Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач [PERSON] , через представника [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі розмірі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, і до досягнення дитиною 23 років за умови продовження навчання. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що з 06 серпня 2005 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбних відносин мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 червня 2009 року шлюб між подружжям розірвано. Син досяг повноліття, продовжує навчання в 11 класі гімназії м.Бремерферде (Німеччина), завершення навчання 31 липня 2027 року. Проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на потребу повнолітнього, який продовжує навчання в матеріальному забезпеченні, позивач просить суд позов задовольнити. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 10 грудня 2025 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання 10 грудня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки. Копія позовної заяви та ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження надсилалась відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Частина перша ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач не подав відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено з рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 червня 2009 року сторони перебували у шлюбі з 06 серпня 2005 року. Шлюб розірваний за рішенням суду від 22 червня 2009 року. [INFO] народився [PERSON] , в свідоцтві про народження [PERSON] зазначений батьком. З довідки виданої 30 червня 2025 року встановлено, що [PERSON] , продовжує навчання в 11 класі гімназії Бремерферде (Німеччина), навчання триватиме до 31 липня 2027 року. Відповідно до довідки, яка видана Службою реєстрації населення з місця проживання виданої до параграфу 18 п.2 Федерального закону про реєстраційний облік від 09 липня 2025 року, [PERSON] ,1984 року народження проживає разом із [PERSON] , 2007 року народження за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] досяг повноліття. За приписами ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підставі дослідженої довідки про навчання, [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчання в гімназії. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що він потребує матеріальної допомоги. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами справи не досягнуто. За приписами ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд зауважує, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Відповідачем не надано будь- яких доказів фінансового стану та неможливості сплати аліментів за станом здоров`я, тощо. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги, те що відповідач будь-яких заперечень не надав, ураховуючи, що син закінчить навчання раніше ніж досягне віку 23 років, суд вважає за необхідне визначити кінцевим терміном стягнення аліментів дату закінчення навчання - 31 липня 2027 року. Підстави для стягнення аліментів до 23 років відсутні. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду 22 жовтня 2025 року, а тому суд присуджує аліменти, починаючи з цієї дати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, тому суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 1211,20 грн на користь держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial