Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1 Представник ТзОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 13.08.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір №202427. Згідно умов договору сума кредиту складає 2500 грн., строк кредиту 20 днів. ТОВ «Займер» свої зобов`язання перед відповідачкою за Кредитним договором виконало та надало кредит у сумі 2500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 17.02.2022 між ТОВ «Займер» та ТзОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" було укладено Договір факторингу №01-17/02/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Займер» відступило "ФК КЕШ ТУ ГОУ" права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і кредитним договором щодо відповідача. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено. Станом на 16.04.2025 заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 2500 грн. - тіло кредиту і 9350 грн. - нараховані відсотки, а всього 11 850 грн., яку й просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. 1.2 Представник відповідачки подала заяву, згідно якої [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі. При цьому, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем просить розстрочити сплату заборгованості та сплату судових витрат на 12 місяців. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.06.2025 відкрито провадження та ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачка ухвалу про відкриття провадження отримала 02.07.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно поданої представником відповідачки заяви, [PERSON] позовні вимоги визнає. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 13.08.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір №202427. Згідно умов договору сума кредиту складає 2500 грн., строк кредиту 20 днів, до 01.09.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Комісія за надання кредиту нараховується у розмірі 15% від суми кредиту одноразово. У п.2.3 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 днів поспіль з моменту виникнення прострочення (а.с.14-15). У Додатку №1 до Договору, сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с.15). Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідач та ТОВ «Займер» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Видача грошових коштів у сумі 2500 грн. [PERSON] підтверджується долученою до справи довідкою ТОВ «ПрофітГід» про здійснення переказу грошових коштів на банківську картку Privat Bank № [NUMBER] (а.с.23). Також, судом встановлено, що 17.02.2022 між ТОВ «Займер» та ТзОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" було укладено Договір факторингу №01-17/02/2022, згідно з умовами якого «Займер» передає ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників. 12.10.202 було укладено Додаткову угоду до Договору факторингу (а.с.16-18). На виконання умов Договору факторингу ТзОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" було сплачено ТОВ «Займер» відповідні грошові суми, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями (а.с.22). Відповідно до Витягу реєстру боржників від 17.02.2022 до Договору факторингу, ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 11 850 грн., з яких: 2500 грн. - сума виданого кредиту; 9350 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.10). Згідно наданої позивачем виписки по особовому рахунку за кредитним договором №202427 від 13.08.2021 станом на 16.04.2025 заборгованість [PERSON] становить 11 850 грн., з яких: 2500 грн. - сума виданого кредиту; 9350 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.9). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так як передумов про розстрочення виконання рішення наведеною статтею не передбачено, при вирішенні цього клопотання суд керується правилами ст. 435 ЦПК України, яка припускає вчинення такої дії на стадії виконання рішення і відповідно до якої за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або члена його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках може розстрочити виконання рішення. Вирішуючи вказане клопотання, суд враховує, що за змістом вказаної статті цивільного процесуального закону суд може розстрочити виконання рішення лише за наявності обставин, що утруднюють його виконання, і вважає, що доводи відповідача про його скрутний майновий стан, підтверджують надані нею фактичні дані. Сукупність перелічених обставин, що мають істотне значення для вирішення заяви, суд визнає за винятковий випадок, такий, що дає можливість для розстрочки виконання рішення. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і судові витрати, попередньо понесені позивачем. Як передбачено ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Суд робить висновок, що між первісним кредитором ТОВ «Займер», правонаступником яких є позивач, та відповідачкою виникли правовідносини у зв`язку з укладенням 13.08.2021 Кредитного договору. [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Кредитний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Відповідачка заперечень щодо розміру заборгованості не має, позов повністю визнає, а відтак наданий позивачем розрахунок за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідачки, приймається судом як достовірний. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті і правонаступник первісного кредитора вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Тому, позов суд задовольняє. 5.2 Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що понесені ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на правничу допомогу в розмірі 10500 грн., підтверджуються матеріалами справи: Договором про надання правничої допомоги від 29.12.2023, Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги від 27.12.2024, Актом про отримання правової допомоги ві.08.10.2025, рахунком та платіжною інструкцією (а.с.12,13, 40, 41, 43). Заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу не надходило. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500 грн. підлягають стягненню з відповідачки. 5.3 Крім того, враховуючи, що відповідачка позов визнала до початку розгляду справи по суті, згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають 50% судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, а 50% судового збору - підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.21), отже з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача 1211,20 грн., а ще 1211,20 грн. повернути позивачу з Державного бюджету. 5.4 Вирішуючи клопотання [PERSON] щодо розстрочки заборгованості та суми витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує скрутний майновий стан відповідачки, що підтверджується відповідною довідкою про доходи, тому вирішив розстрочити виконання рішення, на дванадцять місяців. Такий строк розстрочення виконання рішення суду забезпечить баланс між захистом прав позивача та майновою відповідальністю відповідачки з врахуванням її життєвої ситуації. У свою чергу, суд не вбачає підстав для розстрочення виконання рішення в частині стягнення судових витрат зі сплати судового збору, оскільки законом передбачено розстрочення чи відстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення по справі.

Outcome: approved