Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

06.10.2025 до суду через електронний кабінет Електронного суду надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ1550101740816874827 від 01.03.2025 в розмірі 36931,57 грн та судовий збір у розмірі 2422,4 грн. Позовні вимоги обґрунтованій тим, що [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. 01.03.2025, відповідач будучи клієнтом позивача уклав з АТ «А-Банк» кредитний договір № АВН0СТ155101740816874827, щодо надання кредиту в розмірі 34400,00 грн строком на 35 місяців, до 29.02.2028, зі сплатою процентів у розмірі 55,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав свої обов`язки, передбачені кредитним договором, в результаті чого станом на 06.10.2025 виникла заборгованість в розмірі 36931,57 грн, яка складається з: -загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 30836,91 грн; -загальний залишок заборгованості за процентами - 5821,54 грн; -загальний залишок заборгованості за пенею - 273,12 грн. Враховуючи все вищезазначене, АТ «А-Банк» вимушене звернутися із даним позовом до суду. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 06.10.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 07.10.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 14.10.2025. Ухвалою суду від 17.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 11.12.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання представник АТ «А-БАНК» не з`явився. У позовній заяві представник позивача - Шкапенко О.В., а також у наданому разом з позовною заявою клопотанні, просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 4 оборот, 26). Відповідач у судові засідання призначені на 13.11.2025 та 11.12.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації особи, які він отримав 23.10.2025 та 25.11.2025 відповідно, про що свідчать особисті підписи на рекомендованих поштових повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 42, 48). Про розгляд справи також повідомлявся шляхом направлення SMS-повісток (а.с. 36 оборот, 44 оборот). У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. [PERSON] не надав суду своїх заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду представника позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.12.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280 - 282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є клієнтом позивача, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 26.08.2018 (а.с. 6). 01.03.2025 [PERSON] заповнив Заяву про надання послуги «Швидко готівка» № АВН0СТ155101740816874827 відповідно до якої, просив надати йому кредит в АТ «А-БАНК» за послугою «Швидко готівка» на наступних умовах: сума кредиту - 34400 грн (пункт 4), строк кредиту - 36 місяців з 2025-03-01 по 2028-02-29 включно (пункт 5), процентна ставка (фіксована) - 55 % на рік (а.с.8-9). Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу. Розрахунок процентів здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, за формулою: сума заборгованості * річну відсоткову ставку/360 днів (умовно) на рік (пункт 6). Відповідно до пункту 7, розмір щомісячного платежу - 1988,42 грн (Одна тисяча дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 42 копійки). Денна процентна ставка становить - 0.1%, згідно пункту 8 заяви. Платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - [NUMBER] (пункт 9). Пункт 10 визначає, що загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить (загальна вартість кредиту) 71583.23 грн. Погашення заборгованості за Кредитом здійснюється шляхом зарахування коштів на рахунок № [NUMBER] (пункт 11). Згідно пункту 12, у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. Кредит надається Клієнту у відповідності до Тарифів , які розміщуються на веб-сайті Банку у розділі: Кредити - «Швидка готівка» (пункт 14). Відповідно до пункту 18, [PERSON] підтвердив та погодився, що до укладання цієї угоди ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК», що розміщені за посиланням: www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщується на веб-сайті та доступна за посиланням: www.abank.com.ua , в повному об`ємі відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»; ця Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку: www.a-bank.com.ua , Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять Договір. Отримав їх примірники, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; погоджується отримати примірник договору шляхом його надсилання на електронну скриньку, а у разі відсутності такої скриньки, отримати у SMS-повідомленні у вигляді гіперпосилання для самостійного завантаження або для повторного отримання примірника звернутись до Банку через дистанційні канали обслуговування. Ця Заява, згідно пункту 18, у вигляді паперового документа, - підписується Клієнтом власноручним підписом, а у вигляді електронного документа - підписується Клієнтом цифровим власноручним підписом або простим/удосконаленим електронним підписом у мобільному додатку ABank24 чи в інших каналах дистанційного обслуговування. Дана заява містить підписи банку в особі керівника напрямку споживчого кредитування [PERSON] за допомогою КЕП та [PERSON] , шляхом накладання електронного підпису (а.с.8-9). Порядок повернення кредиту та розмір щомісячного платежу, визначений таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана банком в особі керівника напрямку споживчого кредитування [PERSON] за допомогою КЕП та [PERSON] , шляхом накладання електронного підпису (а.с. 9-10). АТ «А-БАНК» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 34400,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № TR.44731837.255998.65455 від 01.03.2025 (а.с. 12). [PERSON] користувався наданими АТ «А-БАНК» здійснював оплати заборгованості у розмірі 6200,00 грн у період з 02.04.2025 по 01.06.2025, та 2074,80 грн, у період з 02.06.2025 по 01.07.2025, що підтверджується випискою по кредиту за період з 01.03.2025 по 05.10.2025 (а.с. зворотна сторона 12). Невід`ємною частиною договору є паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», відповідно до якого сума кредиту 34400,00 грн, строк кредитування - 36 місяців, мета отримання кредиту - придбання товару, здійснення платежу, оплата послуг, спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом, процентна ставка, відсотків річних - 55, тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати за кредитом - 37183,23 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживання за ввесь строк користування кредитом - 71583,23 грн, реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 72,47, розмір щомісячного платежу - 1988,42 грн, кількість щомісячних платежів - 36. Паспорт підписаний [PERSON] , шляхом накладання електронного підпису (а.с. 7 ). Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № АВН0СТ155101740816874827 від 01.03.2025, вбачається, що станом на 06.10.2025 заборгованість [PERSON] становить - 36931,57 грн, з них заборгованість за тілом кредиту - 30836,91 грн (28536,72 грн - заборгованість за тілом та 2300,00 грн - прострочена заборгованість за тілом), заборгованість за процентами - 5821,54 грн (218,98 грн - заборгованість за відсотками та 5602,56 грн - прострочена заборгованість за відсотками), 273,12 грн - заборгованості за пенею. Із наданого розрахунку також вбачається, що відповідачем здійснювалися оплати заборгованості за у розмірі 2000,00 грн 04.04.2025, 4200,00 грн - 22.04.2025, 74,80 грн - 02.06.2025, 2000,00 грн - 26.06.2025 (а.с. зворотна сторона 11). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частина 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що в письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Заява Клієнта № АВН0СТ155101740816874827 від 03.01.2025, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту від 01.03.2025, Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» підписані [PERSON] за допомогою електронного підпису відкритого ключа [NUMBER] (а.с. 7, 8-9,9-10, 11). Згідно ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII). За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 599 ЦК України, передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи позицію Верховного суду, яка закріплена у постанові ВС від 08.07.2020 у справі № 754/17518/15-ц, у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору, тобто з укладення договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, а не лише суб`єктивні права, які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у справі № 355/385/17 від 23.01.2019. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. АТ «А-БАНК» надало [PERSON] кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачем у повному обсязі. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, дані обставини не заперечуються відповідачем. Разом з цим, щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 273,57 грн, суд зазначає наступне. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № АВН0СТ155101740816874827 від 01.03.2025, вбачається, що станом на 06.10.2025 заборгованість [PERSON] становить - 36931,57 грн, з них заборгованість за тілом кредиту - 30836,91 грн (28536,72 грн - заборгованість за тілом та 2300,00 грн - прострочена заборгованість за тілом), заборгованість за процентами - 5821,54 грн (218,98 грн -заборгованість за відсотками та 5602,56 грн - прострочена заборгованість за відсотками), 273,12 грн - заборгованості за пенею. Із наданого розрахунку також вбачається, що відповідачем здійснювалися оплати заборгованості за у розмірі 2000,00 грн 04.04.2025, 4200,00 грн - 22.04.2025, 74,80 грн - 02.06.2025, 2000,00 грн - 26.06.2025. Із зазначених оплат здійснювалися погашення за заборгованості за пенею на суми 1,39 грн та 1,34 грн, у загальному розмірі 2,73 грн (а.с. зворотна сторона 11). Відповідно до п. 11 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» та Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» У випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн ) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу. Позивач у позові зазначає, що при стягненні неустойки (пені, штрафів) за даним договором слід використовувати не загальне, а спеціальне законодавство, що регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, тобто Закону України «Про споживче кредитування». У відповідності до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» даного закону, разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набирав чинності 24.12.2023 +30 днів = 23.01.2024), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Згідно пункту 2 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» даного закону, на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом №3498- IX (набрав чинності 24.12.2023 +30 днів = 23.01.2024) вимога пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону не поширюється, та нарахування пені не забороняється. Разом з цим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних ЦК України положень установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. У п.75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (провадження №14-188цс20) зроблено правовий висновок, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять одно предметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України. Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а не п.6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 273,12 грн слід відмовити у зв`язку з безпідставністю, та здійснені відповідачем оплати заборгованості за пенею у загальному розмірі 2,73 грн зарахувати як оплату простроченої заборгованості за відсотками, у відповідності до вимог ст. 534 ЦК України, оскільки договором не передбачений порядок здійснення зарахувань оплат заборгованості. Таким чином, заборгованість відповідача за відсотками становить - 5818,81 грн (5821,54 грн - 2,73 грн = 5818,81 грн). Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у загальному розмірі 36655,72 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30836,91 грн, та заборгованості за відсотками у розмірі 5818,81 грн. У задоволенні позивних вимог, щодо стягнення заборгованості за пенею, та позивних вимог, щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом вимог в іншій частині, - слід відмовити за безпідставністю. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором, після звернення до суду не подав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору № АВН0СТ155101740816874827 від 01.03.2025, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 36655,72 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30836,91 грн, та заборгованості за відсотками у розмірі 5818,81 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6005315513550 від 06.10.2025 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 30). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 36931,57 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 36655,72 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 99 % (36655,72х100: 36931,57 = 99 %). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 99 %, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 2398,18 грн (2422,40х99%, = 2398,18). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526,610,611,625,634, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial