Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03 лютого 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, про що 03 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 3. [INFO] у вказаному шлюбі у сторін цієї справи народилася донька [PERSON] . В той же час, поступово стосунки між [PERSON] та [PERSON] почали погіршуватися та незважаючи на всі спроби зберегти сім`ю, у серпня 2025 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично були припинені, оскільки сторони цієї справи мають різні погляди на сімейне життя, між ними відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого вони проживають окремо один від одного та кожен своїм життям, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. У зв`язку з цим, позивач дійшла висновку про неможливість та недоцільність збереження такого шлюбу, адже він існує суто формально. Просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 03 лютого 2017 року у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис № 3, між нею та відповідачем, стягнути з відповідача судові витрати. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що загалом він не заперечує проти розірвання шлюбу, ураховуючи позицію позивача, проте зазначає, що відповідно до позовної заяви позивачка стверджує про відсутність спору про місце проживання малолітньої [PERSON] у зв`язку з існуванням усної домовленості між позивачем та відповідачем, що є спробою ввести суд в оману, оскільки позивачка жодним чином не узгоджувала дане питання з відповідачем. Вважає, що розірванням шлюбу між батьками безпосередньо пов`язано зі стягненням аліментів на утримання дитини та визначенням її місця проживання разом з одним із батьків і за своєю природою є похідними вимогами. Позивачем подано\~відповідь на\~відзив,\~в якій\~позивач зазначає, що жодна норма\~сімейного законодавства\~не ставить\~у залежність\~можливість звернення\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~аліментів на\~утримання дитини\~від розірвання\~шлюбу батьками\~цієї дитини.\~Таким чином,\~перебування осіб\~у шлюбі\~між собою\~жодним чином\~не перешкоджає\~тому з\~батьків,\~з ким\~проживає дитина,\~звернутися до\~суду з\~позовом про\~стягнення аліментів\~на утримання\~цієї дитини\~з того\~з батьків,\~хто від\~дитини проживає\~окремо.\~Так само\~і розірвання\~шлюбу не\~має обов`язкового\~наслідку у\~виді звернення\~до суду\~одного з\~батьків,\~з ким\~проживає дитина,\~з позовом\~про стягнення\~аліментів на\~утримання цієї\~дитини з\~того з\~батьків,\~хто проживає\~від дитини\~окремо. Підставою виникнення позовної вимоги про розірвання шлюбу є небажання позивача [PERSON] продовжувати шлюб, який існує суто формально. Відповідач надав\~заперечення на\~відповідь на\~відзив,\~в яких\~вказав,\~що суди\~повинні уникати\~формалізму при\~вирішенні позовів\~про розірвання\~шлюбу,\~повно та\~всебічно з`ясовувати\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~враховувати наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя,\~забезпечувати участь\~у судовому\~засіданні,\~як правило,\~обох сторін,\~вживати заходів\~до примирення\~подружжя. Зазначає, що позивачка стверджує про наявність «усної домовленості» щодо визначення місця проживання доньки разом з нею, проте відповідач, навпаки, стверджує, що дружина забрала доньку жити з собою з власної ініціативи та не узгоджувала з ним дане питання. В судовому засіданні позивач, [PERSON] , підтримала заявлені вимоги про розірвання шлюбу, наполягала на задоволенні позову, зазначила, що не вимагає компенсації за понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., на обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем постійно виникали сварки, спільного бюджету вони не мали, їй постійно доводилось просити гроші у відповідача, з боку відповідача були зради, у серпні між ними відбулась чергова сварка, після якої її терпець урвався і вона вирішила шлюб розірвати, на даний час дитина проживає разом з нею. Представник позивача, [PERSON] , яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1804600 від 02.10.2025 року, в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити, зазначила, що шлюб існує лише формально, сторони разом не мешкають, питання щодо місця проживання дитини та у випадку виникнення потреби, питання щодо поділу майна, будуть вирішенні в іншому провадженні. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, проте не погоджується з підставами позову. Зазначив, що позивач не працювала на протязі останніх семи років і він утримував родину, коли позивач виїхала з дитиною закордон, він навіть не мав змоги спілкуватися з дитиною. Представник відповідача, [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1814411 від 16.10.2025 року, в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, зазначив, що позивач не вжила заходів досудового врегулювання спору. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03 лютого 2017 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON] 03 лютого 2017 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 23.10.2018 року). Суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України. Згідно з ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1,2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3 028,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, судовий збір за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 968,96 грн., який сплачено позивачем при зверненні до суду. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, а тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 968,96 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved