Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

19.09.2025 року позивачка [PERSON] звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, згідно з яким просила ухвалити судове рішення про визнання права власності на земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] , з одночасним припиненням права власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.03.2002 року позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Однак позивач не має можливості оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку під будинком для його подальшого відчуження, оскільки при укладені договору купівлі-продажу будинку питання стосовно земельної ділянки не вирішувалось, а спірна земельна ділянка належить юридично [PERSON] , що підтверджується Деражвним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 038237 від 06.05.1996 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області № 110 від 23.04.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2249 від 06.05.1996 року. А тому позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, яка перебуває у його фактичному користуванні. За ухвалою суду від 03.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву в якій просить справу слухати без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на адресу суду не надходило. Третя особа Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області в судове засідання на виклик суду не з`явилася, направив заяву про розгляд справи без їх участі. Клопотань про відкладення розгляду справи та заперечень на адресу суду не надходило. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом 14.07.2025 року постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору купівлі продажу жилого будинку № 223 від 07.03.2002 року [PERSON] , являється власником житлового будинку [ADDRESS] , який остання придбала у [PERSON] (а.с.12). Право власності [PERSON] на будинок зареєстроване, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.08.2006, номер запису 15788580 ( а.с.15) Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (дарування чи продаж) у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,1 га з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку, що підтверджується Деражвним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 038237 від 06.05.1996 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області № 110 від 23.04.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 2249 від 06.05.1996 року ( а.с.16). Відповідно до рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.06.2006 у справі № 2-381/2006 договір купівлі продажу житлового будинку по [ADDRESS] укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] визнано дійсним, з визнанням права власності на будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці розміром 0.10 га згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Новобузької міської ради № 110 від 23.04.1996 року по [ADDRESS] за [PERSON] ( а.с.14) Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час купівлі жилого будинку) також визначала, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, з часу набуття [PERSON] права власності на зазначене вище нерухоме майно - суб`єктивне право [PERSON] , який володів на праві власності земельною ділянкою площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку вважається припиненим. За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку розташованого по [ADDRESS] , та припинення права власності на неї за [PERSON] грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню . Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved