Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 07.11.2016 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах. Наказом від 28.08.2023 його було звільнено за угодою сторін з посади начальника виробничо-технічного управління на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає своє звільнення протиправним. У липні 2023 року позивача та інших працівників підприємства було повідомлено про початок процедури ліквідації АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» та поставлено вимогу для тих, хто бажає працювати у новоствореному підприємстві, надати директору заяви про звільнення за власним бажанням без зазначення строку звільнення та дати складання. Таку заяву позивач склав та передав керівництву підприємства. 28.08.2023, після прибуття на роботу з відпустки, працівник кадрової служби вручила йому наказ від 28.08.2023 про його звільнення за угодою сторін на підставі заяви позивача. При цьому зазначає, що згоди на своє звільнення не надавав, а заява про звільнення без зазначення дати не є підставою для звільнення. Недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення позбавляє роботодавця права на звільнення працівника з такої підстави, як угода сторін. Враховуючи, що строк звільнення на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України сторонами не погоджувався, дата складання заяви позивачем не зазначалась, сама заява складена під психологічним тиском, звільнення є незаконним. Позивача має бути поновлено на роботі із виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Права позивача у сфері трудових відносин були порушені. Цим заподіяна моральна шкода, яка полягала у необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя (звернення до лікаря у зв`язку з нервовим потрясінням, необхідністю позики грошей з метою забезпечення засобів існування, звернення з позовом). Розмір моральної шкоди оцінює в 50\~000 грн. Просить: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 28.08.2023 №1254к про звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України; поновити його на посаді начальника управління виробничо- технічного управління АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» з 28.08.2023; стягнути з відповідача середній заробіток за явс вимушеного прогулу за період з 28.08.2023 по день ухвалення рішення з подальшим відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з відповідача 50\~000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати. У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився, зазначивши, що 28.08.2023 позивач подав письмову заяву про звільнення його за угодою сторін 28.08.2023, на підставі цієї заяви видано наказ про звільнення позивача. Із наказом позивач відмовився ознайомлюватись, про що складено акт. Твердження позивача про відсутність у його заяві конкретної дати звільнення не відповідає дійсності. Підставою припинення трудового договору за ч. 1 ст. 36 КЗпП України є угода сторін. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник і працівник дійшли взаємної згоди. Твердження позивача про складання заяви під психологічним тиском не відповідає дійсності, оскільки позивач власноручно написав заяву про звільнення. Позивачем не конкретизовано в позові в чому полягала його моральна шкода та не надано доказів її заподіяння. Просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що заява була складена без зазначення норми КЗпП України та бажаної дати звільнення, тобто угоди про звільнення позивача з 28.08.2023 сторонами досягнуто не було. При ознайомленні з наказом про звільнення позивач письмово відобразив на спірному наказі, копія якого була надана до суду разом із позовною заявою, про свою незгоду з ним. Відповідачем надано до суду копію наказу без відмітки відповідача про ознайомлення та відповідних зауважень позивача. Надані позивачем та відповідачем копії наказів про звільнення відрізняються. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням його трудових прав. У поданих запереченнях представник відповідача вказував, що позивачем у заяві дата її складання не зазначалася. При звільненні за угодою сторін дата складання заяви не має значення. Твердження позивача про те, що у його заяві відсутня конкретна дата звільнення, а 28.08.2023 є датою складання заяви, не відповідає дійсності. Позивач відмовився від ознайомлення з наказом, в день звільнення копію наказу та розрахунковий листок було направлено на його адресу поштою. В оригіналі наказу відсутня відмітка про незгоду позивача зі звільненням. Походження копії наказу, доданого до позовної заяви, відповідачу невідомо. Ухвалою від 14.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою від 10.10.2023 за клопотанням представника позивача здійснено перехід від спрощеного у загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою від 19.10.2023 оголошено перерву у підготовчому засіданні для подання позивачем відповіді на відзив. 03.11.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. 28.11.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача. 28.12.2023 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача.17.01.2024 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача. 06.02.2024 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача. 06.03.2024 доручено Магдалинівському районному суду Дніпропетровської області вчинити процесуальну дію у даній справі відібрати у позивача зразки почерку та підпису позивача з метою проведення судової почеркознавчої експертизи, провадження у справі зупинено до надходження відповіді від суду. Ухвалою від 03.06.2024 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 22.07.2024 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження. Ухвалою від 19.08.2024 поновлено провадження для розгляду клопотання експерта. Ухвалою від 18.09.2024 доручено Магдалинівському районному суду Дніпропетровської області вчинити процесуальну дію у даній справі відібрати у позивача зразки почерку та підпису позивача, провадження у справі зупинено до надходження відповіді від суду. Ухвалою від 15.11.2024 поновлено провадження у справі, викликано експерта у підготовче засідання. Підготовче засідання 23.12.2024 було відкладено у зв`язку з неявкою позивача та його представника. 03.01.2025 підготовче засідання відкладено за клопотанням представника позивача. 20.01.2025 ухвалою суду призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою від 17.04.2025 поновлено провадження у справі. Ухвалою від 28.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 06.08.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. 14.08.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. 24.09.2025 оголошено перерву у судовому засіданні у зв`язку із закінченням процесуального часу. 12.11.2025 судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача. У судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав. Додатково пояснили, що заяву про звільнення без зазначення дати написав він, як і інші працівники, на вимогу секретаря керівника, яка передала усне розпорядження керівника. Не мав наміру звільнятися. Надані позивачем та відповідачем примірники наказу відрізняються. Припускає, що примірник наказу, який наданий відповідачем, був складений пізніше з метою довести, що позивач на наказі не здійснював ніяких записів. Представник позивача зазначив про наміри надати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу пізніше. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову з підстав, зазначених у поданих заявах по суті. Додатково пояснила, що відповідач відмовився від ознайомлення з наказом. На наступний день після видання наказу не намагався приступити до роботи, а прийшов забрати трудову книжку, що свідчить про його згоду зі звільненням. Будь яких дій, які б свідчили про відсутність волі на звільнення, позивач не вживав. Секретар керівника не має повноважень надавати вказівки працівникам від імені керівника. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 08.11.2016 позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», яке з 14.05.2019 було перейменоване на АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз». 01.03.2021 позивача переведено на посаду начальника управління виробничо-технічного управління. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с. 17-18 т. 1). У періоді з 14.08.2023 по 27.08.2023 позивач перебував у відпустці (а.с. 60). Позивач склав заяву, адресовану голові правління АТ «Сумигаз», у якій просив звільнити його з роботи в АТ «Сумигаз» за угодою сторін. У заяві вказана дата, з якої просить звільнити «28.08.2023». У заяві відсутня дата її складання (відповідна графа не заповнена) (а.с. 61). Відповідно до висновку №2217 від 26.03.2025 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, який складений експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» рукописний цифровий запис «28.08.2023» у заяві про звільнення за угодою сторін від 28.08.2023, розташований у рядку «___» ______ 20___р. виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 61-63 т. 2). Наказом №1254к від 28.08.2023 позивача звільнено з 28.08.2023 із займаної посади за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] . У наданому позивачем примірнику наказу міститься його запис від 29.08.2023 про ознайомлення із наказом та незгоду з ним, оскільки погодження на звільнення не надавав, дату в заяві на звільнення не ставив (а.с. 19 т. 1). У наданому відповідачем примірнику підпис про ознайомлення позивача із наказом та застереження позивача про незгоду із наказом відсутні (а.с. 62 т. 1). Надані позивачем та відповідачем копії примірників наказу складені друкованим методом, візуально відрізняються місцем розташування підпису на них голови правління. 28.08.2023 посадовими особами відповідача складено акт про те, що 28.08.2023 начальник управління з персоналу телефонувала позивачу об 11-00 з приводу необхідності прийти до відділу кадрів та підбору персоналу для ознайомлення з наказом. О 16-48 комісією зафіксовано факт відсутності позивача на робочому місці в робочому кабінеті та в цей же час здійснено телефоний дзвінок позивачу, у ході якого позивач повідомив, що знаходиться в центральному офісі АТ «Сумигаз» (вул. Береста, 21). О 17-14 у телефонній розмові позивач повідомив, що не буде повертатись у офісне приміщення АТ «Сумигаз» за адресою: вул. Лебединська, 13 (а.с. 63). 28.08.2023 позивачу за місцем його реєстрації (Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка) направлено копію наказу про звільнення та розрахунковий листок (а.с. 64-66 т. 1). Відповідно до довідки АТ «Сумигаз» середньоденний заробіток позивача становить 2205,71 грн., середньомісячний заробіток 47\~422,77 грн. (а.с.82 т. 1) 06.09.2023 та 11.09.2023 позивач звертався за консультацією до сімейного лікаря, йому встановлено діагноз: астено-невротичний синдром, призначено лікування (а.с. 21-24, 110 т. 1) Як вбачається з копії розписки позивач 30.08.2023 взяв у борг у [PERSON] кошти в сумі 50\~000 грн. (а.с. 109 т. 1). Допитаний в якості свідка позивач суду пояснив, що після зміни у липні 2023 року керівництва АТ «Сумигаз» новий керівник сказав написати заяву на звільнення без зазначення дати. Ця вказівка надійшла позивачу від секретаря керівника, яка повідомила, що це є усне розпорядження керівника. Позивач висловлював незгоду із такою заявою як до, так і після її написання. Йому погрожували звільненням у разі не написання такої заяви. Не бажав звільнятися. Після виходу з відпустки дізнався, що він звільнений. Не відмовлявся від ознайомлення із оскаржуваним наказом, ознайомився з ним та написав власні зауваження. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працював в АТ «Сумигаз» на посаді начальника центрального диспетчерського управління. Після зміни керівництва працівникам, котрі приїхали з інших регіонів, була надана вказівка написати заяву на звільнення без вказання дати написання. Свідок також написав таку заяву, вона була написана під тиском та в результаті погроз з боку керівництва. Коли свідок відносив свою заяву до відділу кадрів, бачив також і заяву позивача, у якій теж була відсутня дата. Статтею 43 Конституції України\~кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до статті\~5-1\~КЗпП України\~держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є угода сторін. У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом\~у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36\~КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Так, приписами\~КЗпП України\~для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін. Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~(за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (пункт 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Згідно з частиною другою\~статті 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України «Про запобігання корупції»\~іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 рокуу справі № 344/5357/21. Судом встановлено, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача винесений на підставі заяви позивача про звільнення за угодою сторін, у якому дата, з якої заявник просить його звільнити, проставлена не позивачем, що підтверджується висновком експертизи, а дата написання заяви відсутня. Суд зазначає, що відсутність у заяві конкретної дати звільнення свідчить про відсутність волевиявлення працівника на припинення трудового договору за взаємною угодою сторін. Тому не було підстав для розірвання трудового договору із позивачем на підставі пункту 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України. При звільненні з роботи за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення,\~\~ з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.\~\~У свою чергу висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи в матеріалах справи установлено, що рукописний текст «28.08.23» на заяві позивача про звільнення виконаний не\~\~позивачем, а іншою особою, тобто при звільненні позивача за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не дотримано необхідної умови - у заяві про звільнення не зазначено дати її складання (підписання) та дати, з якої позивач мав намір припинити трудові відносини. Із зазначених підстав відхиляються доводи відповідача, що написання та подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін підтверджує досягнення сторонами домовленості щодо такого звільнення та є підтвердженням волевиявлення позивача на звільнення за угодою сторін. За таких обставин, суд визнає що звільнення позивача з підстав, передбачених п. 1 ст. 36 КЗпП України,\~не є законними. З метою захисту порушеного права позивача суд вважає необхідним поновити його на роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина третя\~статті 235 КЗпП України). Відповідно до\~статті 235 КЗпП України\~в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається з наданої відповідачем довідки, середньоденний заробіток позивача становить 2205,71 грн., середньомісячний заробіток 47\~422,77 грн. Період вимушеного прогулу (з 29.08.2023 по день ухвалення рішення) становить 602робочих дні. Відтак, сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період вимушеного прогулу складає 1\~327\~937,42 грн. (602 р.д. * 2205,71 грн.). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у вказаному розмірі, з подальшим відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Відносно вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає таке. Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (частина перша\~статті 237-1 КЗпП України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя, четверта\~статті 23 ЦК України). У постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі\~\~№ 487/6970/20, від 24 січня 2024 року у справі № 755/3443/21 зазначено, що: «зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом -моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи». Позивач просить стягнути грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. На обґрунтування цих вимог зазначав, що незаконним звільненням йому завдано моральних страждань. Також вказав, що у результаті протиправних дій відповідача він залишився без роботи та заробітної плати. Суд зазначає, що порушення відповідачем трудових прав позивача незаконним звільненням безумовно призвели до зміни у звичному життєвому укладі позивача, а відтак, і до моральних страждань. З урахуванням обставин, якими позивач обґрунтовував завдану йому моральну шкоду, а також, виходячи з обґрунтованості позову щодо наявності такої шкоди саме у зв`язку з порушенням трудових прав позивача відповідачем, засад розумності та справедливості, суд вважає зменшити заявлений позивачем розмір грошової компенсації моральної шкоди, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5\~000 грн. Відносно розподілу витрат суд зазначає таке. Відповідно до рахунку від 17.02.2025 та акту здачі приймання експертного висновку вартість проведення судової почеркознавчої експертизи, яка була наперед сплачена, становить 30109,68 грн ( а.с. 53 т. 2). Ухвалою суду обов`язок оплати експертизи покладено було на позивача. Вказані витрати позивача відносяться до судових витрат відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, а відтак, підлягають розподілу. Враховуючи задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, понесені позивачем витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи підлягають стягненню з відповідача. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4831,20 грн. Разом з цим, за вимогами про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, при зверненні з позовом оплаті судовим збором підлягала лише вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 50\~000 грн. Ця вимога є майновою, а ставка судового збору за цю вимогу складала у 2023 році 1073,60 грн. У зв`язку із частковим (на 10% від заявлених) задоволенням позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 107,36 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню позивачу судовий збір, який був сплачений у більшому розмірі, аніж це передбачено законом. Сума, що підлягає поверненню позивачу з державного бюджета становить 3757,60 грн. (4831,20 грн. 1073,60 грн.). На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від оплати судовим збором за якими позивач був звільнений, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 14352,97грн., з яких 1073,60 судовий збір за вимогу немайнового характеру, 13279,37 грн.за вимогу майнового характеру. На підставі ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання у частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць, що становить 47\~422,77 грн.

Outcome: partial