визначену цим Договором правову допомогу щодо представництва та захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта. Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану правничу допомогу є фіксований та становить 8000,00 грн. Згідно з Актом №1 про прийняття - передачу наданих послуг від 25 жовтня 2025 року, який підписаний адвокатом та клієнтом за підготовку та подання позовної заяви про стягнення аліментів вартість послуг становить 8000,00 грн. [PERSON] на виконання умов укладеного договору про надання правничої допомоги сплатила адвокату Загородній Б.В. 8000,00 грн, що доводиться платіжною інструкцією. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. При визначенні розміру компенсації позивачу витрат на правничу допомогу суд враховує, що справа про стягнення аліментів відноситься до незначної складності, не потребує додаткового вивчення законодавства, розглянута в одному судовому засіданні без участі представника позивача. Дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази витрат на правничу допомогу, обсяг наданих представником послуг, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг вартістю 8000 грн. є не співмірним зі складністю справи, про зменшення витрат на правничу допомогу заявлено представником відповідача, отже суд приходить до висновку, що заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, а їх розмір є завищеним. З урахуванням вимог розумності та справедливості, наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 4000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved