Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося з позовом, в якому зазначає, що 07 серпня 2024 року між Товариством і відповідачем був укладений кредитний договір (оферти) № 07.08.2024-100000854, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 24 000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів, строком на 140 днів зі сплатою процентів у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на якии? надається кредит. Дата повернення (виплати) кредиту 24.12.2024 року. Умовами договору визначено, що проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах и?ого строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту - перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4731-21XX-XXXX-2092. Відповідачем електронним цифровим підписом було підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору, отримано на свіи? рахунок кошти у вищевказаному розмірі, тим самим акцептовано умови договору. Крім того, під час укладення кредитного договору відповідач пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. ТОВ «Споживчии? центр» своі? зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу, відповідач своі? зобов`язання за договором належним чином не виконує. Станом на 24.12.2024 року заборгованість становить 74 400 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24 000 грн, заборгованості за процентами 33 600 грн, комісії 4800 грн, а також неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 12 000 грн. Отже, відповідачем порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчии? центр». За цих\~підстав Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Споживчии?\~центр» просить\~стягнути з\~ [PERSON] на\~свою користь заборгованість за кредитним договором № 07.08.2024-100000854 від 07.08.2024 року в розмірі 74 400 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. Копія позовної заяви разом із додатками була направлена позивачем на адресу [PERSON] 15.08.2025. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 04 вересня 2025 року, враховуючи предмет та ціну позову, категорію справи, яка в силу частини 6 статті 19 ЦПК України є малозначною, у справі було відкрито спрощене позовне провадження, яке постановлено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу був встановлений строк для подання відзиву протягом п?ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданих до неї документів була надіслана судом відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання. Згідно з приписами частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судові документи 23.11.2025 року (дата проставлення відмітки на поштовому повідомленні). У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не надав. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від відповідача не надходило. Отже, судом проведений заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Відповідно до положень частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України). Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню. Судом установлено, що 07 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» і відповідачем був укладений в електронній формі кредитний договір № 07.08.2024-100000854, згідно з яким (п. 3.1. Договору) кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Перед укладення кредитного договору відповідач шляхом підписання одноразовим ідентифікатором був ознайомлений із Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта), зокрема умовами кредитування (сумою (лімітом) кредиту, розміром процентної ставки за користування кредитними коштами, загальними витратами по кредиту, орієнтовною загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою. Відповідачем була підписана одноразовим ідентифікатором заявка кредитного договору № 07.08.2024-100000854, згідно з яким йому надається кредит у сумі 24 000 грн. Сторони погодили строк кредитування - 140 днів з дати надання кредиту, дату повернення (виплати) кредиту 24.12.2024, процентну ставку в розмірі 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на якии? надається кредит, а також сплату комісії за надання кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту, що дорівнює 4800 грн, та неустойки в сумі 240 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах и?ого строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту - перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4731-21XX-XXХХ-2092 Здійснення транзакції та перерахування коштів на вказану картку підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» (номер транзакції в системі іРау.ua - 474311016). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованість за кредитним договором № 07.08.2024-100000854 від 07.08.2024 року становить 74 400 грн, з яких: 24 000 грн основний борг, 33 600 грн проценти, 4800 грн комісія, 12 000 грн неустойка. Проценти нараховані за період з 07.08.2024 24.12.2025. При вирішенні між сторонами спору суд керується наступним: Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з абз. 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. При цьому в статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини 12 статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд вважає доведеним, що відповідач, уклавши кредитний договір в електронній формі на погоджених умовах та отримавши кредитні кошти в сумі 24\~000 грн, свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та інших сум, передбачених договором, не виконав, суму боргу не повернув, що підтверджується наявною заборгованістю. Доказів на спростування існуючої заборгованості або її конкретного розміру відповідач суду не надав, умови кредитного договору не оспорював. Отже, суд вважає, що позов ТОВ «Споживчий центр» у частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 24\~000 грн, процентів у розмірі 33\~600 грн та комісії в сумі 4800 грн підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача неустойки за невиконання зобов`язання, то суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» у цій частині підлягають частковому задоволенню. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою,\~другою статті\~551\~ЦК України\~визначено,\~що предметом\~неустойки може\~бути грошова\~сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Частиною 3 статті 551\~ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Укладаючи кредитний договір, сторони погодили сплату неустойки в розмірі 240 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, тобто в розмірі 1 % від суми наданого кредиту. Поряд із цим, суд ураховує, що цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Така правова позиція була неодноразово викладена в постановах\~Верховного Суду, зокрема\~від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18. Крім того,\~Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 (12-79гс23) також виснувала, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права. Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627\~ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 12 000 грн. Однак з урахуванням заявленого розміру неустойки, яка є значною та становить половину суми кредиту, процентної ставки за кредитом та суми нарахованих процентів у розмірі 33 600 грн, що перевищує розміром основного зобов`язання, а також складної економічної ситуації, що пов`язана з повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України, що може впливати на майновий стан відповідача, майнового стану обох сторін, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зменшити та визначити її в сумі 3200 грн. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно з частиною 1\~статтею 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим, приймаючи до уваги, що зменшення неустойки на підставі частини 3 статті 551 ЦК України є правом суду, судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

Outcome: partial