Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, у якій просив встановити юридичний факт належності померлому [INFO] [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005, виданого 11.09.1997 року на ім`я [PERSON] . Також просив встановити юридичний факт перебування у зареєстрованому 08.09.1979 року Лисівською сільською радою народних детутатів Заліщицького району, актовий запис №20, шлюбі [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім цього, просив встановити юридичний факт родинних відносин про те, що [PERSON] є дочкою померлої [INFO] [PERSON] . Також просив встановити юридичний факт родинних відносин про те, що [PERSON] є сином померлої [INFO] [PERSON] . Також просив встановити юридичний факт родинних відносин про те, що [PERSON] є сином померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] . Крім цього просив визнати за [PERSON] , як спадкоємцею за законом першої черги після смерті [INFO] батька [PERSON] , право на 1/3 частину земельної частки (пай) в колгоспі ім.Гагаріна, розміром 1,1107 га, відповідно до виданого 11.09.1997 року за реєстраційним номером 26502, згідно рішення Заліщицької РДА від 26.08.1997 року №366, [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005, кадастровий номер сформованої земельної ділянки 6122089800:01:001:0641. Просив визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги після смерті [INFO] батька [PERSON] , право на 1/3 частину земельної частки (пай) в колгоспі ім.Гагаріна, розміром 1,1107 га, відповідно до виданого 11.09.1997 року за реєстраційним номером 26502, згідно рішення Заліщицької РДА від 26.08.1997 року №366, [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005, кадастровий номер сформованої земельної ділянки 6122089800:01:001:0641. Також просив визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги після смерті [INFO] батька [PERSON] , право на 1/3 частину земельної частки (пай) в колгоспі ім.Гагаріна, розміром 1,1107 га, відповідно до виданого 11.09.1997 року за реєстраційним номером 26502, згідно рішення Заліщицької РДА від 26.08.1997 року №366, [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005, кадастровий номер сформованої земельної ділянки 6122089800:01:001:0641. Просив визнати за [PERSON] , як спадкоємцею за законом першої черги після смерті [INFO] матері [PERSON] , право власності на 1/3 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 0,97 га, що розташована на території Шипівецької сільської ради, Заліщицького району, Тернопільської області, кадастровий номер 6122089800:01:001:0508, нормативною грошовою оцінкою 40782,52 гривні, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №473959 від 25.12.2006 року. Крім цього просив визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги після смерті [INFO] матері [PERSON] , право власності на 1/3 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 0,97 га, що розташована на території Шипівецької сільської ради, Заліщицького району, Тернопільської області, кадастровий номер 6122089800:01:001:0508, нормативною грошовою оцінкою 40782,52 гривні, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №473959 від 25.12.2006 року. Також просив визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги після смерті [INFO] матері [PERSON] , право власності на 1/3 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 0,97 га, що розташована на території Шипівецької сільської ради, Заліщицького району, Тернопільської області, кадастровий номер 6122089800:01:001:0508, нормативною грошовою оцінкою 40782,52 гривні, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №473959 від 25.12.2006 року. 24 листопада 2025 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, виключивши позовну вимогу про встановлення юридичного факту перебування у зареєстрованому 08.09.1979 року Лисівською сільською радою народних детутатів Заліщицького району, актовий запис №20, шлюбі [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування змінених позовних вимог представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] посилається на те, що батько позивачів [PERSON] помер [INFO] і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в колгоспі ім.Гагаріна, розміром 0,96 умовних кадастрових гектарів, що посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005, який видано 20.05.1997 року та зареєстровано за реєстраційним номером 26502. На даний час вказану вище земельну ділянку сформовано площею 1,1107 га, нормативною грошовою оцінкою 40972,71 гривні, шляхом інвентаризації земель сільськогосподарського призначення (кадастровий номер 6122089800:01:001:0641). Однак, у вказаному вище сертифікаті на право на земельну частку (пай) прізвище спадкодавця зазначено [PERSON] , що не відповідає його прізвищу у паспорті та відповідно свідоцтві про смерть [PERSON] . Зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] ; син [PERSON] ; син [PERSON] ; дочка [PERSON] , які в силу ст.529 ЦК УРСР вступили в управління його спадковим майном. Однак дружина спадкодавця мати позивачів, 1/4 частку спадкового майна, яке вона прийняла за життя чоловіка не оформила, оскільки померла [INFO] . За життя покійна [PERSON] була власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 0,97 га, що розташована на території Шипівецької сільської ради, Заліщицького району, Тернопільської області, кадастровий номер 6122089800:01:001:0508, нормативною грошовою оцінкою 40782,52 гривні, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №473959 від 25.12.2006 року. Зі спадкодавцею на момент її смерті проживали та були зареєстровані: син [PERSON] ; син [PERSON] ; дочка [PERSON] ; внук [PERSON] ; внук [PERSON] . Таким чином, враховуючи положення ст.ст.1261, 1268 ЦК України, відповідно до яких вказані вище позивачі - діти спадкодавиці є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON] і постійно проживали з нею на час відкриття спадщини, вони прийняли спадщину після смерті матері у вигляді по 1/3 частині належного їй на день смерті майна, кожен. На момент смерті [PERSON] їй належало наступне майно, на яке відкрилася спадщина 07.03.2021 року: 1/4 частина земельної частки (пай) в колгоспі ім.Гагаріна, розміром 0,96 умовних кадастрових гектарів, яка відповідно до виданого 20.05.1997 року та зареєстрованого за реєстраційним номером 26502 сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005 належала [PERSON] ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 0,97 га, що розташована на території Шипівецької сільської ради, Заліщицького району, Тернопільської області, кадастровий номер 6122089800:01:001:0508, нормативною грошовою оцінкою 40782,52 гривні, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №473959 від 25.12.2006 року. 22 липня 2025 року позивачі через свого представника звернулись до Заліщицької державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадкового майна після смерті батька [PERSON] . Того ж дня в.о. державного нотаріуса Заліщицької ДНК Інна Дідик відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на рухоме майно, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, виданих на ім`я спадкодавця через розбіжності у зазначенні прізвища спадкодавця у виданому йому сертифікаті на право на земельну частку (пай), та відсутності у [PERSON] родинних відносин із спадкоавцем, рекомендувавши вирішення даних питань факту родинних відносин, належності спадкодавцю правовстановлюючих документів на рухоме майно та наступної належності позивачам, як спадкоємцям за законом, вирішувати в судовому порядку. 22 липня 2025 року позивачі через свого представника звернулись до Заліщицької державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадкового майна після смерті матері [PERSON] . Того ж дня в.о. державного нотаріуса Заліщицької ДНК Інна Дідик відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , на 1/4 частку рухомого майно та нерухоме майно, з підстав відсутності між спадкодавцею та спадкоємцями родинних відносин та відсутності між батьками позивачів факту шлюбних відносин, рекомендувавши вирішення даних питань та наступної належності позивачам права власності на спадкове майно, вирішувати в судовому порядку. Вказані нотаріусом розбіжності дійсно мають місце, зокрема: у виданому 11.09.1997 року [PERSON] сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005 допущено помилку у зазначенні прізвища зазначено помилково [PERSON] , замість правильного [PERSON] ; у свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.09.1979 року прізвище нареченого значиться [PERSON] , прізвище нареченої після укладення шлюбу - [PERSON] , що не відповідає свідоцтву про смерть спадкодавця, у якому він значиться [PERSON] ; у свідоцтві про смерть спадкодавець зазначений [PERSON] , а у повторному свідоцтві про народження позивача [PERSON] його батьком зазначено [PERSON] ; у свідоцтві про смерть спадкодавиця зазначена [PERSON] , а у повторному свідоцтві про народження позивача [PERSON] його матір`ю зазначено [PERSON] ; у свідоцтві про смерть спадкодавиця зазначена [PERSON] , а у свідоцтві про народження позивача [PERSON] його матір`ю зазначена [PERSON] ; у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначена [PERSON] , а у свідоцтві про народження позивачки [PERSON] її матір`ю зазначена [PERSON] . За таких умов у позивачів відсутня можливість реалізувати своє право на спадщину після смерті батьків без встановлення факту родинних відносин між ними та покійними спадкодавцями, і оскільки звернення до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування цілком відповідає законодавству, іншого способу оформлення спадщини після смерті батьків, окрім звернення до суду, у позивачів немає. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, змінені позовні вимоги підтримують повністю. Проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні не заперечують. Представник відповідача Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області у підготовче судове засідання не з`явився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 08.10.2025 року суддя Шевчук В.М. прийняла до свого провадження цивільну справу та визначила проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Відповідно до положень ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що змінена позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Батько позивачів [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.05.2002 року. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в колгоспі ім.Гагаріна, розміром 0,96 умовних кадастрових гектарів, що посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005, який видано 20.05.1997 року та зареєстровано за реєстраційним номером 26502. Вказану земельну ділянку сформовано площею 1,1107 га, нормативною грошовою оцінкою 40972,71 гривні, шляхом інвентаризації земель сільськогосподарського призначення (кадастровий номер 6122089800:01:001:0641). Вказане підтверджується відповіддю Головного Управління Держгеокадастру у Тернопільській області №З-151/0-160/6-25 від 13.05.2025 року. У судовому засіданні встановлено, що у вказаному вище сертифікаті на право на земельну частку (пай) прізвище спадкодавця зазначено [PERSON] , що не відповідає його прізвищу у паспорті та відповідно свідоцтві про смерть [PERSON] . Відповідно до довідки №02.1-29/165, виданої 08.06.2023 року Шипівецьким старостинським округом Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] ; син [PERSON] ; син [PERSON] ; дочка [PERSON] . Встановлено також, що спадкоємці, передбачені ст.529 ЦК УРСР дружина та діти вступили в управління спадковим майном [PERSON] . Дружина спадкодавця [PERSON] [PERSON] 1/4 частку спадкового майна, яке вона прийняла за життя чоловіка не оформила, оскільки померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2021 року. Належними та допустимими доказами підтверджено, що за життя покійна [PERSON] була власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 0,97 га, що розташована на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, кадастровий номер 6122089800:01:001:0508, нормативною грошовою оцінкою 40782,52 гривні, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №473959 від 25.12.2006 року. Відповідно до довідки №02.1-29/315, виданої 28.12.2023 року Шипівецьким старостинським округом Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, зі спадкодавицею [PERSON] на момент її смерті проживали та були зареєстровані: син [PERSON] ; син [PERSON] ; дочка [PERSON] ; внук [PERSON] ; внук [PERSON] . Таким чином, враховуючи положення ст.ст.1261, 1268 ЦК України, відповідно до яких вказані вище позивачі - діти спадкодавиці є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON] і постійно проживали з нею на час відкриття спадщини, що підтверджено вищевказаними належними та допустимими доказами, вони прийняли спадщину після смерті матері у вигляді по 1/3 частині належного їй на день смерті майна, кожен. На момент смерті [PERSON] їй належало наступне майно, на яке відкрилася спадщина 07.03.2021 року: 1/4 частина земельної частки (пай) в колгоспі ім.Гагаріна, розміром 0,96 умовних кадастрових гектарів, яка відповідно до виданого 20.05.1997 року та зареєстрованого за реєстраційним номером 26502 сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005 належала [PERSON] ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 0,97 га, що розташована на території Шипівецької сільської ради Заліщицького району Тернопільської області кадастровий номер 6122089800:01:001:0508, нормативною грошовою оцінкою 40782,52 гривні, яка посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №473959 від 25.12.2006 року. Суд погоджується з доводами представника позивачів стосовно того, що позивачі, будучи дітьми [PERSON] та відповідно спадкоємцями першої черги за законом після її смерті, прийняли її, постійно проживаючи з матір`ю на час її смерті, що узгоджується з приписами ч.3 ст.1268 ЦК України. 22 липня 2025 року позивачі через свого представника звернулись до Заліщицької державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадкового майна після смерті батька [PERSON] . 22 липня 2025 року в.о. державного нотаріуса Заліщицької ДНК Інна Дідик за вих.№300/02-14 відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на рухоме майно з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, виданих на ім`я спадкодавця через розбіжності у зазначенні прізвища спадкодавця у виданому йому сертифікаті на право на земельну частку (пай), та відсутності у [PERSON] родинних відносин із спадкоавцем, рекомендувавши вирішення даних питань факту родинних відносин, належності спадкодавцю правовстановлюючих документів на рухоме майно та наступної належності позивачам, як спадкоємцям за законом, вирішувати в судовому порядку. Додатково нотаріус повідомила, що до майна [PERSON] 21.07.2025 року заведено спадкову справу за №69/2025 за заявами позивачів про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом. 22 липня 2025 року позивачі через свого представника звернулись до Заліщицької державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадкового майна після смерті матері [PERSON] . 22 липня 2025 року в.о. державного нотаріуса Заліщицької ДНК Інна Дідик за вих.№301/02-14 відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на 1/4 частку рухомого майно та нерухоме майно з підстав відсутності між спадкодавицею та спадкоємцями родинних відносин та відсутності між батьками позивачів факту шлюбних відносин, рекомендувавши вирішення даних питань та наступної належності позивачам права власності на спадкове майно, вирішувати в судовому порядку. Додатково нотаріус повідомила, що до майна [PERSON] 30.04.2025 року заведено спадкову справу за №51/2025 за заявами позивачів про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом. Судом встановлено, що у виданому 11.09.1997 року [PERSON] сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005 допущено помилку у зазначенні прізвища зазначено помилково [PERSON] , замість правильного [PERSON] . Представник позивачів з адвокатським запитом №71/25 від 22.09.2025 року звертався в ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області з метою виправлення прізвища спадкодавця [PERSON] у виданому йому сертифікаті на право на земельну частку (пай), однак зазначена установа відповіддю від 29.09.2025 року №29-19-0.2133-4095/2-25 повідомила, що немає змоги виправити вказані розбіжності у зазначені прізвища спадкодавця. Суд погоджується, що від встановлення юридичного факту належності покійному [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0291005, який видано 11.09.1997 року на ім`я [PERSON] , залежить виникнення майнового права позивачів на рухоме спадкове майно після смерті батька. Судом також встановлено, що у свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.09.1979 року прізвище нареченого значиться [PERSON] , прізвище нареченої після укладення шлюбу - [PERSON] , що не відповідає свідоцтву про смерть спадкодавця, у якому він значиться [PERSON] . У судовому засіданні в повній мірі доведено, що померлі батьки позивачів перебували у зареєстрованому шлюбі, що також стверджується довідкою №02.1-29/165, виданою 08.06.2023 року Шипівецьким старостинським округом Товстенської селищної ради Чортківського району, Тернопільської області та свідоцтвами про народження їх дітей позивачів по справі. Судом встановлено, що у свідоцтві про смерть спадкодавець зазначений [PERSON] , а у повторному свідоцтві про народження позивача [PERSON] його батьком зазначено [PERSON] , у свідоцтві про смерть спадкодавиця зазначена [PERSON] , а у повторному свідоцтві про народження позивача [PERSON] його матір`ю зазначена [PERSON] , у свідоцтві про смерть спадкодавиця зазначена [PERSON] , а у свідоцтві про народження позивача [PERSON] його матір`ю зазначена [PERSON] , у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначена [PERSON] , а у свідоцтві про народження позивачки [PERSON] її матір`ю зазначена [PERSON] . Суд погоджується з позицією представника позивачів стосовно того, що за таких умов у позивачів відсутня можливість реалізувати своє право на спадщину після смерті батьків без встановлення факту родинних відносин між ними та покійними спадкодавцями. Заліщицький ВДРАЦС у Чортківському районі Тернопільської області 08.02.2023 року за вих.№3/26.15.6.1-32 надав висновок про відмову у внесенні змін, доповнень до актового запису цивільного стану. Крім вказаного вище факт родинних відносин між позивачами та спадкодавцями стверджується довідками, виданими Шипівецьким старостинським округом Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області №02.1-29/165 від 08.06.2023 року та №02.1-29/315 від 28.12.2023 року. Згідно із правовою позицією Верховного Суду, яку висловлено у постанові від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19, зазначено, що звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом допускається, якщо це в майбутньому порушує право власності на спадкове майно. Отже, звернення до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування цілком відповідає законодавству. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що іншого способу оформлення спадщини після смерті батьків, окрім звернення до суду, у позивачів немає. V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 року, громадянин, включений до списку, який додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до положень ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено пра вових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлено факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно із правовою позицією Верховного Суду, яку висловлено у постанові від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19, зазначено, що звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом допускається, якщо це в майбутньому порушує право власності на спадкове майно. Отже, звернення до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування цілком відповідає законодавству. Відповідно до ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законодавством. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно пункту 3.5 Інформаційного листа ВССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Положеннями ст.1 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв) передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ст.2 вищевказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Вирішуючи дані змінені позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачі позбавлені права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому їх право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому, у своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що змінені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємців при оформленні їх спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах. На підставі наведеного,

Outcome: approved