Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяла адвокатка Беляєва О. М., звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] народилася [PERSON] . Батьками в свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, вказані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилася [PERSON] . Батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] з 25 червня 2023 року по 28 липня 2023 року проживала разом з дочкою [PERSON] у КУТОР ТОЦ СПД «Родинний затишок», що розташований по [ADDRESS] . За час перебування у Центрі [PERSON] зарекомендувала себе негативно, повідомила, що не може самостійно виховувати майбутню дитину і має намір від неї відмовитися Як вбачається з листа Соціального центру матері та дитини Херсонської міської ради за № 309 від 23 листопада 2023 року за час перебування у Центрі [PERSON] проявляла неадекватну поведінку, порушувала правила внутрішнього розпорядку щодо дотримання санітарно-гігієнічних норм, пошкодження майна, що належить Центру, та здійснювала дії, які могли загрожувати безпеці оточуючих. [PERSON] разом з донькою [PERSON] зверталася до Благодійної організації «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Відкрите серце». З листа цієї організації вбачається, що [PERSON] та її донька мали неохайний брудний одяг, зі слів дівчинки вони давно не вживали їжу, у них не було фінансів на придбання продуктів харчування. Неодноразово сестра відповідачки [PERSON] подавала до правоохоронних органів заяви про розшук [PERSON] та про вчинення нею домашнього насильства. Батько [PERSON] та батько [PERSON] з дітьми не спілкуються. [PERSON] та [PERSON] з лютого 2016 року до листопада-грудня 2017 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Через декілька місяців після народження [PERSON] , сторони припинили проживати разом, [PERSON] переїхав до Криму. Відповідач не бере участі у вихованні дочки [PERSON] , не цікавиться її життям та станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею на протязі тривалого часу, ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку, не виявляє до дитини уваги та турботи, не надає матеріальної допомоги на її утримання Рішенням Тернопільської міської ради № 394 від 06 березня 2024 року «Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування та призначення опікуна», встановлено опіку над [PERSON] та призначено [PERSON] її опікуном. Позивачка зареєстрована і проживає по [ADDRESS] . Діти [PERSON] та [PERSON] , на час звернення з позовом до суду, зареєстровані та проживають разом з бабусею, позивачкою у справі. Отож, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, [PERSON] просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] ; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] опікуном [PERSON] для захисту її прав та інтересів. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2025 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки залишено без руху. 06 березня 2025 року судом зареєстрована заява представника позивачки [PERSON] - адвокатки Беляєвої О. М. про усунення недоліків та долучення квитанції про сплату судового збору. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 травня 2025 року, матеріали цивільної справи № 607/3861/25 надіслано до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . 30 червня 2025 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи № 607/3861/25 з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 870 від 25 червня 2025 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування». 11 вересня 2025 року судом зареєстрована заява представника позивачки [PERSON] , - адвоката Головченко О. А. про доручення доказів, які не були подані до позовної заяви та які отриманні позивачкою після пред`явлення позовної заяви до суду. [PERSON] , [PERSON] не скористалися своїм правом на відзив, як це передбачено ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не подали його у строк, визначений ухвалою про відкриття провадження. Суд протокольною ухвалою від 11 вересня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/3861/25 до судового розгляду по суті. [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що її дочка [PERSON] проживала з [PERSON] , який є батьком [PERSON] , нетривалий період часу, вони часто розходилися з ініціативи останнього. [PERSON] батька не бачила з раннього дитинства, [PERSON] та [PERSON] розійшлися остаточно восени 2018 року. [PERSON] поїхала в м. Київ, де проживала з дочкою [PERSON] в хостелі, а після того вони мешкали у пунктах незламності, в інших місцях, дитина постійно була голодною, у брудному одязі, часто перебувала у товаристві незнайомих дорослих чоловіків. Надалі [PERSON] перебувала у притулку в с. Озерна, а в подальшому - в центрі потребуючих, що у м. Чортків, де дитина [PERSON] була голодна, без одягу та догляду. [PERSON] робить для дочки [PERSON] велику шкоду, не опікується нею, не дбає про розвиток дитини, яка часто з матір`ю перебуває у товаристві дорослих, де вживають спиртні напої. [PERSON] [PERSON] хотіла віддати в «малятко», але позивачка оформила опіку, хто батько цієї дитини рідні не знають. Де на даний час перебуває [PERSON] позивачці невідомо, після народження [PERSON] вона 2 місяці проживала на [ADDRESS] , а після цього поїхала і 6 місяців її не було. Коли повернулася, то приходила, однак не мала інтересу до здоров`я дітей, їх потреб. Коли [PERSON] перебувала в лікарні, то в реанімації за нею наглядала позивачка. [PERSON] і [PERSON] самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позбавлення їх батьківських прав виправдане. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Головченко О. А. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що з висновком органу опіки та піклування не погоджується, адже в матеріалах справи є достатньо доказів того, що відповідачка [PERSON] не піклується про дітей, старша дочка [PERSON] постійно перебувала без належного житла, їжі, без медичної допомоги, мати не виконувала своїх обов`язків. Молодша дочка [PERSON] матері не знає, оскільки батьківській обов`язки щодо цієї дитини виконує бабуся [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подали. Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, разом із надісланим до суду висновком органу опіки та піклування, надіслав лист про розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] приходиться дочкою [PERSON] , а свідку - старшою рідною сестрою. [PERSON] познайомилася з [PERSON] у 2016 році, він приїхав з Криму, щоб зустрітися з сестрою в м. Херсон. Пів року чи рік сестра [PERSON] та [PERSON] проживали в м. Одеса, а в подальшому переїхали у м. Луцьк. [PERSON] постійно говорив [PERSON] про те, що поїде на роботу, особливо після народження [PERSON] , бо він не розумів, що таке батьківство. Після перебування у м. Луцьк, яке тривало більше 3 місяців, сестра і [PERSON] переїхали в м. Херсон, це було влітку 2018 року. У грудні 2018 року в стосунках [PERSON] та [PERSON] почалися проблеми, вони не проживали разом. Навесні 2019 року [PERSON] поїхав у рейс, він моряк, а сестра [PERSON] якось стала дивно поводитись, не слідкувала за дитиною, не годувала її. [PERSON] з [PERSON] проживала окремо, але в помешканні постійно було не прибрано, сусіди мали намір викликати «службу», але [PERSON] поросила їх цього не робити. Спроби [PERSON] і [PERSON] відновити стосунки не закінчувалися «добром». Був випадок, коли сестра з [PERSON] та дочкою поїхали у м. Миколаїв, там вони посварилися і [PERSON] поїхав, залишивши [PERSON] і [PERSON] без коштів. [PERSON] . [PERSON] бачив перед війною, приїжджав з нею побачитися раз у пів року, на день народження купив їй самокат і телефон, а в подальшому дитиною не цікавився. [PERSON] 3-4 місяці після народження [PERSON] справлялася самостійно, а потім через хворобу призвичаїлася нічого не робити, вона не хоче займатися дітьми, посидить пів години і йде. Був етап у житті сестри [PERSON] , коли вони з [PERSON] «бомжували», жили у палатках, притулках, не милися, не стриглися. Про другу дочку [PERSON] навіть не запитує, попереднього говорила, що віддасть дитину, але мати вмовила її не робити цього і оформила опіку на себе. На момент вторгнення свідок проживала у м. Києві, а в подальшому перебувала за кордоном, у жовтні 2023 року [PERSON] почала проживати в м. Тернопіль. Сестра свідка [PERSON] була на той час у м. Херсон, але у кінці листопада 2023 року батько привіз [PERSON] з м. Херсон, вагітною на 9 місяці. Після народження [PERSON] [PERSON]. їздила до невролога лікуватися. У грудні [PERSON] захворіла, з нею завжди перебувала [PERSON] , і лікарні також. Після смерті батька - травень 2024 року сестра [PERSON] втекла, отримала виплату як мати одиночка і зникла, говорила, що хоче жити в іншому місці і приходити виховувати дітей. Між свідком і сестрою [PERSON] виникали суперечки через поведінку останньої, у вересні 2024 року [PERSON] напала на свідка і між ними зав`язалася бійка. Після цього [PERSON] втекла, а [PERSON] поїхала знімати побої, було викликано швидку і поліцію. [PERSON] не цікавиться навчанням [PERSON] у школі, куди її допомогла влаштувати бабуся [PERSON] , бо перед тим дитину розшукували, про що є документи. Це вже була половина вересня, а [PERSON] у школі не перебувала. З [PERSON] перестали спілкуватися, вона постійно тікає, але сестра знає, що подано позов, свідок їй говорила, щоб прийшла до суду і сказала, що вона права. До органу опіки [PERSON] також не приходила, вона уникає відповідальності. Сестру [PERSON] зареєстрували за місцезнаходженням психоневрологічної лікарні в м. Тернопіль, бо вона погодилась там лікуватися. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, покази свідка, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Суд встановив, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15 серпня 1989 року міським відділом ЗАГСУ (документ заповнено російською мовою). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 16 серпня 2023 року Чортківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 грудня 2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00043099716 сформованого 12 січня 2024 року. За змістом довідок від 27 листопада 2023 року № 6117-5003049690 та від 13 жовтня 2023 року № 6117-5002995135, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеними особами, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до довідок від 02 жовтня 2023 року № 6117-5002980910 та від 13 грудня 2023 року № 6117-5003066032, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеними особами, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки № 80 від 14 серпня 2023 року, повідомлення №71 від 26 липня 2023 року та характеристики № 79 від 14 серпня 2023 року Комунальної установи «Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний центр соціально-психологічної допомоги «Родинний Затишок», [PERSON] , [INFO] , прибула в установу 23 серпня 2023 року разом із своєю донькою [PERSON] , [INFO] , без особистих речей з наявним паспортом, згодом відновила свідоцтво про народження [PERSON] , яке за декілька днів після видачі загубила. За час перебування мати неодноразово ходила містом з донькою і приходила у заклад дуже пізно. Одяг інколи не відповідав сезону та розміру. Також як виявилося згодом, мати не прала їхній одяг, а відразу викидала у смітник. За особистою гігієною не слідкувала та не доглядала за донькою, тому неодноразово працівники мили дитину. Не дотримувалась чистоти у кімнаті, сміття, продукти та інші речі стояли на ліжку. Харчувалася не регулярно. [PERSON] задовольняла побажання доньки та виконувала її вказівки. Згодом виявилося, що вона вагітна, тому працівники закладу почали розмовляти про те, щоб пройти обстеження та стати на облік, але [PERSON] категорично відмовлялася проходити обстеження. Мати наголошувала на тому, що не зможе самостійно справитися із майбутньою дитиною і розглядає те, щоб відмовитися від неї. За час перебування мати [PERSON] - [PERSON] навідувалася у заклад, але оскільки [PERSON] не хотіла контактувати, зв`язок налагоджувався через психолога. Також її батьки неодноразово забирали [PERSON] на прогулянки. Згодом мати [PERSON] надала контакт психіатра, яка підтвердила наявність психіатричного діагнозу та наголосила на тому, що та потребує проходження медичного огляду та в подальшому медикаментозного супроводу, але сама [PERSON] відмовилася проходити обстеження та в подальшому приймати препарати, оскільки за її словами, вони погано на неї діють. 24 липня 2023 року [PERSON] без попередження не повернулася у заклад, тому працівники 25 липня 2023 року викликали поліцію. Приблизно о 18:00 год. [PERSON] із донькою знайшли біля магазину. Стало відомо, що напередодні пізно ввечері [PERSON] впала і зламала руку, після чого потребувала термінової операції. Після 24 липня 2023 року [PERSON] та [PERSON] не з`являлися у КУТОР ТОЦ СПД «Родинний Затишок ». Відомо, що вони повернулися жити до своєї матері у [ADDRESS]. Факт травмування [PERSON] підтверджується Випискою-епікризом з історії хвороби за період з 24 липня 2023 року по 27 липня 2023 року, який видано Чортківською центральною міською лікарнею ЧМР. Відповідно до листа Тернопільського районного управлінні поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 29 листопада 2024 року № 37488-2024, у період часу з 01 січня 2024 року по 24 листопада 2024 року прийнято та зареєстровано в ІНКС «Інформаційний портал Національної поліції України» за №№: 26648 від 12 серпня 2024 року - із заявою звернулась [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , про те, що 06 серпня 2024 року близько 14:00 год. сестра [PERSON] , перебуваючи на території Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні (вул. Тролейбусна, м. Тернопіль), пішла в невідомому напрямку, додому не повернулась та її місце проживання невідоме; 29465 від 03 вересня 2024 року - надійшло повідомлення [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , про те, що сестра [PERSON] вчинила домашнє насильство, а саме нанесла заявниці тілесні ушкодження; 39546 від 21 листопада 2024 року - із заявою звернулась [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , про те, що 14 листопада 2024 близько 08:20 год. сестра [PERSON] (хворіє на психічні розлади) пішла з дому в невідомому напрямку та на даний час місце її перебування невідоме. Згідно з листом Соціального центру матері та дитини Херсонської міської ради від 23 листопада 2023 року № 309, вагітна [PERSON] , [INFO] , опинилася у закладі як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. За час перебування у закладі [PERSON] отримала всі необхідні соціальні послуги та види соціальної допомоги за потребою. Під час перебування у Центрі [PERSON] почала проявляти неадекватну поведінку, порушуючи правила внутрішнього розпорядку щодо дотримання санітарно-гігієнічних норм, пошкодження майна, яке належить Центру та здійснювала дії, які могли загрожувати безпеці оточуючих. Відповідно до направлення наданого перинатальним центром [PERSON] було призначено огляд у лікаря-психіатра. За результатами огляду [PERSON] було призначено стаціонарне лікування у медичному закладі, куди вона була доставлена у супроводі соціального педагога. Як вбачається з листа Благодійної організації «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Відкрите серце» від 01 серпня 2023 року, у центр звернулась жінка [PERSON] , яка не мала місця проживання та є внутрішньо переміщеною особою. Остання приїхала у центр з малолітньою дочкою. У [PERSON] не було підтверджуючих відповідних документів на дівчинку (свідоцтво про народження). [PERSON] та її донька мали неохайний, брудний вигляд. Дівчинка та жінка не мали змінної білизни та одягу. Також зі слів дівчинки вони давно не вживали їжу та у них не було фінансів на придбання продуктів харчування. Із зовнішнього вигляду було зрозуміло, що особи не мають доступу до можливості помитись та підтримувати чистоту. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1209 від 11 жовтня 2023 року, уповноважено [PERSON] , [INFO] , на реєстрацію малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , як внутрішньо перемішеній особі в управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради. За змістом довідки КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР № 1748 від 10 листопада 2023 року № 1748, яка видана [PERSON] про те, що вона знаходилась на стаціонарному лікуванні у цьому закладі з 24 жовтня 2023 року по день видачі довідки. За результатами психологічного обстеження [PERSON] , [INFO] , дата обстеження: 26 червня 2023 року - 17 липня 2023 року, на момент обстеження [PERSON] не розуміє свої дії та може нести загрозу своїй доньці. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 394 від 06 березня 2024 року, встановлено опіку над [PERSON] , [INFO] та призначено її опікуном [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 870 від 25 червня 2025 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування», затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За змістом цього висновку органу опіки та піклування оцінено всі описані вище судом документи, констатовано безумовне право батьків на виховання дітей, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 від 29 серпня 2025 року за № 180 та характеристики № 132 від 29 серпня 2025 року, [PERSON] є ученицею 3-В класу, за час навчання виявила знання на достатньому та високому рівнях, відвідує шкільні та позашкільні гуртки. Навчанням та виховання [PERSON] займаються бабуся та тітка. Бабуся регулярно підтримує зв`язок із класним керівником, цікавиться її успіхами, поведінкою, настроєм під час навчання. Іноді в школу за [PERSON] приходить мама, проте шкільним життям доньки цікавиться вкрай рідко. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 32, складеного комісією лікарів поліклініки КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР від 14 серпня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , що проживає разом із [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежності від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 14 лютого 2026 року. За встановлених судом обставин до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 своєї постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Також Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Із матеріалів справи вбачається та підтверджено показами свідка, що малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з [PERSON] , яка дівчатам приходиться бабусею по материнській лінії. Позивачка опікає дітей, турбується про їх стан здоров`я, належне харчування, розвиток, навчання та матеріально забезпечує, в чому їй також допомагає тітка дівчат по материнській лінії - [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] . Батько [PERSON] - [PERSON] самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо виховання дочки, не піклується про неї, матеріально не забезпечує. Батько [PERSON] записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а тому на підставі рішення органу місцевого самоврядування [PERSON] призначено опікуном цієї дитини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , однак з вивчених судом матеріалів встановлено, що меншою дочкою відповідачка не цікавиться з народження, не має інтересу до стану її здоров`я, розвитку, не піклується, матеріально не забезпечує. Фактично батьківські обов`язки щодо [PERSON] здійснює бабуся [PERSON] . Дитина [PERSON] також перебуває під опікою позивачки, адже її дочка [PERSON] веде спосіб життя, який є небезпечним для її дітей. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка неодноразово перебувала у місцях, які створені для людей, що опинилися у складній життєвій ситуації, однак не виконувала правил цих закладів, не доглядала за дочкою [PERSON] , яка не мала достатньої їжі, одягу, житла, медичної допомоги, перебувала з матір`ю у сумнівних товариствах дорослих у час, який призначений для сну. Така поведінка матері [PERSON] не може бути виправданою станом її здоров`я, адже наявні медичні довідки та висновок носять тимчасовий характер, ніхто не створює перешкод відповідачці отримати належну медичну допомогу та змінити своє ставлення до батьківського обов`язку. Недієздатною чи обмежено дієздатною [PERSON] на підставі рішення суду не визнавалась. Відтак, відповідачка своїм байдужим ставленням до дочки [PERSON] , до її стану здоров`я, навчання, розвитку та матеріального утримання, самоусунулася від виховання цієї дитини. [PERSON] не піклується про [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не забезпечує належний фізичний та духовний розвиток дочок, нехтує потребами своїх дітей, порушує їх права на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні [PERSON] та [PERSON] є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19). Байдуже ставлення [PERSON] до [PERSON] , [INFO] , відсутність зі сторони батька будь-яких дій, які б вказували на його інтерес до дочки, бажання відповідача буди присутнім в житті дитини шляхом її матеріального забезпечення, турботи про здоров`я і розвиток Дарини також підтверджується висновком органу опіки та піклування, зміст якого описано вище. Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року, справа № 358/689/22). Верховний Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести уконкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4 ст. 19 СК України). Тлумачення ч. 6 ст. 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 870 від 25 червня 2025 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування», затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При складенні цього висновку орган опіки та піклування покликався на стан здоров`я [PERSON] , однак цим обставинам суд також надав оцінку, що описав вище, та виснує про те, що відповідачка неодноразово своєю поведінкою і вчинками створювала умови за яких дочка [PERSON] була позбавлена житла, одягу та їжі, перебувала у місцях, які є небезпечними для життя і здоров`я дитини, що не може виправдовуватись хворобою, яка піддається лікуванню. Стосовно дочки [PERSON] відповідачка не виконує свого батьківського обов`язку з народження, адже такий перебрала на себе позивачка, про що орган опіки та піклування обізнаний, з огляду на попередньо прийняте рішення про призначення [PERSON] опікуном цієї дитини. Отож, суд відхиляє висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки ставлення матері до своїх дітей свідчить про її стійке небажання виконувати батьківський обов`язок належно, в найкращих інтересах доньок. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] ; позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Водночас Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги в частині призначення [PERSON] опікуном дитини [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 61 ЦК України, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. При цьому, відповідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки; діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Відповідно до ст. 5 вказаного закону, за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, надається відповідно до законодавства. Так, відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМ України № 866 від 24 вересня 2008 року, для надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем походження дитини протягом двох місяців повинна зібрати необхідні документи (свідоцтво про народження дитини та документи, що засвідчують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування). Для надання дитині, розлученій із сім`єю, статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем її виявлення збирає необхідні документи (свідоцтво про народження дитини та/або посвідчення біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а також документи, що засвідчують обставини, за яких дитина залишилася без батьківського піклування) з урахуванням строків, визначених Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" для визнання дитини біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської чи районної у місті (у разі утворення), селищної, сільської ради за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей (пункти 21-22 Порядку). Пунктом 24 Порядку визначено випадки надання дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, зокрема у випадку позбавлення обох батьків батьківських прав, що підтверджується рішенням суду, або відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав, що підтверджується рішенням суду; якщо батьки дитини визнані безвісно відсутніми, що підтверджується рішенням суду, або оголошені судом померлими, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим органами реєстрації актів цивільного стану та інші. Таким чином, надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, - чітко регламентований державою процес з визначенням органів та посадових осіб, на його здійснення. Суди до таких уповноважених органів не включені. Більш того, лише надання такого статусу у відповідному порядку є підставою для початку процедури призначення дитині опікуна (піклувальника) та визначення осіб, на яких можливо покладення таких повноважень. В даній справі суду не надано доказів прийняття органом опіки та піклування рішення про надання дитині [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, що не перешкоджає прийняттю такого рішення органом опіки та піклування після ухвалення рішення суду про позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відсутність, на даний час, законних підстав для призначення [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] . Однак, відмова в цій частині позовних вимог, не є перешкодою позивачці для реалізації права на опіку над дитиною в порядку визначеному законом, за наявності до того законних підстав. Отже, позовні вимоги в частині призначення [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] є передчасними та задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України слід cтягнути із [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі по 605,60 грн з кожного відповідача.

Outcome: partial