Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

23.07.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із вказаним позовом, у якому в обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишило спадкове майно, зокрема квартира за [ADDRESS] . За життя, померла [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла все своє майно їй. Будучи єдиною спадкоємицею за заповітом, вона звернулась до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області із заявою про прийняття спадщини, однак їй було роз`яснено, що вона пропустила строк на вчинення даної дії, та рекомендовано звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2025 року, визначено склад суду з розгляду даного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 28.07.2025 року, відкрито провадження у справі, визначено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 03.10.2025 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у поданому позові. Відповідач - уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, заперечень проти заявленого позову не подав. З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в селищі Стрижавка Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.03.2009 року виконкомом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.01.2005 року виконкомом Новогребельської сільської ради Калинівського району Вінницької області на підставі рішення від 21.01.2005 року № 3, та зареєстрованого 09.02.2005 року у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. За своє життя, [PERSON] склала заповіт, який 27.12.2005 року посвідчений секретарем виконкому Стрижавської селищної ради Вінницької області Гіновською І.В., згідно якого, заповіла все своє майно [PERSON] . Відповідно до довідок Новогребельського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 19.05.2025 року за вих.№№ 119, 120, померла [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Інших зареєстрованих осіб на момент смерті [PERSON] за даною адресою не було. Будучи єдиною спадкоємицею за заповітом, [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В. із заявою при прийняття спадщини, залишеної після смерті [PERSON] . Роз`ясненням від 23.05.2025 року № 203/01-16, приватний нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламов О.В. роз`яснив [PERSON] , що у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини за заповітом та ненадання доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона не позбавлена можливості звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на цю обставину, [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, оскільки через об`єктивні життєві обставини, пропустила шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини залишеної після смерті [PERSON] . Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] будучи спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В. з порушенням строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд встановивши фактичні обставини у даній справі, належним чином оцінивши докази, дійшов висновку про те, що обставини пропуску позивачем [PERSON] шестимісячного строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї, як спадкоємиці, а тому їй необхідно надати додатковий строк для такого звернення в один місяць, який на думку суду є достатнім для вчинення відповідної дії. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial