Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» (далі - ДП «Укравтогаз», ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22 березня 2019 року вона прийнята на посаду юридичного консультанта Відділу договірної роботи управління правового забезпечення ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна». 06 липня 2020 року її переведено на посаду провідного юрисконсульта Відділу загально-правової роботи Управління правового забезпечення підприємства. 01 вересня 2020 року Відділ загально-правової роботи Управління правового забезпечення перейменовано у Групу правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення. Наказом директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» від 23 грудня 2022 року № 859к позивача було звільнено з роботи 02 січня 2023 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності штату працівників на підставі пункту 1\~статті 40 КЗпП України. Рішення про її звільнення прийняте на підставі наказів підприємства ДП «Укравтогаз» від 25 жовтня 2022 року № 279 «Про затвердження змін в організації виробництва та праці працівників», від 25 жовтня 2022 року № 283 «Про затвердження змін до штатного розпису» та повідомлення № 522 про можливе вивільнення [PERSON] . Позивач вважала таке звільнення незаконним посилаючись на те, що всупереч приписам статті 49-2 КЗпП України,\~їй не було запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві,\~зокрема,\~вакантна посада начальника Управління правового забезпечення.\~Окрім того, вона звернулась до відповідача із відповідною заявою 28.12.2022 року (вх. № П-121/22 від 28.12.2022), в якій просила перевести її на посаду провідного юрисконсульта або на аналогічну посаду у відділ юридичного забезпечення, наявний в організаційній структурі апарату ДП «Укравтогаз»,затвердженій наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року\~№ 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз», гранична чисельність працівників 88 шт.од. На переконання позивача відповідач мав можливість перевести її за її згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, оскільки вакансії на підприємстві з`являлися і, як наслідок, у керівництва підприємства була можливість запропонувати їй вакантні посади або перевести її на іншу роботу. Так, 07 грудня 2022 року у новому штатному розписі, введеному наказом «Про затвердження штатного розпису ДП «Укравтогаз»№ 302 від 30.11.2022 року, з`явились вакантні посади (70 шт.од.), зокрема, начальника групи врегулювання проблемної заборгованості та провідного інженера групи врегулювання проблемної заборгованості, жодна з яких не була запропонована позивачу та на які не проводився конкурс на заміщення вакантних посад в ДП «Укравтогаз». 14 грудня 2022 року\~наказом «Про внесення змін до наказу ДП «Укравтогаз»\~№ 302 від 30.11.2022»\~введено вакантну посаду\~фахівця з комплаєнса на 0,5 ставки, яка також не була запропонована позивачу. В подальшому на дану посаду був прийнятий інший працівник на умовах зовнішнього сумісництва. За цих умов позивач вважала, що\~відповідачем було порушено передбачений чинним законодавством України про працю порядок звільнення її з посади, оскільки їй не були запропоновані для працевлаштування всі посади, які були вакантними\~\~у відповідача з моменту повідомлення її про майбутнє звільнення до дня звільнення. Також, на думку позивача, роботодавцем не було враховано та не надано належної оцінки її перевагам в рівні кваліфікації, продуктивності праці та\~\~стажу роботи в порівнянні з іншими працівниками підприємства. Крім того, вказувала, що\~на підприємстві фактично відбулися зміни організаційної структури, але не відбулося скорочення штату працівників, що, на думку позивача, не може бути підставою для її звільнення на підставі пункту 1\~статті 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнення було проведено з порушенням норм трудового законодавства, позивач вважала, що\~відповідач повинен поновити її на посаді провідного юрисконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. У зв`язку з її незаконним звільненням вона також була позбавлена можливості на отримання премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості, що передбачена положеннями Галузевої угоди, яка є обов`язковою до виконання ДП «Укравтогаз»,\~в розмірі місячної тарифної ставки/посадового окладу за вересень 2022 року. Зазначала про незаконність та безпідставність\~рішення про відсторонення її від роботи в період з квітня по жовтень 2022 року через призупинення відповідачем дії укладеного\~\~з нею трудового договору на вказаний період у зв`язку з військовою агресією проти України, так як\~на час відсторонення від роботи вона продовжувала працювати, а тому вважала обгрунтованими її вимоги про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року. Посилалась на те, що вказані незаконні дії відповідача завдали їй моральних страждань, що\~\~полягають у душевних та психологічних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача,\~що супроводжувалась незаконним призупиненням дії трудового договору з нею на досить тривалий строк (з 13.04.2022 року\~\~по 12.10.2022 року), не отриманням заробітної плати, за\~\~вказаний період, невиплатою роботодавцем премії, незаконним звільненням, що призвело до вимушених прогулів та є підставою для стягнення на її користь моральної шкоди з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна». Ураховуючи зазначене, позивач\~\~ [PERSON] просила суд: визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади провідного юристконсульта ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на підставі пункту 1\~статті 40 КЗпП України\~та поновити її на посаді провідного юристконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна»; визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» від 23 грудня 2022 року № 859к про звільнення [PERSON] ; стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на користь [PERSON] нараховану середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2023 року і до дати ухвалення судом рішення по суті; стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на користь [PERSON] премію в розмірі одного посадового окладу з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості; стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року у розмірі 113 816,73 грн; стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн; вирішити питання розподілу\~судових витрат. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «Укравтогаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди відмовлено. Постановою Верховного\~Суду від\~28\~травня 2025\~року Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2023 року (дня звільнення позивача) і до дня ухвалення судового рішення у справі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про стягнення премії залишено без змін. 25.06.2025 року, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято до провадження цивільну справу № 369/1664/23 за позовом [PERSON] до ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди. 29.09.2025\~року,\~ухвалою Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області закрито підготовче провадження у справі № 369/1664/23 за позовом [PERSON] до ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди. У судовому засіданні 02.12.2025 року позивач та її представник підтримали задоволення позовних вимог, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. 22 березня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , прийнято на роботу на посаду провідного юрисконсульта Відділу договірної роботи управління правового забезпечення на підставі наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 21.03.2019 року № 496к. 06 липня 2020 року, позивача переведено на посаду провідного юрисконсульта Відділу загально-правової роботи Управління правового забезпечення ДП «УКРАВТОГАЗ», про що внесені відповідні записи до трудової книжки позивача. 01 вересня 2020 року, Відділ загально-правової роботи Управління правового забезпечення перейменовано у Групу правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» № 116 від 05.04.2022 року «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «УКРАВТОГАЗ», у зв`язку із військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ, призупинено дію трудового договору з позивачем з 13.04.2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану. Копія наказу без додатку (в якому зазначений перелік працівників) була направлена на робочу електронну пошту [PERSON] . Даний наказ був надісланий 06.04.2022 року, а саме у період щорічної відпустки Позивача (наказ про надання щорічної відпустки від 15.02.2022 року № В-189). Доступ до робочої електронної пошти [PERSON] не мала, так як вона була заблокована Відповідачем, і як наслідок [PERSON] , не була ознайомлена з наказом від 05.04.2022 № 116 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «УКРАВТОГАЗ». 29 вересня 2022 року наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» № 501к скасовано призупинення дії трудового договору з [PERSON] та призначено стати до роботи 13 жовтня 2022 року. Встановлено здійснити оплату праці з дня скасування призупинення дії трудового договору. 31.10.2022 року, позивач отримала повідомлення № 000522 про можливе вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників через два місяці з моменту ознайомлення з даним повідомленням, на підставі ст. 49-2 КЗпП України, наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» №279 від 25.10.2022 року «Про затвердження змін в організації виробництва та праці працівників ДП «УКРАВТОГАЗ», наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» № 283 від 25.10.2022 року «Про затвердження змін до штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ». Наказом директора ДП «УКРАВТОГАЗ» «Про звільнення [PERSON] » від 23.12.2022 року № 859к, позивача було звільнено з роботи 02 січня 2023 року в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників, за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Як слідує з наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» № 859к від 23.12.2022, рішення про звільнення позивача прийнято на підставі: наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» №279 від 25.10.2022 року «Про затвердження змін в організації виробництва та праці працівників ДП «УКРАВТОГАЗ», наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» № 283 від 25.10.2022 року «Про затвердження змін до штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ», Повідомлення про можливе вивільнення [PERSON] від № 522, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30 вересня 2022 року № 269 затверджено штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних професіоналів та робітників ДП «УКРАВТОГАЗ» та введено в дію з 03 жовтня 2022 року. До вказаного штатного розпису входила посада провідного юрисконсульта Групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, 2429 код професій згідно ДК 003-2010. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 25 жовтня 2022 року № 279 «Про затвердження змін в організації виробництва та праці працівників ДП «УКРАВТОГАЗ» з метою реалізації робочих місць, здійснити скорочення чисельності працівників з 27 жовтня 2022 року. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 25.10.2022 року № 283 затверджено зміни до штатного розпису, затвердженого наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30 вересня 2022 року № 269. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 27.10.2022 року № 285 затверджено зміни до штатного розпису, затвердженого наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30 вересня 2022 року № 269, за змістом яких зі штатного розпису виведено ряд посад, зокрема посаду провідного юрисконсульта Групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, 2429 код професій згідно ДК 003-2010. 28 жовтня 2022 року ДП «УКРАВТОГАЗ» направило [PERSON] , провідному юрисконсульту Групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення повідомлення № 000522 про можливе вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників через два місяці з моменту ознайомлення з даним повідомленням. З повідомленням [PERSON] ознайомилася 31.10.2022, про що поставила свій підпис у повідомленні. Наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 03.11.2022 року № 224 було затверджено нову організаційну структуру та штатну чисельність працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ», та затверджено штатну чисельність працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» у кількості 88 штатних одиниць. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 року № 301 з 07.12.2022 на підставі наказу Засновника від 03.11.2022 року № 224, введено в дію нову організаційну структуру підприємства Відповідача та зобов`язано начальника управління по роботі з персоналом повідомити до 06.12.2022 року працівників, зазначених у додатку 2 до цього наказу, про скорочення їх посад та можливе наступне вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 року № 302 затверджено штат в кількості 70 одиниць (відповідно до додатку наказу), до структури якого входили: 2 посади керівництва; 2 посади групи головного інженера; відділ ремонту та технічного обслуговування з 8 посадами; відділ головного енергетика з 6 посадами в апараті та 15 посадами у містах Львів та Харків; відділ безпеки та охоронних заходів з 14 посадами (усі з вимогами щодо наявності юридичної освіти); група врегулювання проблемної заборгованості з 2 посадами (обидві посади вимагають наявності у працівників юридичної освіти); відділ бухгалтерського та податкового обліку з 7 посадами; фінансово-економічний відділ з 5 посадами; відділ господарського забезпечення з 5 посадами; група документування та контролю виконання доручень з 4 посадами; група автотранспортного забезпечення з 8,5 посадами. Отже, наказом від 30.11.2022 року № 302 до штату ДП «УКРАВТОГАЗ» введено 78,5 посад. Наказом від 14.12.2022 «Про внесення змін до наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» № 302 30.11.2022 року» № 310 були введені наступні посади: група інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення з 2 посадами; фахівець з закупівель 1 посада; фахівець ризиків та комплаєнсу 0,5 посади. Отже, станом на 14 грудня 2022 року до штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ» було введено 82 посади. Наказом «ДП УКРАВТОГАЗ» № 296 від 17.11.2022 року було виведено зі штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ» посаду Начальника управління правового забезпечення. Наказом «ДП УКРАВТОГАЗ» від 06 грудня 2022 року№ 662к переведено [PERSON] , начальника Групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення з 07 грудня 2022 року на посаду провідного інженера Групи врегулювання проблемної заборгованості на підставі заяви [PERSON] . Цим же наказом переведено Підлипенського Д. В., провідного юрисконсульта Групи правового забезпечення претензійно-позовної роботи Управління правового забезпечення на посаду начальника Групи врегулювання проблемної заборгованості на підставі заяви [PERSON] . На вакантну посаду фахівця ризиків та комплаєнсу був переведений працівник, який відповідно до наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 14.12.2022 № 670к «Про переведення» є зовнішнім сумісником (фахівець ризиків та комплаєнсу), основне місце роботи на час переведення працівника ( [PERSON] ) Акціонерне товариство «Укртранснафта» (код ЄДРПОУ 31570412). Наказом від 14 грудня 2022 року № 310 ДП «УКРАВТОГАЗ» внесено зміни до наказу від 30 листопада 2022 року № 302 згідно з додатком № 1 до наказу. Згідно з додатком № 1 до наказу штатний розпис містив посаду провідного юрисконсульта за кодом професій згідно ДК 003-2010-2429 у кількості 1 штатної одиниці. 28 грудня 2022 року [PERSON] , подала роботодавцю заяву, в якій просила перевести її на посаду провідного юрисконсульта або аналогічну посаду у відділ юридичного забезпечення, наявний в організаційній структурі апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» (наказ ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 № 301). 30 грудня 2022 року, начальник управління по роботі з персоналом подав директору ДП «УКРАВТОГАЗ» службову записку стосовно заяви [PERSON] від 28.12.2022 з пропозицією внести зміни до штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ» з 30 грудня 2022 року шляхом введення посади провідного юрисконсульта відділу юридичного забезпечення в кількості 1 штатної одиниці. Відповідно до ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до статті 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України). Відтак, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Разом з тим, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» № 302 від 30 листопад 2022 року був змінений штатний розпис на підприємстві З додатку 1 до названого наказу вбачається відсутність усіх підрозділів і посад Управління правового забезпечення, у тому числі групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення та посади, яку обіймала позивач [PERSON] 31.10.2022 року, позивач отримала повідомлення № 000522 про можливе вивільнення через два місяці з моменту ознайомлення з даним повідомленням у зв`язку із скороченням посади провідного юрисконсульта групи правового забезпечення договірної роботи Управління правового забезпечення без пропозиції переведення на іншу посаду, у зв`язку з відсутністю в ДП «УКРАВТОГАЗ» вакантних посад, які б відповідали її професії та спеціальності. Проте, позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою від 28.12.2022 року (вх. № П-121/22 від 28.12.2022), якою просила перевести її на посаду провідного юрисконсульта або аналогічну посаду у відділ юридичного забезпечення, який наявний в організаційній структурі апарату ДП «УКРАВТОГАЗ», затвердженої наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ»» гранична чисельність працівників 88 шт.од. Після опрацювання даної заяви позивача, начальник управління по роботі з персоналом [PERSON] на ім`я директора ДП «УКРАВТОГАЗ», подала службову записку від 30.12.2022 року № 06-1630-22 з пропозицією ввести зміни до штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ», з 30.12.2022 року шляхом введення посади провідного юрисконсульта відділу юридичного забезпечення в кількості 1 штатної одиниці. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у період з 31.10.2022 року по 02.01.2023 року відповідач був зобов`язаний пропонувати позивачу всі наявні вакантні посади на підприємстві. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що після 31.10.2022 року роботодавець пропонував позивачу зайняти вакантні посади, які існували протягом періоду попередження про звільнення, у тому числі на день звільнення позивача. Як пояснював суду представник ДП «УКРАВТОГАЗ», з 31.10.2022 року, в період повідомлення [PERSON] про заплановане вивільнення, на вакантні посади були переведені та прийняті інші працівники, тому [PERSON] дані посади запропоновано не було. Позивачу не було запропоновано жодної наявної посади на підприємстві, а тому відповідачем порушено порядок звільнення позивача, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» «Про звільнення [PERSON] » № 859к від 23.12.2022 року. Норма статті 49-2 КЗпП України є абсолютно визначеною імперативною нормою, яка зобов`язує роботодавця вчинити певні дії в момент попередження про звільнення без будь-яких умов і можливості обрати інший варіант поведінки роботодавця. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» № 296 від 17.11.2022 було виведено зі штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ» посаду Начальника управління правового забезпечення, позивача було повідомлено про вивільнення 31.10.2022, коли посада начальника Управління правового забезпечення була вакантною, а обов`язок відповідача залишався щодо працевлаштування працівника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Суд дослідивши наказ ДП «УКРАВТОГАЗ» від 06.12.2022 р. № 662к «Про переведення», зазначає наступне. Працівники, які були переведені на вакантні посади групи врегулювання проблемної заборгованості, не виконували схожу роботу, а були працівниками Управління правового забезпечення як і позивач. Таким чином, у зв`язку із введенням нового штатного розпису, не пізніше 07.12.2022 року, відповідач був зобов`язаний запропонувати позивачу 82 вакантні посади. ДП «УКРАВТОГАЗ» не спростував доводів [PERSON] , що їй не були запропоновано всі вакантні посади, які з`являлися в ДП УКРАВТОГАЗ з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Відповідач не надав суду доказів вчинення ним дій на забезпечення права [PERSON] на працевлаштування. Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Подібні висновки щодо застосування положень статті 492 КЗпП України викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18), Верховного Суду від 25 червня 2021 року у справі № 527/1263/20-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 280/82/18, від 22 вересня 2021 року у справі № 206/2500/20, від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15-ц. Таким чином, доводи [PERSON] про порушенням вимог трудового законодавства при її звільненні є обґрунтованими, що є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» «Про звільнення [PERSON] » № 859к від 23.12.2022 року Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника для здійснення нарахувань та виплат згідно трудового законодавства вимушеного, в тому числі, у випадку прогулу та за час затримки виконання рішення суду, врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100). Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 Порядку №100 Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про доходи № 23 від 18.01.2023 року, виданої відповідачем відповідно до Порядку №100, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 925 грн. 37 коп. Відтак, з ДП «УКРАВТОГАЗ» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який за розрахунком судом за період з 02 січня 2023 року по 11 грудня 2025 року, включає в себе 769 робочих дня, з урахуванням середньоденної заробітної плати, складає 711 609,53 грн. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення на її користь моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення трудових прав [PERSON] внаслідок її незаконного звільнення підтверджується матеріалами справи. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди [PERSON] зазначила, що внаслідок протиправної поведінки відповідача вона зазнала душевних та психологічних стражданнях, що супроводжувалось незаконним звільненням та призвело до неотримання заробітної плати. З урахуванням дій ДП «УКРАВТОГАЗ», характеру порушення, глибини моральних страждань, вимог розумності та справедливості, а також того, що права [PERSON] відновлюються шляхом поновлення її на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що з ДП «УКРАВТОГАЗ» на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 15 000 грн. 00 коп. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що рішення роботодавця має бути законним, обґрунтованим та прийнятим уповноваженою особою. Суд перевіряє не лише форму акта (наказ, розпорядження, повідомлення), а й зміст, зокрема дотримання порядку, підстав, строків, передбачених законодавством. Будь-яке управлінське рішення, яке стосується трудових прав працівника, є юридично значимим актом і підлягає судовому контролю в разі спору (правові позиції з трудових спорів про звільнення, дисциплінарні стягнення, зміну істотних умов праці, переведення, скорочення тощо). Вирішуючи незаконність рішення роботодавця оформлене відповідним наказом про призупинення трудових відносин з позивачем необхідно врахувати правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду у даній справі. Відповідач застосував вибіркове застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ щодо позивача в порівнянні з іншими працівниками при однакових умовах праці, відповідач фактично позбавив позивача можливості заробляти, що гарантовано ст. 43 Конституції України. Роботодавцю надано право призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. Матеріалами справи підтверджується, що у 2022 році було відновлено реалізацію СПГ на АГНКС про що свідчать наступні накази ДП «УКРАВТОГАЗ» від 25.02.2022 року №68/1, від 31.05.2022 року № 172, від 15.06.2022 року № 199, від 30.03.2022 року № 111-1, від 04.05.2022 року № 150, від 10.05.2022 року №154, від 18.05.2022 року № 162, 19.05.2022 року № 164, від 31.05.2022 року № 173, від 31.02.2022 року № 175, від 08.07.2022 року № 219. Під час вирішення питання про призупинення трудового договору (відсторонення) слід мати об`єктивні причини, які унеможливлюють виконання роботи. Зокрема відповідачем не доведено, що на час прийняття рішення про відсторонення позивача від роботи існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. Під час вирішення питання про призупинення трудового договору слід мати об`єктивні причини, які унеможливлюють виконання роботи. Суд установив, що господарська діяльність відповідача не була призупинена. Доказів припинення або зупинення діяльності підприємства, у тому числі відповідних наказів, повідомлень, фінансових документів чи довідок, відповідачем не надано. Натомість подані до суду матеріали, а саме накази ДП «УКРАВТОГАЗ» підтверджують продовження здійснення господарської діяльності у спірний період. Оскільки відповідачем не подано жодного належного доказу призупинення господарської діяльності, а наявні матеріали справи свідчать про її фактичне продовження, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на неможливість забезпечити роботою є безпідставними. У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України; відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України. Суд враховує аналіз змісту позовної заяви [PERSON] , що містить розділ «5. Визнання незаконним рішення щодо вимушеного прогулу та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу (відсторонення)». Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року, позивач вказала, що відсторонення її від роботи в період з квітня по жовтень 2022 року через призупинення відповідачем дії укладеного з нею трудового договору на вказаний період у зв`язку з військовою агресією проти України, є незаконним та безпідставним, так як на час відсторонення від роботи вона продовжувала працювати. Відповідач не\~надав суду\~доказів,\~що [PERSON] ,\~була ознайомлена\~належним чином\~з наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 05.04.2022 № 116 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «УКРАВТОГАЗ». За таких обставин існують підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року у розмірі 113 816,73 грн.00 коп. Надання правничої допомоги позивачу [PERSON] здійснювалось адвокатом Нікушиною В.С., що підтверджується матеріалами справи. Адвокат Нікушина В.С. готувала позовну заяву, відповідь на відзив, апеляційну скаргу, додаткові письмові пояснення, заперечення, касаційну скаргу, заяви по суті спору, зверталася в інтересах позивачки із адвокатськими запитами, представляла інтереси позивачки у судових засіданнях. А тому [PERSON] має право на відшкодування витрат на правничу допомогу. Водночас, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи критерії, вказані у ст. ст. 137, 141 ЦПК України. Виходячи із складності справи, вимог співмірності та розумності, а також наданих суду документів, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з ДП «УКРАВТОГАЗ» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 30\~000 грн. 00 коп. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволенні позову частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial