Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, просить визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] та зняти арешти, накладені постановами державних виконавців Чугуївського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області 10.12.2014 року у виконавчому провадженні № 45755370 (обтяження № 8035555), 13.08.2014 року у виконавчому провадженні № 44358159, обтяження № 6674714 (обтяження № 6674714), 30.01.2015 року у виконавчому провадженні № 46283812 (обтяження № 8561831). В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачки. Єдиною спадкоємицею померлої є її сестра позивач у справі [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . З метою одержання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , позивачка звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Юрченко О.М., проте 18.10.2021 року вих. № 82/01-16 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Юрченко О.М. [PERSON] повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] неможливо з огляду на те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наявність обтяжень у вигляді арештів, накладених на майно [PERSON] . В грудні 2021 року [PERSON] зверталася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом про зняття арешту з майна спадкодавці. Мотивами відмови в задоволенні позову, як зазначено в постанові Харківського апеляційного суду від 15.11.2023 року по справі N? 636/5639/21, було те, що [PERSON] як спадкоємець, яка прийняла спадщину, мала звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно й зняття з нього арешту, проте таких вимог вона не заявляла. Відповідями Чугуївського відділу виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вих. № 19.15-83/38135 від 29.10.2021 року та вих. № 40569 від 27.12.2023 року на адвокатський запит повідомлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження, де боржником була [PERSON] , а саме: виконавче провадження № 46283812 про стягнення про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, відкрите Чугуївським МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області 30.01.2015. Постановою державного виконавця від 24.06.2015 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції 1999 року); виконавче провадження № 42818671 про стягнення на користь ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» суми судових витрат від 07.04.2014 року, в рамках якого державним виконавцем 15.04.2014 року винесено постанову про звернення стягнення на майно. 25.06.2014 року виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року); виконавче провадження № 42818490 від 07.04.2014 року про стягнення на користь ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» боргу за кредитним договором, в рамках якого державним виконавцем 25.06.2014 винесено постанову про звернення стягнення на майно. 25.06.2014 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року); виконавче провадження № 44358159 про стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 13.08.2014 року, в рамках якого державним виконавцем 13.08.2014 року винесено постанову про звернення стягнення на майно. 27.11.2014 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року); виконавче провадження № 45755370 від 10.12.2014 року про стягнення на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу», заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, в рамках якого державним виконавцем 10.12.2014 року винесено постанову про звернення стягнення на майно. 30.06.2015 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року). Усі зазначені виконавчі провадження були завершені у 2014 - 2015 роках. Будь яких дій з боку відповідачів, направлених на стягнення з [PERSON] якихось сум заборгованості з зазначеного часу по дату її смерті відповідачами не вчинялося, що свідчить про відсутність у них будь якої зацікавленості в погашенні заборгованості та отриманні коштів. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників, отриманої за пошуковими параметрами « [PERSON] , [INFO] » та «РНОКПП [NUMBER] », [PERSON] в Єдиному реєстрі боржників станом на 12.03.2024 року не значиться. Станом на лютий 2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про наявність обтяжень у вигляді арешту майна [PERSON] , а саме: обтяження № 6674714, накладене постановою державного виконавця Чугуївського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області Папян Д.А. 13.08.2014 року у виконавчому провадженні № 44358159, яке завершено 27.11.2014 року завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року), арешт з майна не знято; обтяження № 8035555, накладене постановою державного виконавця Чугуївського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області Папян Д.А. 10.12.2014 року у виконавчому провадженні № 45755370, яке завершено 30.06.2015 року завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року), арешт з майна не знято; обтяження № 8561831, накладене постановою державного виконавця Чугуївського МР ВДВС ГУЮ у Харківській області Сергєєвою Т.А. 30.01.2015 року у виконавчому провадженні № 46283812, яке завершено 24.06.2015 року завершено на підставі п.2 ч, 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 року), арешт з майна не знято. Оскільки виконавчі провадження завершені та закінчені, немає підстав для збереження арешту майна. Виходячи з викладеного, на час звернення з позовом до суду, за наявності арештів (обтяженнь) накладених на все майно спадкодавця, порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і в повному об?ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Ухвалою від 15.04.2024 справа прийнята до розгляду, провадження у ній відкрито та призначено підготовче засідання. Від представника відповідача ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що померла власниці квартири [PERSON] мала заборгованість перед ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» за спожиті послуги централізованого опалення по квартирі [ADDRESS] , у розмірі 23650,51 грн, яка не погашена. На прохання позивача [PERSON] з нею укладено договір про погашення боргу, але не виконаний з її сторони, на підтвердження чого надано відповідні документи. Ухвалою від 10.12.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду, витребувано у ТОВ «Сіті Фінанс» інформацію про розмір заборгованості та банківські реквізити для перерахування заборгованості, та у ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» банківські реквізити для перерахування заборгованості. Від представника ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» до суду надійшло пояснення, в якому зазначено, що вони є правонаступниками всіх прав та обов`язків за кредитним договором № 45/ФК-07 від 26.12.2007, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , сума заборгованості по якому становить 11335,89 грн та надано реквізити для її сплати. Від представника АТ «Сенс Банк» в матеріалах справи міститься лист, в якому зазначено, що станом на 27.03.2024 зобов`язання за кредитним договором № 806СІ10110831001 від 31.08.2011, укладеним між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Сенс Банк», відсутні, заборгованість сплачена у повному обсязі 24.07.2019. Від представника АТ «Сенс Банк» до суду також надійшла заява, в якій вона зазначила, що позичальником [PERSON] умови кредитного договору № 806СІ10110831001 від 31.08.2011 виконані у повному обсязі та просила розглядати справу у відсутності представника АТ «Сенс Банк». Інші сторони в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи неодноразово повідомлялись судом своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи в їх відсутності до суду не надходило. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначив, що всі суми заборгованості погашені та підстави для арешту спадкового майна відсутні. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши відзиви, заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності, і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на звернення до суду на захист цивільних прав та інтересів надано кожній особі та гарантоване, як Конституцією України, так і закріплено в ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України. Зокрема ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Майже аналогічні положення закріплено і в ст. 15 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.03.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),актовий запис № 190(а.с.14). Відповідно до копії повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.08.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 385 від 31 травня 1994 року(а.с.13). Згідно з витягу за № 00017053510 від 01 вересня 2016 р. Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища 03.11.1989 р. Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстрований актовий запис №1030 про шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною: дошлюбне прізвище [PERSON] , прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] .. Відповідно до копії свідоцтва про народження (далі по тексту мовою оригіналу: серия [NUMBER] , выданого 08.08.1960 г. с. Начальное Пристенского р-на Курской области,) [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до копії свідоцтва про народження (далі по тексту мовою оригіналу: серия [NUMBER] , выданого 20.10.1951г. Нагольнинским с/сонетом Кривцовского р-на Курской области), [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Палацем одруження м. Харків, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.02. 1972 р. , після укладення шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді належної їй на праві власності (відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2010) квартири за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована Комунальним підприємством «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.01.2011 року в книзі 2-п за № 2201/9, реєстраційний номер 30829177. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Юрченко О.М. Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області від 18.10.2021 року за вих. №82/01-16 на звернення [PERSON] від 18.10.2021 року щодо можливості оформлення спадщини після смерті [PERSON] , цим нотаріусом 20 липня 2021 року було заведено спадкову справу № 116/2021 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 20 липня 2021 року [PERSON] як сестра померлої подала заяву про прийняття спадщини. 21 липня 2021 року син померлої [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Заяв від інших спадкоємців не надходило. Таким чином, [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після [PERSON] , померлої [INFO] . При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нотаріусом було встановлено наявність обтяжень у вигляді арештів, накладених на майно [PERSON] , а саме: № 29173718 від 29.11.2018 року, № 8561831 від 30.01.2015 року, №8035555 від 11.12.2014року, №6674714 від 14.08.2014, № 6146478 від 26.06.2014, № 61463030 від 26.06.2014р. Також було встановлено наявність заборони відчуження в єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна квартири, розташованої в [ADDRESS] (11559067 від 31.08.2011 р.) та в Державному реєстрі іпотек № 11559067 від 31.08.2011 р. Відповідно до п. 4.17 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Тому видача свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на будь-яке майно, що належало померлій, не вбачається можливим. З відповіді Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.10.2021 року за № 19.15-83/38135 вбачається, що проведеною перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №62898177 з примусового виконання судового наказу по справі № 636/5488/19, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 27.02.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 13337,5 грн. та судовий збір у сумі 96,05 грн. Дане виконавче провадження було закінчено 24.03.2021 року на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №46283812 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 636/1411/14-ц, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 29.10.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 806С110110831001 від 31.08.12011 року у розмірі 50665,2 грн. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 30.01.2015 року винесено постанову ВП № 46283812 про арешт майна боржника. 24.06.2015 року виконавче провадження було завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року). На примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №45755370 з примусового виконання судового наказу по справі № 636/3244/14-ц, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 11.11.2014 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 3833,86 грн та судовий збір у сумі 1218 грн. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 10.12.2014 року винесено постанову ВП №45755370 про арешт майна боржника. 30.06.2015 року виконавче провадження було завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року). На примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №44358159 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 636/3824/13-ц, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 21.03.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6569,05 грн. та судовий збір у розмірі 229,4 грн. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 13.08.2014 року винесено постанову ВП №44358159 про арешт майна боржника. 27.11.2014 року виконавче провадження було завершено на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року). На примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №42818671 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 636/4748/13, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 12.03.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Експрес- Банк» судові витрати у сумі 433,01 грн. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 25.06.2014 року винесено постанову ВП №42818671 про арешт майна боржника. 25.06.2014 року виконавче провадження було завершено на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року). Також на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №42818490 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 636/4748/13, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 12.03.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Експрес- Банк» суми боргу за кредитним договором №9279/07/к7 від 22.06.2013 року, яка станом на 11.10.2013 року становила 43301,16 грн., з яких: заборгованість по кредиту складає 32440,01 грн., заборгованість по відсоткам -7361, 15 грн. та штраф в сумі 3500 грн. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 25.06.2014 року винесено постанову ВП №42818490 про арешт майна боржника. 25.06.2014 року виконавче провадження було завершено на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року). Завершення виконавчого провадження на підставі пунктів 2,9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року) зняття арешту з майна боржника не передбачало. Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону). Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду. На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства. Після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів. Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва. Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] як спадкоємець [PERSON] не була залучена стороною виконавчих проваджень, і питання процесуального правонаступництва [PERSON] після смерті її сестри [PERSON] , яка була боржником у виконавчих провадженнях, не вирішувалось у судовому порядку. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Отже, законом у цьому випадку передбачений спосіб судового захисту порушеного права [PERSON] , яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21). Предметом спору є вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] та зняття арештів, накладених постановами державних виконавців Чугуївського МР ВДВС ГТУЮ у Харківській області 10.12.2014 року у виконавчому провадженні № 45755370 (обтяження № 8035555), 13.08.2014 року у виконавчому провадженні № 44358159, обтяження № 6674714 (обтяження № 6674714), 30.01.2015 року у виконавчому провадженні № 46283812 (обтяження № 8561831). Разом з тим, із зазначеної вище інформації Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ МЮ вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №42818671 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 636/4748/13, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 12.03.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Експрес-Банк» судові витрати у сумі 433,01 грн. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 25.06.2014 року винесено постанову ВП №42818671 про арешт майна боржника. 25.06.2014 року виконавче провадження було завершено на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року). Також на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №42818490 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 636/4748/13, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 12.03.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Експрес-Банк» суми боргу за кредитним договором №9279/07/к7 від 22.06.2013 року, яка станом на 11.10.2013 року становила 43301,16 грн., з яких: заборгованість по кредиту складає 32440,01 грн., заборгованість по відсоткам -7361, 15 грн. та штраф в сумі 3500 грн. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 25.06.2014 року винесено постанову ВП №42818490 про арешт майна боржника. 25.06.2014 року виконавче провадження було завершено на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року). Однак, позивачем ПАТ АБ «Експрес-Банк» в позові не зазначено, будь-яких клопотань про його залучення до участі у справі в якості відповідача стороною позивача не заявлено. Крім того, від представника ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» до суду надійшло пояснення, в якому зазначено, що вони є правонаступниками всіх прав та обов`язків за кредитним договором № 45/ФК-07 від 26.12.2007, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , сума заборгованості по якому становить 11335,89 грн та надано реквізити для її сплати. Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 2.115164849.1 від 07.04.2025 щодо внесення на рахунок ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» суми в розмірі 6798,45 грн. Представником позивача надано до суду довідку ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», що залишок заборгованості за кредитним договором № 45/ФК-07 від 26.12.2007 дорівнює 4537,44 грн. Відомостей від ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» щодо відсутності заборгованості до суду не надходило. Також, матеріали справи містять платіжні інструкції № 1.107928959.1 від 19.03.2025 та № 2.117710503.1 від 14.04.2025 щодо внесення на рахунок ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» сум в розмірі по 1977,83 грн, в яких зазначені виконавчі провадження, які не мають відношення до предмета спору, оскільки в позові зазначені інші виконавчі провадження. Отже, у суду відсутні достовірні дані про наявність підстав для зняття арешту зі спірного нерухомого майна. Крім того, предметом спору є вимога [PERSON] про звільнення майна з-під арешту та визнання за нею права власності на спадкове майно квартиру [ADDRESS] , а з інформації Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ МЮ вбачається, що в рамках виконавчих проваджень ВП №42818671 та №42818490, де стягувачем є ПАТ АБ «Експрес-Банк», винесені постанови про арешт майна боржника, якого саме невідомо, що не виключає і накладення арешту на спірну квартиру, при цьому відповідачем ПАТ АБ «Експрес-Банк» в позові не зазначений, а задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити, оскільки задоволення такого позову, зокрема в частині визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] , може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Згідно частин 1,2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed