Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Василівської міської ради Василівського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмила Сергіївна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи вимоги тим, що позивач [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] [INFO] . 11.03.1982 року її чоловік - [PERSON] придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого становить - 91.4 кв. м; житлова площа - 56.0 кв.м. Після придбання будинку, вся родина, у тому числі і позивач була зареєстрована у вищевказаному будинку. 02.04.2022 родина позивача змушена була виїхати з с Кам`янське через постійні обстріли до [ADDRESS] , де отримала статус ВПО та проживала на постійній основі [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] . При звернені до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. позивач отримала постанову про відмову (спадкова справа поновлена № 149/2025) де зазначено, що: спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] ; раніше заводилась спадкова справа № 209/2005; реєстраційні відомості про право власності на житловий будинок відсутні у Державному реєстрі прав/архівній складовій; архіви БТІ за місцезнаходженням майна не вивезені з тимчасово окупованої території, доступ до паперових носіїв відсутній; на земельну ділянку існує державний акт серії ЗП-К-02-002547 (для присадибного користування), однак кадастровий номер не присвоєний і виготовити технічну документацію нині неможливо. У зв`язку з наведеним видати свідоцтво про право на спадщину неможливо. Ці обставини свідчать про об`єктивну перешкоду для оформлення спадщини в нотаріальному порядку, тому [PERSON] змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2025 було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справу у її відсутності, без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності. Також нотаріусом суду надано копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Каменською с/радою Василівського району Запорізької області, актовий запис №48. [INFO] [PERSON] помер, що підтвердженням чого є Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , виданим Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис №09. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.1982 року, посвідчений секретарем Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області Свинаренко О.М., та зареєстрований в реєстрі №20. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП-К-02-002547, виданого Кам`янською сільською радою від 30.08.1995 року №50, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,217 га для присадибного користування, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2547. Інші спадкоємці: донька [PERSON] , [INFO] , яка змінила прізвище після укладення шлюбу на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Виданим Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 03, та донька [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим Кам`янською сільською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 03 змінила прізвище після укладення шлюбу на « [PERSON] » відмовились від спадщини, про що в матеріалах спадкової справи №149/2025 міститься заява про підтвердження відмови від спадщини від 30.09.2025 року. На дату смерті « [INFO] » [PERSON] діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, який було введено в дію 01 січня 1964 року, що втратив чинність з 01 січня 2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-ІV. У статті 5 Цивільного кодексу України визначені загальні правила дії актів цивільного законодавства в часі, за якою акти цивільного законодавства регулюють цивільні відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Певні особливості передбачені розділом «Прикінцеві та перехідні положення». Відповідно до п. 4 вказаного розділу щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення ЦК застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пункт 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК 2003 року встановлює, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цього Кодексу. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом, яка разом проживала та була зареєстрована із спадкодавцем у житловому будинку [ADDRESS] , яка прийняла спадщину після померлого « [INFO] » [PERSON] - чоловіка, згідно з п.1., п.2 ч.І ст.549 ЦК УРСР 1963 року, так як фактично вступила в управління (володіння) майном. До дій, що свідчать про прийняття спадщини згідно з п.1 ч.І ст.549 ЦК УРСР визнаються дії, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та подав заяву про прийняття спадщини. Піклування та утримання [PERSON] цього спадкового майна означає прийняття нею спадщини в цілому, про що зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування». Про це також зазначено в п.1 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленуму Верховного Суду України, а саме: «У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року». Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та пункту 5 прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України 2003 року дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємців за заповітом немає. Позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . В постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії від 10.10.2025 №607/02-31 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. зазначено, що [INFO] відкрилася спадщина після померлого чоловіка - [PERSON] . Спадкова справа 209/2005 у Василівській районній державній нотаріальній конторі Запорізької області. Поновлена спадкова справа № 149/2025 заведена 29 вересня 2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. Згідно ст.ст. 1269 і 1270 Цивільного кодексу України спадкоємиця - [PERSON] , прийняла спадщину після померлого чоловіка - [PERSON] спільним проживанням. Спадкове майно, на яке гр.. [PERSON] бажає отримати свідоцтво про право на спадщину, за її заявою складається з житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які належали спадкодавцю і спадщина щодо яких не була оформлена. Відповідно до п.п.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтв про право на спадщину на майн, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після надання документів, які підтверджують право власності та підтвердження про проведення реєстрації в Бюро технічної інвентаризації, Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно або в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Інформація про реєстрацію права власності в електронних реєстрах на зазначений житловий будинок відсутня. У зв`язку з тим, що місцезнаходження житлового будинку - тимчасово окупована територія і архіви БТІ не вивезені з цієї зони, інвентаризаційну довідку або копії документів на підтвердження прав та власника отримати не можливо. На На земельну ділянку виданий державний акт ЗП-К-02-002547 за цільовим призначенням: для присадибного користування, впорядкування якої не проведено, кадастровий номер не присвоєний. Виготовити технічну документацію і присвоїти кадастровий номер на тимчасово окупованій території не має можливості. У зв`язку з тим, що спадкоємець не має можливості надати документи, які підтверджують право власності на житловий будинок та земельну ділянку на ім`я померлого, свідоцтво про право на спадщину видати не вбачається можливим. Таким чином, виникла ситуація при якій позивач не може оформити спадщину у нотаріуса шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та на земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України у разі спадкування права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом та спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом (моментом) відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно ст. 530 ЦК УРСР 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. За таких обставин, через неможливістю підтвердити державну реєстрацію документа, що посвідчує право власності спадкодавця на майно, що пов`язано з окупацією м. Василівка Запорізької області на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права на нерухоме майно. Реалізувати своє право у інший, крім судового порядку, спосіб позивач не може. На підставі вищенаведеного, суд доходить вмотивованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, у зв`язку із чим підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved