Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

22 серпня 2025 року на адресу Франківського районного суду м. Львова, надійшла позовна заява, надіслана за підсудністю Сихівським районним судом м. Львова, у якій позивач просить суд стягнути безпідставно збережені кошти з відповідачів на користь Львівської міської ради у розмірі 907\~909,13 грн суми основного боргу, 157\~238, 79 грн інфляційних втрат, 54\~549,17 грн 3% річних, на загальну\~суму\~1\~119\~697,\~09 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позиція позивача Відповідачі з жовтня 2020 року по липень 2023 року здійснювали будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] . Відповідачі не виконали обов`язку звернутися до позивача як органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо будівництва, не подали документи щодо підтвердження вартості будівництва даного об`єкта, його техніко-економічних показників та не сплатили у місцевий бюджет пайову участь (кошти на розвиток інфраструктури населеного пункту) до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Тому такі кошти підлягають до відшкодування в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України. Розрахунок розміру пайової участі позивач провів з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області станом на час прийняття об`єкта в експлуатацію, що відповідає вимогам законодавства та судової практики з вказаних питань. Оскільки будівництво відповідачами здійснювалось спільно, тому наявний солідарний обов`язок відповідачів зі сплати коштів пайової участі. Заперечення відповідача-1 Відповідач з вимогами позовної заяви не погодився, вказавши про те, що отримав дозвіл на виконання будівельних робіт на об`єкті 13.10.2020, тобто вже після припинення чинності норми права, зобов`язуючої замовника будівництва сплачувати кошти до місцевого бюджету на створення і розвиток інфраструктури населеного пункту. Аналогічні доводи викладалися відповідачем-2 у зустрічній позовній заяві, про визнання вимоги неправомірною, яку повернуто відповідачу-2. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, підготовче судове засідання у справі призначено на 09.10.2025 (а.с. 70-72). Відповідач-1, [PERSON] , скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 06.10.2025 (вх.\~№\~31240/25) (а.с. 82-84). Відповідач-2, [PERSON] , отримавши 17.09.2025 ухвалу про відкриття провадження у справі, у встановлений строк правом на подання відзиву не скористалась, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надала (а.с. 80). 10 листопада 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 111-116). Ухвалою Франківського районного суду м.\~Львова від 11.11.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 119). У судове засідання, призначене на 11.12.2025 відповідачі не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що також свідчить надходження у день судового засідання зустрічної позовної заяви. 11 грудня 2025 року від відповідача-2 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява, про визнання\~вимоги позивача за первісним позовом про стягнення безпідставно збережених коштів з [PERSON] , [PERSON] на користь Львівської міської ради у сумі 907 909,13 грн основного боргу, 157\~238,79 грн інфляційних втрат, 54\~549,17 грн 3% річних, на загальну\~суму\~1\~119\~697,\~09 грн неправомірною. Ухвалою Франківського районного суду м.\~Львова від 11.12.2025 у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до Львівської міської ради про визнання вимоги неправомірною відмовлено. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 19 червня 2020 року рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №517 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво гр. гр. [PERSON] , [PERSON] багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] », розглянувши звернення громадян [PERSON] та [PERSON] (зареєстроване у Львівській міській раді 07.05.2020 за №3-К-21515/АП-2401) містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] , беручи до уваги витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2019 №189455282, від 30.10.2019 №\~186893894, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 31.08.2017№95943165, витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.11.2019 №\~НВ-4611625242019, від 25.09.2017 №\~НВ-4605699442017 та від 25.04.2017 №\~НВ-4604981192017, затверджено містобудівні умови та обмеження на будівництво громадянами [PERSON] та [PERSON] багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] (а.с. 32-34). У відповідності до містобудівних умов та обмежень будівництво передбачалось на земельних ділянках із кадастровими номерами: 4610136900:03:003:0100, 4610136900:03:003:0098, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку та ділянки 4610136900:03:003:0103, із цільовим призначенням для іншої житлової забудови (а.с. 17, , 26, 32-34). Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові 13.10.2020 видала замовникам: [PERSON] , [ADDRESS] , код ІПН:\~ [NUMBER] , та [PERSON] , [ADDRESS] , код ІПН: [NUMBER] , дозвіл №\~ [NUMBER] на виконання будівельних робіт (а.с. 54-55). У подальшому 13.10.2020 в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за №\~ЛВ\~012201013929 зареєстровано дозвільні документи на виконання будівельних робіт Об`єкта будівництва «Будівництво гр. гр. [PERSON] , [PERSON] багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] » (а.с. 14-23). Після завершення будівельних робіт в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва зареєстровано Акт готовності Об`єкта будівництва до експлуатації (реєстраційний номер: АС\~01:6059-6131-7076-3746 (а.с.\~45-50) (надалі Акт готовності об`єкта до експлуатації від 04.08.2023). Згідно з цим Актом початок робіт: жовтень 2020 року; закінчення робіт липень 2023 року. Загальна площа квартир за результатами технічної інвентаризації складає 2154,2 м2 (а.с. 41). В Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 14.08.2023 зареєстровано сертифікат №\~ЛВ\~122230812785, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта (його черги або окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджують його готовність до експлуатації (надалі Сертифікати), щодо об`єкта «будівництво гр. гр. [PERSON] , [PERSON] багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] ». Сертифікат видано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на підставі відповідного Акта готовності до експлуатації (а.с.\~51-53). Оцінка судом Питання пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до 01.01.2020 регулювалися статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з якою замовник, що мав намір стосовно забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний був взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування коштів до відповідного місцевого бюджету на підставі договору про пайову участь, укладеного ним із відповідним органом місцевого самоврядування. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ (далі Закон № 132-ІХ) з 01.01.2020 виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 132-ІХ встановлено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків\~\~2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами\~до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року» визначено, що замовники будівництва на земельній ділянці у місті Львові перераховують до міського бюджету кошти для створення розвитку інфраструктури міста Львова […] для житлових будинків 2 % вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Отже, рішенням Львівської міської ради не встановлено іншого розміру пайової участі для будівництва житлових будинків, ніж це передбачено Законом № 132-ІХ. Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі № 911/594/18 та від 14.12.2021 у справі №\~643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника. Також Верховним Судом у постанові від 04.04.2024 у справі №\~923/1306/21 наведено такі висновки: «Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - \~\~\~\~\~\~\~\~ для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - \~\~\~\~\~\~\~\~ для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва». Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21). Враховуючи, що у цій справі будівництво об`єкта розпочато у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23. Отже, заперечення щодо позовних вимог ґрунтуються на помилковому тлумаченні приписів пункту 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону та суперечать висновкам Верховного Суду щодо його застосування. Обов`язок зі сплати пайової участі не може обмежуватись обставинами того, що на час здачі об`єкта в експлуатацію закон втратив чинність, оскільки в цьому випадку вирішальним є те, що обов`язок щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту виник у часі, коли вказаний закон був чинний. Крім того, неукладення договору про пайову участь у 2019 році не звільняє від обов`язку сплатити відповідні кошти до моменту введення об`єкта в експлуатацію. Позивач у листі №4-2301-10153 від 25.02.2025 зазначив, що, згідно із Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №\~ЛВ\~122230812785 від 14.08.2023 об`єкт прийнято в експлуатацію. Відповідачі не звертались до департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо Об`єкта будівництва та не подавали документи, що підтверджують вартість його будівництва, техніко-економічні показники об`єкта (а.с. 35). У постановах від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23 Верховний Суд зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог пп. 3 абз. 2 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості. Щодо способу захисту. У випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі №\~643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Таку ж позицію підтримано Верховним Судом у постановах від 20.07.2022 у справі №\~910/9548/21, від 13.12.2022 у справі №\~910/21307/21, від 07.09.2023 у справі №\~916/2709/22. Відповідно до наданого розрахунку, показник опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області на дату введення об`єкта в експлуатацію 21\~073 грн за 1 м2. Величина пайового внеску складає: 21\~073 грн х 2154,2 м2 х 0,02 = 907\~909,13 грн Відтак, для визначення розміру пайової участі відповідачів застосував вихідні дані з Акта готовності об`єкта до експлуатації від 04.08.2023. Розрахунок пайової участі повинен здійснюватися та у цій справі здійснено з урахуванням моменту, коли у забудовника виникає зобов`язання щодо її сплати, тобто до дати введення об`єкта в експлуатацію. Це чітко встановлено в абзаці другому пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, який визначає, що внесок має бути сплачений у грошовій формі\~до моменту прийняття об`єкта в експлуатацію. Отже, саме ця дата є ключовою для визначення обов`язку зі сплати пайової участі, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанови у справах №\~903/283/24 (від 17.12.2024), №\~914/2145/23 (від 15.08.2024), №\~918/618/24 (від 20.02.2025), №\~916/2709/22 (від 07.09.2023), №\~910/6226/23 (від 03.12.2024). А тому використання показників опосередкованої вартості житла, які діяли на момент прийняття об`єкта в експлуатацію, є законним і відповідає сформованій практиці Верховного Суду. Відповідачами не надало суду доказів наявності у складі будівництва об`єктів, за будівництво яких пайова участь не сплачується. За відсутності доказів виконання відповідачами зобов`язання зі сплати органу місцевого самоврядування грошових коштів пайової участі, вимоги про їх стягнення є обґрунтованими. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.05.2022 у справі №\~925/683/21, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач як замовник будівельних робіт на об`єкті будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Відтак, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних також є підставними і такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідачі наведеного розрахунку не спростували. Встановлено, що позивач просить стягнути 157\~238, 79 грн інфляційних втрат та 54\~549,17\~грн 3% річних, нарахованих за період 15.08.2023 24.02.2025. Суд погоджується із наведеним розрахунком, період нарахування якого починається з 15.08.2023, адже строком, з якого вважається, що забудовник порушує зобов`язання зі сплати пайового внеску, є дата прийняття об`єкта в експлуатацію (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23). Згідно зі статтею 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 461 датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або\~видачі сертифіката.\~З урахуванням наведеного, розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, обчислено з моменту видачі сертифікату. Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що позивач покладає на відповідачів указаний обов`язок солідарно. У статті 540 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Тлумачення статей 540 та 541 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому стягувач у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. У пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №\~638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зазначено, що солідарне зобов`язання виникає\~лише\~у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №\~243/10982/15-ц (провадження №\~14-81цс18), від 20.06.2018 у справі №\~308/3162/15-ц, від 12.09.2018 у справі №\~569/96/17, від 23.01.2019 у справі №\~712/21651/12 (провадження №\~14-526цс18)). Отже, зважаючи, що Закон не встановлює солідарної відповідальності відповідачів та між ними відсутній договір про спільну участь у будівництві, який би передбачав такий обов`язок, підстав для покладення на них солідарного обов`язку зі сплати пайової участі у цій справі немає. Оскільки на підставі Закону у цій справі виникло зобов`язання із множинністю осіб, то таке зобов`язання є частковим і, за відсутності розподілу їх часток у будівництві, кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці. Подібну правову позицію щодо необхідності розподілу відповідальності між відповідачами у рівних частках або пропорційно їхній участі у зобов`язанні (за відсутності солідарного обов`язку) у разі заявлення позову про солідарне стягнення викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №\~344/434/16-ц та від 12.04.2023 у справі №\~524/5680/19. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial