Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири посилаючись на той факт, що він є власником квартири [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] цього ж будинку, є [PERSON] .. На початку червня 2024 року сталось затікання води в належну позивачу квартиру з суміжної квартири [ADDRESS] , що належить відповідачці. Чисельні прохання позивача відшкодувати завдану шкоду, відповідачка проігнорувала. Комісією ЖЕД-318 05.08.2024 був складений акт обстеження квартири [ADDRESS] та виявлене наступне: в кімнаті на стіні відшарування шпалер площею приблизно 3,0х1,0м.кв. та 1,2х0,2 м.кв. та вологі темні плями невідомого походження. Покриття підлоги (ламінат) знято площею, приблизно 4м.кв. через пошкодження через постійну вологість., під ним спостерігаються плями невідомого походження. При обстеженні квартири [ADDRESS] при наданні доступу до квартири виявлено, що трубопроводи закриті, що не передбачено проектом забудови будинку, доступи відсутні. Відповідно до Акту обстеження від 12.08.2024 при наданні доступу до квартири [ADDRESS] виявлено, що в туалетній кімнаті виконано переобладнання, а саме: внутрішньо будинкові квартирні мережі прокладені внизу біля нижньої частини стіни суміжної квартири [ADDRESS] , трубопроводи хвп та гвп замінено на пластикові - поліпропіленові. При детальному огляді ніші де розташовані комунікації, виявлено вологі сліди на стіні та підлозі. У ванній кімнаті мережі закладені, доступу немає. Власникам квартири [ADDRESS] наголошено на проведенні ремонтних робіт на інженерних мережах задля усунення затікання. Відповідно до висновку про оцінку вартості проведення ремонту квартири [ADDRESS] складеного 04.09.2024 ТОВ «Регіонзем», вартість проведення відновлювального ремонту становить 61 700,00 грн.. На підставі викладеного позивач просив суд, стягнути з відповідачки на його користь на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 61 700,00 грн.; зобов`язати відповідачку розібрати переобладнання та самовільні трубопроводи в туалетній та ванній кімнатах квартири [ADDRESS] , провести ремонтні роботи на інженерних мережах холодного та гарячого водопостачання та привести їх у відповідність ДБН В.2.2-15-2005, ДБН В.2.5-64:2012; стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати в розмірі 18 211,20 грн.. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.11.2024 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.02.2025 було подовжено строк розгляду справи та призначено розгляд з викликом учасників у судовому засіданні. 20.03.2025 відповідачкою в особі уповноваженого представника - адвоката Придувалова В.В. подано відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що надані позивачем Акти обстежень не відповідають формі такого акту, та встановленим до них вимогам. Вказаними актами не зафіксовано ні факту протиправної поведінки відповідачки, ні причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та шкодою, заподіяною позивачу, а також не встановлено вини відповідачки у заподіянні шкоди позивачу. Крім того, наданий суду позивачем Висновок про вартість відновлювального ремонту квартири, був складений з порушенням порядку, не містить зазначення про повідомлення (обізнаність) директора ТОВ «Регіонзем» - [PERSON] та /чи оцінювача [PERSON] , який безпосередньо здійснював оцінку, про відповідальність, в т.ч. - кримінальну, за завідомо неправдивий висновок. Відтак представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно ухвали суду від 20.03.2025 по клопотанню представниці позивача - адвокати Пілюги В.В. судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2025 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 20.03.2025 було скасовано, клопотання представниці позивача - адвокати Пілюги В.В. про призначення судової будівельно-технічної експертизи було залишено без розгляду. Позивач та його представниця - адвокатка Пілюга В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідачки - адвокат Придувалов В.В. вимоги позову не визнав у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у поданому на адресу суду відзиві. Представник зазначила суду, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які встановлюють наявність обставин вини відповідачки у спричиненні шкоди позивачу, а відтак в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, показання допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Статтями 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно з вимогами ст.. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із визначенням статтею 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, типовий зразок якого міститься у додатку 4 Правил. Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття. Дослідивши надані позивачем суду акти, складені уповноваженими представниками ЖЕД -318 та підписані всіма членами комісії, 05.08.2024 був складений акт обстеження квартири [ADDRESS] та виявлене наступне: в кімнаті на стіні відшарування шпалер площею приблизно 3,0х1,0м.кв. та 1,2х0,2 м.кв. та вологі темні плями невідомого походження. Покриття підлоги (ламінат) знято площею, приблизно 4м.кв. через пошкодження через постійну вологість, під ним спостерігаються плями невідомого походження. При обстеженні квартири [ADDRESS] при наданні доступу до квартири виявлено, що трубопроводи закриті, що не передбачено проектом забудови будинку, доступи відсутні. Відповідно до Акту обстеження від 12.08.2024 при наданні доступу до квартири [ADDRESS] виявлено, що в туалетній кімнаті виконано переобладнання, а саме: внутрішньо будинкові квартирні мережі прокладені внизу біля нижньої частини стіни суміжної квартири [ADDRESS] , трубопроводи хвп та гвп замінено на пластикові - поліпропіленові. При детальному огляді ніші де розташовані комунікації, виявлено вологі сліди на стіні та підлозі. У ванній кімнаті мережі закладені, доступу немає. Власникам квартири [ADDRESS] наголошено на проведенні ремонтних робіт на інженерних мережах задля усунення затікання. Разом з тим, суд погоджується з доводами представника відповідачки, що вказані акти не містять встановлення прямого причинно-наслідкового зв`язку між затіканням квартири [ADDRESS] та діями власниці квартири [ADDRESS] , та не вказана чітко причина залиття. Згідно ухвали суду від 20.03.2025 по клопотанню представниці позивача - адвокати Пілюги В.В. судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2025 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 20.03.2025 було скасовано, клопотання представниці позивача - адвокати Пілюги В.В. про призначення судової будівельно-технічної експертизи було залишено без розгляду. Судом було допитано в якості свідка [PERSON] , яка показала суду, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] і вже протягом тривалого часу не вирішується проблема з затіканням. До комісії вони звернулись через місяць після другого залиття у червні місяці. При цьому звертались до власниці квартири [ADDRESS] , однак вона відмовилась дивитись на пошкодження. З першого разу в квартиру потрапити комісія не змогла, тільки за другим разом їх допустили і було складено акти. Після того, як було виготовлено експертний висновок, затікань більше немає. Свідок зауважила, що власницею квартири [ADDRESS] було порушено стіни внутрішньої капсули у ванній кімнаті і тому відсутня належна герметизація і відбувається затікання до їх квартири. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наданий суду позивачем висновок про оцінку вартості проведення ремонту квартири [ADDRESS] , складений 04.09.2024 ТОВ «Регіонзем», згідно з яким вартість проведення відновлювального ремонту становить 61 700,00 грн., є письмовим доказом у розумінні положень ст. 76 ЦПК України. Доводи представника відповідачки, про відсутність попередження про кримінальну відповідальність експерта, суд відхиляє, оскільки за своєю правовою природою висновок суб`єкта оцінювання не є висновком судового експерта і закон не ставить до нього таких вимог. Про належність і допустимість такого доказу у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, як звіт, складений суб`єктом оціночної діяльності, міститься аналогічний висновок у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 759/19726/15-ц. Разом з тим, як вбачається з висновку, складеного 04.09.2024 ТОВ «Регіонзем», під час обстеження квартири [ADDRESS] , встановлено, що там дійсно відбулося залиття зверху, що підтверджено «Актами про залиття» від 05 та 12 серпня 2024 року (а.с.26). Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази позивач довів наявність спричиненої йому шкоди та її розмір, однак суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між виявленими в туалетній кімнаті квартири [ADDRESS] переобладнаннями, що полягали у прокладенні внизу біля нижньої частини стіни суміжної квартири [ADDRESS] внутрішньо будинкові квартирні мережі, а також заміною трубопроводи хвп та гвп на пластикові - поліпропіленові із виявленими під час обстеження квартири [ADDRESS] в кімнаті на стіні відшарування шпалер площею приблизно 3,0х1,0м.кв. та 1,2х0,2 м.кв. та вологими темними плямами невідомого походження, а також, що саме внаслідок виявленого в квартирі [ADDRESS] покриття підлоги (ламінат) зазнало пошкодження через постійну вологість за вказаних вище обставин. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до вимог ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. За таких обставин, посилання позивача на те, що саме дії відповідачки призвели до спричинення йому майнової шкоди не знайшли свого підтвердження. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed