Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє представниця-адвокатка Гренджа В. Ю., звернувся до суду з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтував тим, що [INFO] у селі Майдан Хустського району Закарпатської області померла [PERSON] , 1930 р. н., що стверджується виданим 06.04.2025 свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, який 27.03.2014 посвідчений секретарем виконкому Майданської сільради Міжгірського району Закарпатської області Бурдою Л. Ю. та зареєстрований в реєстрі за №13, згідно з яким вона зробила таке заповітне розпорядження: 1) один цілий житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0872 га в ур. Біля будинку, земельну ділянку площею 0,0458 га в ур. Біля будинку згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗK № 036409 заповіла [PERSON] /відповідачці/; 2) земельну ділянку площею 0,1731 га відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 016420 в ур. Мочар, ділянку площею 0,0769 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК № 036409 в ур. Ріка заповіла своїй онуці [PERSON] ; 3) земельну ділянку площею 0,1205 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК № 036409 в ур. Лужки заповіла своєму онуку [PERSON] (позивачу); 4) земельну ділянку площею 0,1662 га відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК № 036409 в ур. Город заповіла своїй онуці [PERSON] . Цей заповіт незмінений і нескасований. 4 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Корбутяк І. В. зареєстровано спадкову справу № 59597041 (номер у нотаріуса 42/2016) до майна померлої [INFO] [PERSON] зазаявою відповідачки [PERSON] , що вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45305192 від 04.10.2016. Однак нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом до майна померлої [PERSON] у зв`язку з відсутністю у неї як спадкоємиці правовстановлюючих документів на спадкове майно. За цих підстав відповідачка [PERSON] звернулася 11.04.2025 з позовом до суду про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом (справа № 302/507/25). Під час розгляду цивільної справи № 302/507/25 за позовом [PERSON] судом було залучено у справу як третіх осіб без самостійних вимог його та [PERSON] , [PERSON] . Згідно з рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.05.2025 у справі № 302/507/25 позов [PERSON] задоволено та визнано за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки площами 0,0458 га і 0,0872 га урочищі «Біля будинку». Указував, що під час розгляду зазначеної справи в суді за позовом [PERSON] та після ознайомлення з матеріалами цієї справи, він у травні 2025 року довідався про наявність заповітного розпорядження складеного при житті його бабою [PERSON] на його користь. До цього часу йому не було відомо про даний заповіт, оскільки оригінал заповіту зберігається у [PERSON] і остання не повідомляла його про це заповітне розпорядження, а тому після смерті баби протягом шести місяців із дня її смерті він і не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] та пропустив строк для прийняття спадщини. Покликався і на те, що приватний нотаріус Корбутяк І. В. відмовила йому у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] із підстав того, що ним пропущено строк для прийняття спадщини, визначений ст. 1270 ЦК України, та місце реєстрації проживання спадковдавця було відмінним від місця реєстрації спадкоємця на час смерті [PERSON] . Відтак нотаріус усно роз`яснив йому, що він має право на звернення до суду з позовом про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки право власності на майно, яке померла [PERSON] йому заповіла, а саме земельну ділянку в урочищі «Лужки» площею 0,1205 га, ніким не оформлено, зокрема і відповідачкою [PERSON] , яка не бажає закликати його прийняття спадщини за заповітом на рівні з нею. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд визначити йому як спадкоємцю за заповітом додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , 1930 року народження, яка померла [INFO] у селі Майдан Міжгірського (теперішнього Хустського) району Закарпатської області, актовий запис про смерть № 8 від 06.04.2016, тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за цим позовом [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.27,28). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області та [PERSON] не скористалися. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження в цій справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.53,54). У судове засідання позивач [PERSON] та його представниця - адвокатка Гренджа В. Ю. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Водночас представниця позивача [PERSON] адвокатка Гренджа В. Ю. подала до суду 24.11.2025, 16.12.2025 заяви, в якій просила розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.45,66). Представниця відповідача Міжігірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Бонкало В. В. у судове засідання також не з`явилася, хоча про дату, час та місце його проведення була належним чином повідомлена, проте подала до суду 13.11.2025, 02.12.2025 заяви, в якій зазначила, що Міжгірська селищна рада позовні вимоги [PERSON] визнає і не заперечує щодо їх задоволення, а також просила суд розглянути дану справу за відсутності представника цієї селищної ради за наявними у справі матеріалами (а.с.41,42,61,62). Відповідачка [PERSON] у судове засідання теж не з`явилася повторно, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у тому числі відповідно до положень ч. 11 ст. 128, ст. 131 ЦПК України (а.с.36,39,56,65). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату і час його проведення, однак подали до суду заяви від 24.11.2025 про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову [PERSON] не заперечили (а.с.46-51). З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить видане 06.04.2016 свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до заповіту від 27.03.2014, посвідченого секретарем виконкому Майданської сільради Міжгірського району Закарпатської області Бурдою Л. Ю. і зареєстрованого в реєстрі за № 13, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: 1) один цілий житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0872 га в ур. Біля будинку, земельну ділянку площею 0,0458 га в ур. Біля будинку згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗK № 036409 заповіла [PERSON] /відповідачці/; 2) земельну ділянку площею 0,1731 га відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗК № 016420 в ур. Мочар, ділянку площею 0,0769 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК № 036409 в ур. Ріка заповіла своїй онуці [PERSON] /третя особа/; 3) земельну ділянку площею 0,1205 га згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК № 036409 в ур. Лужки заповіла своєму онуку [PERSON] /позивачу/; 4) земельну ділянку площею 0,1662 га відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК № 036409 в ур. Город заповіла своїй онуці [PERSON] /третя особа/(а.с.10). Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 45305193 від 04.10.2016 вбачається, про реєстрацію 04.10.2016 приватною нотаріускою Корбутяк І.В. спадкової справи № 59597041 за спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.11). Відповідно до постанови приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І.В. від 24.03.2025 № 41/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та на земельні ділянки площею 0,0458 га, урочище «Біля будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0130, площею 0,0872 га, урочище «Біля будинку», кадастровий номер 2122483300:01:006:0128. Відмову нотаріус обґрунтувала тим, що [PERSON] не подала оригіналів документів, а також відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна (а.с.12). Згідно з\~довідкою,\~виданою виконкомом\~Майданської сільради\~Міжгірського району\~Закарпатської області\~за №\~1010\~від 04.10.2016,\~померла [INFO] \~ [PERSON] ,\~1930\~р.\~н.,\~була постійною\~мешканкою [ADDRESS] ,\~і на\~день її\~смерті за\~цією адресою,\~окрім неї,\~ніхто не\~проживав та\~не був\~зареєстрованим (а.с.13). Згідно з довідкою № 132 від 29.10.2024 Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради в результаті перенумерації житлових будинків у с. Майдан Хустського району Закарпатської області, адреса житлового будинку в [ADDRESS] , змінена на [ADDRESS] (а.с.14). Як видно з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 036409, виданого Майданською сільською радою Закарпатської області 30.08.1995 і зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 42, [PERSON] належить на праві приватної власності земельні ділянки загальною площею 0,4966 га, які розташовані на території Майданської сільської ради Закарпатської області, щ оскладаються з п`яти автономних ділянок (а.с.15). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.05.2025 у цивільній справі № 302/507/25, що набрало 28.06.2025 законної сили, за позовом [PERSON] до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, зокрема визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] , а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,0458 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в урочищі «Біля будинку» с. Майдан Хустський район Закарпатська область, кадастровий номер 2122483300:01:006:0130, визначену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №036409 від 30 серпня 1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 42; - земельну ділянку площею 0,0872 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в урочищі «Біля будинку» с.Майдан Хустський район Закарпатська область, кадастровий номер 2122483300:01:006:0128, визначену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №036409 від 30 серпня 1995 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 42 (а.с.16-20). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Ураховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У пункті 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24, зокрема виснувано, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, на переконання суду, позивач є одним із чотирьох спадкоємців за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] , однак у зв`язку із необізнаністю про заповітне розпорядження складеного при житті померлою [PERSON] , позивач пропустив строк для прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , оскільки на час смерті не проживав та не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавицею, тому і не подав протягом шести місяців із дня її смерті заяву про прийняття спадщини за заповітом до майна померлої баби [PERSON] , а відтак суд доходить висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України\~є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Заразом суд не встановив обставин, які б свідчили, що визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом до майна померлої [PERSON] порушує права чи законні інтереси інших осіб або відповідачів. З огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, а відтак позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved