Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення батьківства. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у неї з [PERSON] народився син, [PERSON] . В свідоцтві про народження сина батьком вказано [PERSON] , запис про батька було внесено зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. В свою чергу фактично батьком сина є [PERSON] . Так, 09.03.2013 року син був похрещений та на вимогу [PERSON] записаний як [PERSON] . Позивач також вказує на те, що тривалий час проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу в орендованій квартирі. 08.07.2023 року [PERSON] був мобілізований до лав Збройних Сил України. 27.10.2024 року працівниками [INFO] на їх спільну адресу проживання доставлено та вручено сповіщення сім`ї про те, що старший солдат [PERSON] під час активних штурмових дій противника в районі населеного пункту Пречистівка Волноваського району Донецької області загинув. Також, 27.12.2024 року позивачу від побратимів направлено посилку з речами чоловіка, що залишилися після його смерті. Крім того, син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] (відповідач [PERSON] ) також визнавав свого кровного брата і після смерті навіть писав повідомлення, щоб позивач відмовилася через нотаріуса від будь-яких виплат, а мати [PERSON] сама розділить виплату між нею та двома синами загиблого [PERSON] . Таким чином, позивач стверджує, що вона разом з [PERSON] з 20.07.2012 року по [INFO] , тобто до його мобілізації, проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У зв`язку з вищенаведеним просить встановити, що [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про народження сина. 18.07.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив в якому зазначається про те, що відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Вказує на те, що його батько [PERSON] дійсно загинув під час активних бойових дій захищаючи Україну. Однак, сповіщення сім`ї було адресові не позивачу, а матері загиблого [PERSON] . Також вважає, що договір оренди не може бути належним доказом спільного проживання його батька та позивача, оскільки інформація в ньому зазначена виключно зі слів позивача. Тим більше не можуть слугувати доказом батьківства свідоцтво про хрещення дитини, оскільки таке свідоцтво не є офіційним документом. Відповідач також вказує на те, що позивач з моменту народження дитини вважала себе одинокою матір`ю та отримувала державну допомогу на утримання дитини. Відповідач вважає, що його батько можливо мав сумніви щодо свого батьківства по відношенню до дитини, тому і не визнав його сином за життя. 21.07.2025 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] з аналогічним змістом відзиву [PERSON] . Відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. 29.07.2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерства оборони України надійшли пояснення щодо позову в яких зазначається про те, що обґрунтування позовної заяви є недостатніми, належні докази для визнання загиблого батьком дитини позивача у судовому порядку немає. Також вказується на те, що позивач перебувала в статусі матері-одиначки та, імовірно, отримувала державну допомогу, пільги. Основним же критерієм для визначення статусу одинокої матері є виховання та утримання дитини без участі батька. Вважають, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунулогічної експертизи. Ухвалою суду від 02.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Підготовче судове засідання призначено на 30.07.2025 року та за клопотанням відповідача відкладено на 24.09.2025 року. Ухвалою суду від 24.09.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2025 року, відкладено на 27.11.2025 року та на 17.12.2025 року. Ухвалою суду від 17.12.2025 року в задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Герасько М.М., про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи відмовлено. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити із зазначених в ньому підстав. Додатково пояснила, що із самого народження сина [PERSON] їй та померлому [PERSON] було відомо, що біологічним батьком дитини є саме [PERSON] . Проте, у зв`язку з тим, що у [PERSON] був негативний попередній досвід подружнього життя позивач вирішила за взаємною з ним згодою дитину як зазначила: «записати тільки на себе». Також пояснила, що питання встановлення батьківства виникло у зв`язку із грошовими виплатами на померлого [PERSON] як військовослужбовця. Представник позивач [PERSON] , адвокат Герасько М.М., в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити із зазначених в ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В поданих 26.11.2025 року та 12.12.2025 року до суду заявах відповідач [PERSON] зазначив, що не має можливості бути присутнім в судових засіданнях, призначених на 27.11.2025 року та на 17.12.2025 року у зв`язку з його участю в навчальному процесі, а тому просить відкласти судові засідання. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.ч. 1-4 ст. 223 ЦПК України). Суд вважає, що вчинив всі дії, передбачені процесуальним законом, для здійснення правосуддя та забезпечення участі сторони відповідача в судовому розгляді справи, неодноразово відкладаючи розгляд справи за клопотаннями представника відповідача. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, п. 35; від 16.02.2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. При цьому суд враховує те, що відповідачі в повній мірі скористалися своїми процесуальними правами подавши до суду відзив на позовну заяву. Щодо поважності причин неявки відповідача [PERSON] , то суд зазначає про те, що заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи ним так і не виконано свого обов`язку щодо надання доказів на підтвердження обставин, що зумовили його неявку в судове засідання саме у призначену годину, що свідчить про відсутність підстав для визнання причин неявки поважними. Таким чином суд робить висновок про те, що неявка в судове засідання відповідачів із врахуванням того, що такі про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, не перешкоджає розгляду справи по суті в цьому судовому засіданні. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просить провести розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.03.2013 року, [PERSON] народився [INFO] , матір`ю зазначено [PERSON] , батьком - [PERSON] . При цьому відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька [PERSON] , [INFO] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно з свідоцтвом про хрещення та миропомазання від 09.02.2013 року, прізвище, ім`я та по батькові дитини зазначено як « [PERSON] , [INFO] ». З наданих суду договорів оренди від 01.06.2021 року та від 01.06.2023 року встановлено, що орендареві [PERSON] передано в користування разом з членами родини, а саме: чоловіком [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] , строком на два роки. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 21.11.2023 року [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Сповіщенням сім`ї № 356 від 26.10.2024 року, адресованого [PERSON] , повідомлено, що старший солдат [PERSON] під час активних штурмових дій противника в районі населеного пункту Пречистівка Волноваського району Донецької області загинув. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2024 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Також судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу № 334-рс від 05.11.2024 року старшого солдата [PERSON] виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із загибеллю (смертю). В наказі зазначено найближчих родичів, а саме матір [PERSON] , син [PERSON] , 2004 року народження, та син [PERSON] , 2013 року народження. Згідно з повідомленням у «Вайбер» розмова йде про розподіл виплати за померлим [PERSON] . Всі ці докази в їхній сукупності з позиції позивача підтверджують факт батьківства [PERSON] . Згідно з ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Визнання батьківства за рішенням суду передбачено ст. 128 СК України. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Суд зауважує, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, спір про визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 СК України). У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 цього Кодексу (ст. 130 СК України). Тлумачення ст. 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2023 року в справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено, що: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це». Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed