Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 19865-02/2024 від 19.02.2024 в загальній сумі 31 500 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19.02.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 19865-02/2024. В подальшому, 29.07.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29072024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Стар Файненс Груп» передало (відступило) ТОВ «ФК«ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 від 29.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 31 500 грн, із яких: 9 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 22 500 грн - заборгованість за відсотками. Всупереч умов кредитного відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повного погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором про надання фінансового кредиту № 19865-02/2024 від 19.02.2024 в загальній сумі 31 500 грн. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.09.2025 вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків сім днів з дня отримання ухвали. На виконання ухвали суду від 24.09.2025 представником позивача [PERSON] 30.09.2025 (надійшла 01.10.2025) подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.10.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Какун А.С. в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача і у випадку неявки в судове засідання відповідача просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, шляхом надсилання судової повістки-повідомлення за зареєстрованим місцем проживання засобами поштового зв`язку, яка повернулась без вручення відповідачу з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Крім того, додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 10.10.2025 та 04.11.2025). У зв`язку з вищевказаною обставиною, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2025 справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (ст. 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно із ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.02.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» (товариством) та [PERSON] (клієнтом) укладено договір про надання фінансового кредиту № 19865-02/204, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W5871. Відповідно до умов вказаного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 9 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надано строком на 100 днів до 28.05.2024, за користування кредитом товариством нараховуються проценти у розмірі 2,5 % на день, які застосовуються в межах строку кредиту та є платою за користування ним. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] протягом одного робочого дня з прийняття рішення про видачу кредиту. Так, на виконання договору про надання фінансового кредиту № 19865-02/2024 від 19.02.2024 товариство перерахував клієнту кредитні кошти в сумі 9 000 грн на його платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3426_250806142651 від 06.08.2025, наданого первісному кредитору на виконання договору на переказ коштів № ФК-П-2022/02-3 від 22.02.2022. Пунктом 4.1.4 договору передбачено, що товариство має право без згоди клієнта відступити право вимоги за договором третій особі, у зв`язку із чим відбудеться заміна сторони кредитодавця. Так, 29.07.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактором) та ТОВ «Стар Файненс Груп» (клієнтом) укладено договір факторингу № 29072024, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пень за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту, в тому числі право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №19865-02/2024 від 19.02.2024, укладеним з [PERSON] , сума заборгованості за яким складає 31 500 грн, з яких 9 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 22 500 грн - заборгованість за відсотками, оскільки оплата за таким кредитом останнім не здійснювалась. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 19865-02/2024 від 19.02.2024, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W5871. На підставі такого договору відповідачем 19.02.2024 отримані кредитні кошти в розмірі 9 000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків у розмірі 22 500 грн, то слід зазначити наступне. На момент укладення вказаного вище кредитного договору сторонами у справі дійсно було погоджено сплату відповідачем процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % за кожен день (стандартна процентна ставка). Разом із цим, 24.12.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон України № 3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII (далі - Закон України №1734-VIII). Зокрема, ч. 5 ст. 8 Закону України № 1734-VIII, яка визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 до 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 до 20.08.2024) - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку що умови договору про надання кредиту в частині розміру денної процентної ставки, що перевищує вказану вище є нікчемними. При цьому, дійсність умов про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування кредитом суд сумніву не піддає. Ураховуючи наведене, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 100 календарних днів, становить суму 19 260 грн, які розраховані таким чином: за період з 19.02.2024 до 22.04.2024 за процентною ставкою 2,5 %, що становить 14 400 грн та за період з 23.04.2024 до 28.05.2024 за процентною ставкою 1,5 %, що становить 4 860 грн. А тому, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 28 260 грн, яка включає заборгованість за основною сумою боргу 9 000 грн, заборгованість за відсотками 19 260 грн. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не було надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 716 грн 42 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 3 028 грн /сума сплаченого судового збору/ х 89,71 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 2 716 грн 42 коп.) Щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в сумі 1 514 грн суд зазначає наступне. Пунктом 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи вищезазначені норми закону, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів понесених витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в сумі 1 514 грн, клопотання позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат в цій частині підлягає залишенню без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial