Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Ужовтні 2023 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДОНГОРБАНК». 15.02.2007 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДОНГОРБАНК», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 07/69. 19.02.2009 року між відповідачем та ПАТ «ДОНГОРБАНК» укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до умов якої Банк зобов`язується надати позичальнику кредит в режимі відновлювальної мультивалютної кредитної лінії на умовах викладених в даній Додатковій угоді у сумі 576 483, 01 грн. Строк повернення кредиту в повній сумі 12.02.2027 року. Пунктом 2.1 Кредитного договору встановлено проценти за користування кредитом по строковій заборгованості в національній валюті розмірі 12,0 % річних, проценти за безпідставне користування кредитом в національній валюті по простроченій заборгованості 17 % річних. В подальшому сторони укладали Додаткові угоди до Кредитного договору від 29.05.2009 року, від 16.04.2010 року та від 15.07.2011 року. Додатковою угодою від 15.07.2011 року встановлено проценти за користування кредитними коштами по строкові заборгованості в розмірі 10%, та проценти за безпідставне користування кредитом по простроченій заборгованості 17%. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надав йому кредит у розмірах, на умовах та в строки встановлені Кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. У зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість з повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.12.2024 року складає 373 959,06 грн., з яких: 245 852,71 грн. заборгованість за кредитом; 128 106, 35 грн. заборгованість за процентами. Зазначена подія була кваліфікована позивачем як подія, яка передбачена п. 1 п. 3.1.4. Кредитного договору, яка виявилась в затриманні сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць. Виникнення несприятливої події згідно з п. 3.1.4. Кредитного договору надало позивачу право вимагати у Відповідача достроково повернути виданий йому кредит разом з нарахованими процентами. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) № КНО-44.2.2/196 від 31.03.2024 року відповідачу, однак у наданий строк відповідачем не був виконаний обов`язок щодо повернення кредиту та сплати процентів. Ухвалою суду від 13.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач надав відзив на позов, зазначив що позивач у позові посилається на наявність заборгованості в сумі 373 959,06 грн., та обґрунтовує письмовою вимогою № КНО-44.2.2/196 від 31.03.2024, про дострокове погашення боргу. Однак позивач не зазначає, що раніше надсилав йому вимогу про дострокове погашення суми кредиту та процентів № 3620 від 22.01.2020, та вимогу про усунення порушення основного зобов`язання № 3621 від 22.01.2020 де сума заборгованості за кредитом станом на 22.01.2020 р. складала 251 473, 84 грн. Зазначена вимога отримана ним 31.01.2020 року, отже строк повернення кредиту спливав 01.03.2020 року. Надсилання повторної вимоги про дострокове погашення суми кредиту вже втрачає сенс з огляду на те, що строк повернення кредиту вже настав 01.03.2020 року. Після настання цього строку кредитодавець та позичальник перебувають в охоронних правовідносинах, в яких права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Таким чином, після 01.03.2020 р. у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом. Це означає, що позивач не мав права надсилати письмову вимогу 31.03.2024, в якій він вимагає повторно достроково погасити суму заборгованості за кредитом та нарахованими процентами у розмірі 355 334,41 грн., розраховану станом на 31.03.2024 року. Позивач не мав права навіть на дату подання позову продовжувати нараховувати проценти, оскільки сума заборгованості з 31.03.2024 по 19.12.2024 збільшилась з 355 334,41 грн. до 373 959,06 грн. Він визнає суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 251 473,84 грн., яка зазначена у вимозі від 22.01.2020. Однак, зазначена сума не може бути стягнута у примусовому порядку. Кредит є іпотечним кредитом. За кредитним договором він передав в іпотеку об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру за номером [ADDRESS] . Місто Донецьк є територією, яка з 07 квітня 2014 року окупована російською федерацією. Відповідач за своїм статусом є «внутрішньо переміщеною особою», яка перемістилася з тимчасово окупованої території з 01.08.2014 року. Згідно із ч. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яка набула чинності з 21.11.2021 року «Упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України». Абзац 1 частини 6 статті 1 Закону встановлює своєрідну пільгу щодо порядку виконання зобов`язань за іпотечними кредитами, за якими об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення іпотечного договору була тимчасово окупована, а саме: вона звільняє позичальників, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним на період до деокупації відповідної території. Разом з тим, така пільга не поширюється на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа яких перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України. Стаття 266 ПК, визначаючи порядок сплати податку на нерухоме майно, встановлює певні пільги щодо сплату цього податку (підпункти. 266.4.1. 266.4.2. пункту 266.4. ст.266 ПК), а також визначає, за яких умов такі пільги не застосовуються (підпункт 266.4.3. пункту 266.4. ст.266 ПК). Зокрема, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту. Відповідно до підпункту 266.4.1. пункту 266.6. ст.266 ПК розмір неоподатковуваної площі, зокрема, для квартир складає 60 кв.м. Таким чином, якщо площа квартири перевищує 300 кв.м. (5-кратний розмір неоподатковуваної площі), то пільга зі сплати податку на нерухоме майно не застосовується. Виходячи із системного та логічного тлумачення абзацу 2 частини 6 ст.15 Закону у взаємозв`язку із положеннями статті 266 ПК, можна дійти однозначного висновку, що пільга, передбачена абзацом 1 частини 6 статті 15 Закону №1207, не застосовується до тих об`єктів іпотеки, які є об`єктами житлової нерухомості, до яких не застосовується пільга із сплати податку на нерухоме майно, а саме: площа яких перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 пункту 266.4. статті 266 ПК. Отже з 21.11.2021 року він є особою, на яку поширюються норми ч. 6 ст. 15 Закону і позов заявлений до нього після 21.11.2021 року, є необґрунтованим та таким, який подано передчасно. Представник позивача надала відповідь на відзив, зазначила що не погоджується з доводами відповідача. В Іпотеку було передана квартира, яка складається з трьох жилих кімнат площею 65,3 кв. що розташована в будинку [ADDRESS] . Відповідачем не надано копію Договору купівлі продажу квартири, що в майбутньому мала стати його власністю на підставі такого договору. Тобто, відповідачем не доведено його право власності на квартиру. Відповідно до п. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України. Відповідно до п. 266.3-266.4 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік). Таким чином, положення п.6 ст.15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» відповідно до ч. 2 вказаної статті закону та з урахуванням показників встановлених ст. 266 Податкового кодексу України не поширюються на об`єкти житлової нерухомості квартиру, загальна площа якої перевищує 60 кв.м. Як вбачається з Договору іпотеки № 07/69 від 15.02.2007 р. загальна площа квартири 65,3 кв.м. З урахуванням не відповідності вимог щодо площі предмета іпотеки, а також того, що Відповідач не надає копії Договору купівлі продажу предмета іпотеки, вважає, що п. 6 ст. 15 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» не може бути застосований до спірних правовідносин. Ухвалою від 07.05.2025 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в загальному провадженні, замінено засідання для розгляду справи по суті на підготовче засідання. Ухвалою від 13.10.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національний банк України. Представником НБУ надані письмові пояснення по справі, зазначає що між позивачем та відповідачем існують цивільно-правові відносини щодо повернення коштів, виданих на споживчі цілі згідно із кредитним договором. Відповідно до пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Окрім того, згідно з частиною 6 статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Постановою Правління Національного банку України від 30.06.2016 № 351 затверджено Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями . На виконання положень статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до вказаної вище постанови та Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями Постановами Правління Національного банку України від 15.11.2021 № 118 та від 05.10.2022 № 214 були внесені зміни. Так зокрема, у пункті 4 Постанови Правління НБУ від 30.06.2016 №351 визначено, що банки з метою забезпечення виконання вимог статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» мають право упродовж строку тимчасової окупації визначати клас боржників за іпотечними кредитами, наданими особам, які проживають на тимчасово окупованій території, визначеній згідно зі статтею 3 Закону про тимчасово окуповані території, або перемістилися з неї, якщо об`єктом іпотеки є майно (крім нерухомого житлового майна, загальна площа якого перевищує показники, встановлені в статті 266 Податкового кодексу України), розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована, та які на підставі Закону про тимчасово окуповані території звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, виходячи з інформації, наявної в банку: на дату набрання чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» та внесення змін до деяких законодавчих актів України» - щодо територій, тимчасово окупованих станом на 24 лютого 2022 року; на дату оцінки кредитного ризику, що передує даті тимчасової окупації, щодо територій, тимчасово окупованих після 24 лютого 2022 року. За змістом припису частини 6 статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено умови, за яких боржник за кредитним договором (зобов`язання за яким забезпечене іпотекою, об`єктом (предметом) якої є майно відповідної площі, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення іпотечного договору була тимчасово окупована) може бути звільнений від виконання цивільного обов`язку за кредитним договором на строк тимчасової окупації відповідної території. Підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи не є визначальним, оскільки відповідний припис поширюється як на тих осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, так і на тих, які перемістилися з неї (безвідносно до того, чи всередині країни, чи за її межі). Тобто, виконання особами, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї (незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб), обов`язку погасити основну суму іпотечного кредиту та нараховані відсотки за ним відстрочується на період тимчасової окупації території, на якій розташоване (зареєстроване) іпотечне майно, якщо ця територія зазнала окупації після укладення іпотечного договору. Такі особи не звільнені від зазначеного обов`язку, однак його виконання відстрочується на період тимчасової окупації вказаної території. Дія приписів частини 6 статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не позбавляє фінансову установу обов`язку облікувати кредитну заборгованість і нараховувати проценти за користування іпотечним кредитом (із урахуванням вимог, визначених, зокрема, статтею 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», пунктом 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Однак унеможливлює вчинення такою установою дій зі спонукання боржника до погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих за ним відсотків, а також зі стягнення відповідного боргу до завершення періоду тимчасової окупації території, на якій розташоване (зареєстроване) іпотечне майно. У частині 6 статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не передбачено можливості звільнення від виконання обов`язку (відстрочення такого виконання) за відповідною позовною вимогою. Таке звільнення (відстрочення) відбувається в силу вказівки закону та настання відповідних юридичних фактів (тимчасова окупація певної території України; проживання особи на цій території або переміщення з неї; укладення такою особою договору іпотеки для забезпечення виконання її кредитного зобов`язання до моменту тимчасової окупації території, на якій це майно розташоване (зареєстроване); площа відповідного майна не перевищує визначені Податковим кодексом України). Наявність у банку обов`язку звільнити відповідача від виконання цивільного обов`язку на строк тимчасової окупації території, на якій розташований об`єкт (предмет) іпотеки може бути аргументом відповідача у межах ініційованого банком судового спору про стягнення кредитної заборгованості. У такому спорі вказаний аргумент суд має оцінити, врахувавши встановлені обставини справи, та у разі підтвердження сукупності умов, визначених у частині шостій статті 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відмовити у задоволенні позову (повністю чи частково). Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором. До функцій Національного банку, які визначені статтями 6, 7 Закону України «Про Національний банк України», не належать вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком та контроль виконання сторонами своїх обов`язків, що виплавають із даних правовідносин. Враховуючи вищенаведене та виходячи із системного аналізу процесуальних норм та норм законодавства, що регулює діяльність Національного банку, рішення суду у даній справі не може вплинути на права та інтереси Національного банку, як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов посилаючись на доводи викладені у позові та відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на доводи викладені у відзиві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Суд вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.02.2007 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДОНГОРБАНК», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 07/69. 19.02.2009 року між відповідачем та ПАТ «ДОНГОРБАНК» укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до умов якої Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в режимі відновлювальної мультивалютної кредитної лінії на умовах викладених в даній Додатковій угоді у сумі 576 483, 01 грн. Кредит наданий на споживчі цілі. Строк повернення кредиту в повній сумі 12.02.2027 року. Пунктом 2.1 Кредитного договору встановлено проценти за користування кредитом по строковій заборгованості в національній валюті розмірі 12,0 % річних, проценти за безпідставне користування кредитом в національній валюті по простроченій заборгованості 17 % річних. Відповідно до Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом або проценти за безпідставне користування кредитом у випадку порушення Позичальником строків повернення кредиту виходячи із ставок зазначених в п.2.1 договору. Вказані проценти нараховуються щомісячно в останній робочий день місяця. В період нарахування процентів включається день видачі кредиту та не включається день повернення кредиту. Нарахування процентів проводиться на суму фактично обчислену на кінець операційного дня заборгованості по кредиту, виходячи з фактичної кількості календарних днів у році за період: з дня видачі кредиту до останнього календарного дня місяця включно, а в наступному з першого по останній календарний день місяця включно. При продовжені строку повернення кредиту або віднесення заборгованості Позичальника по поверненню кредиту на рахунок простроченої заборгованості по кредиту, проценти за користування кредитом нараховуються в день продовження або віднесення простроченої заборгованості по кредиту відповідно. При повернення кредиту в повній сумі проценти нараховуються в день повернення. Згідно п. 3.1.4 банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та уплати процентів у випадку настання одної чи одночасно декількох із нижче перерахованих умов: 1) затримка уплати позичальником чергової частини кредиту та/або процентів на один календарний місяць; 2) перевищення суми заборгованості, суми кредиту більше ніж на 10 %; 3) несплата позичальником більше ніж одної виплати яка перевищує 5% суми кредиту; 4) невиконання позичальником інших обов`язків, передбачених даним договором; 5) ненадання забезпечення повернення кредиту у строк, встановлений банком; 6) втрата забезпечення виконання обов`язків позичальника по даному договору; 7) погіршення умов забезпечення виконання обов`язків позичальника перед банком. В подальшому сторони укладали Додаткові угоди до Кредитного договору від 29.05.2009 року, від 16.04.2010 року та від 15.07.2011 року. Додатковою угодою від 15.07.2011 року встановлено проценти за користування кредитними коштами по строковій заборгованості в розмірі 10%, та проценти за безпідставне користування кредитом по простроченій заборгованості 17%. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надав йому кредит у розмірах, на умовах та в строки встановлені Кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. У зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість з повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.12.2024 року складає 373 959,06 грн., з яких: 245 852,71 грн. заборгованість за кредитом; 128 106, 35 грн. заборгованість процентами. Зазначена подія була кваліфікована позивачем як подія, яка передбачена п. 1 п. 3.1.4. Кредитного договору, яка виявилась в затриманні сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць. Виникнення несприятливої події згідно з п. 3.1.4. Кредитного договору надало позивачу право вимагати у відповідача достроково повернути виданий йому кредит разом з нарахованими процентами. Позивач посилається на те, що направив письмову вимогу (повідомлення) № КНО-44.2.2/196 від 31.03.2024 року відповідачу, однак у наданий строк відповідачем не був виконаний обов`язок щодо повернення кредиту та сплати процентів. Відповідно до ст.ст. 3, 6, 627 Цивільного кодексу, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Позивач звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, направив письмову вимогу (повідомлення) № КНО-44.2.2/196 від 31.03.2024 року відповідачу. Однак як вбачається з матеріалів справи, а саме доказів наданих відповідачем, позивачем за вих. № 3620, 3621 від 22.01.2020 року на адресу відповідача надіслані : вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом; вимога про усунення порушення основного зобов`язання, де Банк вимагав достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом у загальному розмірі 251 473, 84 грн. Зазначені вимоги отримані відповідачем 31.01.2020 року. Згідно умов Кредитного договору, строк повернення кредиту відповідно до графіку, наведеного у Додатку 1 до договору, остаточна дата повернення кредиту 12.02.2027 року. Крім того, договором передбачена щомісячна сплата відсотків за користуванням кредитом. Позивач обґрунтовуючи позов зазначає, що виникнення у відповідача заборгованості було кваліфіковано позивачем як подія, яка передбачена п. 1 п. 3.1.4. Кредитного договору, яка виявилась в затриманні сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, що надало позивачу право вимагати у відповідача достроково повернути виданий йому кредит разом з нарахованими процентами при цьому не зазначає що така вимога вже була пред`явлена відповідачу ще 22.02.2020 року. Більш того розмір заборгованості за вимогою від 31.03.2024 року збільшено з 251 473 ,84 грн. до 373 959,06 грн. Підпунктом 1 пункту 3.1.4. Кредитного договору передбачене право Позивача вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі настання затримки сплати позичальником чергової частини кредиту та/або процентів на календарний місяць. Тобто, Кредитним договором сторони обумовили зміну строку виконання основного зобов`язання направленням Банком (Позивачем) письмової вимоги про дострокове погашення суми кредиту. Позивач використав своє право, передбачене підпунктом 1 п. 3.1.4. Кредитного договору, надіславши вимогу про дострокове погашення суми кредиту та процентів (№ 3620 від 22.01.2020), відповідно до якої сума кредиту повинна була бути повернена у 30-денний строк з моменту отримання вимоги. Вимога отримана відповідачем 31.01.2020 року, отже строк повернення кредиту спливав 01.03.2020 року. Тобто після настання цього строку кредитодавець та позичальник перебувають в охоронних правовідносинах, в яких права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Натомість позивач направивши відповідачу вимогу про дострокове повернення боргу продовжував нараховувати проценти що не відповідає вимогам законодавства. Таким чином з відповідача може бути стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 251 473, 84 грн. на підставі вимоги № 3620 від 22.01.2020 року про дострокове погашення суми кредиту та процентів. Щодо заперечення відповідача права позивача вимагати погашення суми кредиту, суд прийшов до наступного. 15.02.2007 року між ЗАТ «ДОНГОРБАНК» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 07/59, за умовами якого в Іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 07.02.2019 р. № 32/2019 місто Донецьк є територією, яка з 07.04.2014 року окупована російською федерацією. Відповідач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 22.02.2021 року № 6343-5000354998 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, де зазначена адреса реєстрації : [ADDRESS] , місце перебування: [ADDRESS] . На даний час відповідач фактично проживає : [ADDRESS] . За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). За змістом вказаного припису поняття «звільнення суб`єкта цивільного права від обов`язку» означає, що цивільний обов`язок припиняється без його виконання, тоді як поняття «звільнення від виконання обов`язку» передбачає, що відповідний обов`язок продовжує існувати, але через певні обставини немає можливості його примусового виконання доти, поки вони існують. Упродовж строку тимчасової окупації особи, які проживають на тимчасово окупованій території або перемістилися з неї, звільняються від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. Положення цього пункту не поширюються на об`єкти житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує показники, встановлені статтею 266 Податкового кодексу України (частина шоста статті 15 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до п. 266.3-266.4 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів (абзаци перший - четвертий підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України). З аналізу наведених положень виходить, що звільнення (відстрочення) відбувається в силу вказівки закону та настання відповідних юридичних фактів (тимчасова окупація певної території України; проживання особи на цій території або переміщення з неї; укладення такою особою договору іпотеки для забезпечення виконання її кредитного зобов`язання до моменту тимчасової окупації території, на якій це майно розташоване (зареєстроване); площа відповідного майна не перевищує визначені Податковим кодексом України) Як вбачається з Договору іпотеки № 07/69 від 15.02.2007 року загальна площа квартири 65,3 кв.м. Таким чином, положення п. 6 ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» відповідно до ч. 2 вказаної статті закону та з урахуванням показників встановлених ст. 266 Податкового кодексу України не поширюються на об`єкти житлової нерухомості квартиру, загальна площа якої перевищує 60 кв.м., а отже і не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Доводи відповідача, про те що він на період тимчасової окупації міста Донецьк звільнений від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, оскільки : є особою, яка перемістилася з тимчасово окупованої території; об`єктом іпотеки є квартира, загальна площа якої не перевищує показники, встановлені ст. 266 Податкового кодексу України, а саме: 300 кв.м. (65,3 кв.м.); квартира розташована (зареєстрована) на території, яка після укладення іпотечного договору була тимчасово окупована - зводяться до його особистого трактування норм права. Таким чином на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 07/69 від 15.02.2007 року у сумі 251 473, 48 грн. В іншій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 3 017,69 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial