Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позивачка 28 травня 2025 року звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 19 липня 2023 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Крім сина [PERSON] , позивачка має двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу. З 01.07.2020 року відповідач проходить військову службу в ЗСУ за контрактом, з жовтня 2023 року - у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] . В січні 2024 року позивачка разом з дітьми переїхали на проживання в с.Дмитрівка Миколаївського району Миколаївської області, де проживає в орендованому житловому будинку; з 31 січня 2025 року позивачка та неповнолітній син [PERSON] перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . З початку 2025 року стосунки між позивачкою та відповідачем погіршилися, відповідач перестав приділяти увагу їй та дитині. Відповідач продовжує нести військову службу, отримує заробітну плату та відповідні виплати, але матеріальної допомоги на утримання позивачки та утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Позивачка перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Миколаївської районної військової адміністрації та отримує допомогу при народженні дитини, допомогу на дитину з багатодітної родини, допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам. Посилаючись на те, що відповідач участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає та добровільно не надає допомоги на її утримання, позивачка не може самостійно працювати, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за сином, якому не виповнилось трьох років та потребує утримання з боку чоловіка, який за своїм матеріальним становищем має таку можливість, але ухиляється від утримання дитини та позивачки, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частки доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання на утримання дитини, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення сином [PERSON] повноліття, аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку на своє утримання щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] віку трьох років, а також витрати на надання правничої допомоги в сумі 5000 грн. 30 травня 2025 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду по суті з викликом сторін. У судове засідання позивачка та її представник адвокат Дорошенко А.В. не з`явилися, представник позивачки надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності, у випадку неявки відповідача згодні на заочний розгляд справи (а.с.33). Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним, відзив на позовну заяву суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Між сторонами склалися сімейні відносини, які регулюються СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.11), від якого мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Підставою виникнення прав та обов`язків відповідача, відповідно до ст.ст.121, 122, 133 СК України, є походження від нього дитини, засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану. Оскільки відповідач перебуває із позивачкою у шлюбних відносинах, в Книзі реєстрації народжень вказаний батьком дитини, тому, згідно зі ст.180 СК України, він зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На даний час неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, довідкою УСЗН Миколаївської районної військової адміністрації (а.с.17- 18). Отже, позивачка має право на одержання від відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідач на підставі рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2025 року у справі №650/1846/25 (2/650/1472/25) зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.40-41). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.75 та ч.2,4, 6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 червня 2018 року у справі № 750/9224/16-ц. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є працездатного віку, перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , де отримує дохід та відповідні виплати, заперечень щодо позовних вимог про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі суду не надав, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, грунтуються на вказаних вище положеннях законодавства України, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про можливість стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно положень ч.2. ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру понесених судових витрат позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 17/25 від 19.05.2025 року, копії додаткової угоди від 28 травня 2025 року, відповідно до якої гонорар адвоката визначається у фіксованому розмірі та становить 5000,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 28 травня 2025 року на суму 5000,00 грн. (а.с.19-23), тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Зазначеного, на думку суду, достатньо для висновку про надання адвокатом Дорошенко А.В. правової допомоги позивачці у справі, що розглядається, та її оплати у сумі, яка відповідає умовам договору про надання правничої (правової) допомоги та переліку наданих послуг, які суд вважає необхідними та обгрунтованими у цій справі, оскільки це не спростовано відповідачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. в дохід держави. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст.75, 80, 84, 180, 182 СК України,

Outcome: approved