Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

23.05.2025 позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить визнати дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» протиправними, стягнути із відповідачів матеріальну шкоду у сумі 940,52 грн. та моральну компенсацію у сумі 200 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2021 був винесений судовий наказ про стягнення із позивача на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» заборгованість за розподіл природнього газу в сумі 778,09 грн та судового збору. 12.01.2022 такий наказ за заявою позивача було скасовано. 28.09.2023 Камянка-Бузьким районним судом був винесений судовий наказ у справі № 446/979/23 про стягнення із позивача на користь ТОВ «Львівгаззбут» заборгованість за спожитий газ в сумі 3023,22 інфляційні витрати в сумі 465,61 грн. 3 % річних в сумі 147,23 та судовий збір в сумі 268,40 грн. Такий наказ 28.12.023 було скасовано за заявою позивача. 10.11.2023 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Львівгаз збут» заборгованості в сумі 3806,81 та 268,40 судового збору. В ході виконання із позивача було стягнуто 5015,73 грн, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця. Після скасування судового наказу та звернення позивача йому на карту двома платежами були повернуті кошти в сумі 4075,21 грн. Тобто різниця між фактично стягнутою сумою та фактично повернутою становить 940,52 грн. Саме цю суму і просить стягнути позивач із відповідачів у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, а саме щодо здійснення незаконного нарахування заборгованості за спожитий газ, йому завдано також і моральної шкоди, оскільки було порушено його нормальну життєдіяльність та повсякденний життєвий уклад. На його номер телефону на протязі тривалого часу телефонують невідомі особи які неправомірно звинувачують його у тому що у нього є борг. Через такі дзвінки позивач переносить душевні страждання, неспокій та роздратованість. У нього погіршився стан здоров`я відносини у сім`ї тому просить стягнути із відповідачів 200000 грн. моральної шкоди. На підставі викладеного, позивач просить визнати дії відповідачів неправомірними та стягнути з відповідачів шкоду у сумі 940,52 грн., та моральну шкоду у сумі 200000 грн. Ухвалою від 04.06.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.06.2025 стороною відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. Представник вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між діями відповідача та завдання шкоди позивачу. Зокрема, вказав про те, що жодних стягнень за наказом від 29.10.2021 проведено не було, відтак не зрозуміло яке саме право позивача будо порушено відповідачем. Відтак не встановлена протиправна поведінка відповідача а тому підстав для стягнення шкоди не має. За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. 19.06.2025 стороною відповідача ТзОВ «Львівгаз збут» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив про те, що ТОВ «Львівгаз збут» не здійснює облік спожитого газу та не здійснює перерахунок за спожитий газ. Зазначив що після скасування судового наказу Товариством повернуто кошти на рахунки позивача в розмірі 3193,97 грн. Жодних неправомірних дій спрямованих на порушення законних прав та інтересів позивача, зі сторони товариства не має. Заборгованість позивача перед товариством за спожитий газ становить 3193,97 грн. Відтак позовна вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованою. Крім цього оскільки Товариство не порушувало жодних прав та законних інтересів позивача вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Вказав про те, що дзвінки від невідомих осіб не припиняються не зважаючи на те що ним подана позовна заява до суду, тобто відповідачі продовжують свою неправомірну поведінку. Також зазначив що його будинок починаючи із 2021 відключений від газопостачання. Він не був згідний із нарахованою заборгованістю тому і звертався до суду із заявами про скасування судових наказів. Представник позивача адвокат Мельник Л.І. підтримала викладені у позовній заяві вимоги просила суд їх задоволити. Представник відповідача ТзОВ «Львівгаз збут» Шевчик О.І. в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позивачем позовних вимог. Пдтримав викладені у відзиві мотиви та просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» Пучак І.А. в судове засідання не з`явилась, подала заяву в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі. Підтримала поданий нею відзив у справі та просила відмовити у позові. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] є власниками будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10.07.2008 року(а.с.14-15) Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] з 2021 відключено від системи газопостачання методом відрізки. (а.с.19) Згідно повідомлення споживачу [PERSON] про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 31.07.2019 станом на 31.07.2019 за особовим рахунком [NUMBER] накопичена заборгованість за послуги газопостачання в сумі 3196,25 грн на показання лічильника № 12040893 -163118,24 м. куб. на дату 31.07.2019.(а.с.24) Згідно повідомлення споживачу [PERSON] про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 16.11.2016 станом на 16.11.2016 за особовим рахунком [NUMBER] накопичена заборгованість за послуги газопостачання в сумі 3460,74 грн на показання лічильника № 12040893 -16357 м. куб.(а.с.26) Згідно повідомлення про розірвання (припинення) типового договору розподілу природного газу Оператору газорозподільної системи «Львівгаз» , встановлено, що укладений між сторонами Типовий договір розподілу природного газу є розірваним з моменту підписання даного повідомлення. Дане повідомлення підписане 10.10.2022. (а.с.25) 29.10.2021 Камянка-Бузьким районним судом за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Львігаз» було винесено судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь стягувача заборгованості за розподіл природного газу в сумі 778,09 грн та судовий збір 227,00 грн. 12.01.2022 ухвалою Камянка-Бузького районного суду Львівської області за заявою [PERSON] судовий наказ було скасовано. 05.05.2023 за заявою ТзОВ «Львівгаз збут» було винесено судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь ТзОВ «Львівгаз збут» заборгованості за спрожитий газ в сумі 3023,22,інфляційні втрати в сумі 465,61 грн та 3% річних- 147,23 грн. судовий збір 268,40 грн. Судовий наказ був виданий 28.09.2023. 10.11.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сокіл В.І. відкрито виконавче провадження про примусове виконання судового наказу № 446/979/23 виданого 28.09.2023 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Львівгаззбут» в сумі 3806,81 грн та 268,40 судового збору. 10.11.2023 приватним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних втрат виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника основної винагороди. 26.12.2023 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що основний борг ,основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження стягнуто з боржника [PERSON] у повному обсязі. 28.12.2023 ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області за заявою [PERSON] скасовано судовий наказ виданого 28.09.2023 у справі № 446/989/23 про стягнення із [PERSON] на користь ТзОВ «Львівгаз збут» заборгованості за спожитий газ в сумі 3023,22,інфляційні втрати в сумі 465,61 грн та 3% річних- 147,23 грн. судовий збір 268,40 грн. Як вбачається із довідки АТ «Комерційний банк «Приватбанк» від 11.01.2024 із картки яка належить позивачу було стягнуто кошти : 15.11.2023-2872,52 грн; 13.12.2023-2093,80 грн; 23.12.2023 -1052,56 грн.(а.с.12) Як видно із виписки по картковому рахунку АТ «Комерційний банк «Приватбанк» 08.02.2024 на картку [PERSON] двома платежами було здійснено безготівкове зарахування (повернення) коштів на суму 881,24 грн та 3193,97 грн.(а.с.11) Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно положення ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зобов`язання з відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати, завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз положень ст. ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання з відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 у справі №761/12945/19. Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини. Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.09.2020 у справі № 329/382/19. Звертаючись до суду із позовом позивач [PERSON] вказував про те, що відповідачі АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та ТзОВ «Львівгаз Збут» звертаючись до суду із заявами про видачу судових наказів діяли протиправно. На думку позивача подаючи заяви про видачу удових наказів відповідачі знали про те, що у нього відсутня заборгованість, нарахування заборгованості було проведено неправильно а також не враховано те, що газопостачання до його будинку було припинено. Такими неправомірними діями відповідачів йому завдано матеріальної та моральної шкоди. Суд не погоджується із твердженнями позивача враховуючи наступне. Щодо позовних вимог про визнання дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Львігаз» протиправними Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується що за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Львігаз» Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області було видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] в користь АТ «Львівгаз» заборгованості за розподіл природного газу в сумі 778,09 грн. 12.01.2022 такий наказ було скасовано та жодних стягнень за вищевказаним наказом проведено не було, відтак не встановлено яке саме право позивача було порушено. Звертаючись до суду із заявою про видачу наказу АТ «Оператор газорозподільної системи «Львігаз» було подано відповідну довідку про наявність заборгованості на та підставі чого судом і був виданий судовий наказ. Відтак, на думку суду в ході розгляду справи не встановлено протиправної поведінки відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львігаз» не встановлено вини відповідача у завданні шкоди позивачу, відтак не встановлено яке саме право позивача було порушено. А тому на думку суду вимога позивача про визнання дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Львігаз» протиправними на думку суду до задоволення не підлягає. Щодо позовної вимоги про визнання дій ТзОВ «Львівгаззбут» протиправними. 05.05.2023 за заявою ТзОВ «Львівгаз Збут» було видано судовий наказ про стягнення із із [PERSON] заборгованість за спожитий газ в сумі 3193,97 грн., інфляційні втрати в сумі 465,61 грн та 3% річних- 147,23 грн. судовий збір 268,40 грн. З урахуванням основної суми винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження із [PERSON] було стягнуто 5015,73 грн. Ухвалою суду від 28.12.2023 такий судовий наказ було скасовано. Після скасування даного судового наказу відповідачем- ТзОВ «Львівгаз Збут» повернуто кошти позивачу в сумі 4057,21 грн., що не заперечується сторонами. На думку суду скасування судового наказу не свідчить про неправомірність дій АТ «Львігаз»,оскільки такий наказ було скасовано за заявою [PERSON] який заперечував наявність та розмір заборгованості. Відтак, скасування судового наказу свідчить про незгоду позивача із наявним боргом та не доводить вчинення протиправних дій відповідачем АТ «Львівгаз» Щодо тверджень позивача [PERSON] про те, що його будинок з 2021 року був від`єднаний від газопостачання а тому винесення судового наказу у 2023 є неправомірними, то на думку суду таке спростовується розрахунком заборгованості з якої зокрема вюачається, що така виникла ще до 2021. Як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини щодо послуг з розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого, Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. Так, відповідно до абз. 1 п. 9 Глави 6 Розділу VI Кодексу ГРС припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача. Фактичне споживання позивачем природного газу підтверджується відповідним розрахунком заборгованості та повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 16.11.2016 та 31.07.2019. Із поданого розрахунку заборгованості та повідомлень про наявну заборгованість,які подані самим позивачем, судом встановлено що на момент припинення газопостачання у 2021 у позивача вже була заборгованість за спожитий газ. Відтак, позовна вимога [PERSON] щодо визнання ТОВ «Львівгаз збут» протиправними на думку суду не підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальної шкоди На підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України під шкодою необхідно розуміти комплекс негативних наслідків, які виникають у зв`язку з порушенням. Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Суд враховує правову позицію, викладеної у постановах Верховного Суду 08.05.2018 у справі № 920/316/17, від 21.12.2018 у справі № 920/31/18, згідно з якою причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності, і він полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Абзацом другим підпункту 1 пункту 2 глави 6 розділу XI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що якщо безпідставне припинення газопостачання завдало споживачеві матеріальної та/або моральної шкоди, оператор ГРМ відшкодовує її у добровільному порядку або за рішенням суду. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Суд зазначає про те, що оскільки судовий наказ був скасований вже після його виконання а АТ «Львівгаз» повернуло кошти стягнуті за судовим наказом в сумі 4075,21 грн., залишись не повернута сума в розмірі 940,52 грн. яка була стягнута з позивача та яку позивач просить стягнути із відповідачів,як завдану йому матеріаальну шкоду. В ході розгляду справи встановлено, що судовий наказ від 05.05.2023 перебував на виконанні у приватного нотаріуса виконавчого округу Львівської області Сокіл В.О. Як видно із матеріалів виконавчого провадження ВП №73297399 з урахуванням суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження загальна сума стягнення становила 5015,73 грн. Приватним виконавцем було стягнуто із [PERSON] вищевказано суму та після скасування судового наказу [PERSON] повеврнуто 4075,21, грн. Витрати виконавчого провадження в розмірі 940,52 [PERSON] повернето не було. Саме ця сума на думку позивача є матеріальною шкодою яка йому завдана. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження", кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч. 2 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження"). Сттатею 45 Закону України "Про виконавче провадження" визначений порядок розподілу стягнутих з боржника грошових сум. Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження", розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення. Згідно приписів ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Таким чином, Законом України "Про виконавче провадження" визначений порядок виплати виконавцем стягнутих з боржника грошових коштів. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження та постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами. Крім того, відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження " у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Відтак, встановлено що кошти в сумі 940,52 грн які були стягнуті із [PERSON] є витратами виконавчого провадження а тому не являються завданою шкодою та не можуть бути стягнутими із відповідачів. Отже, позовна вимога [PERSON] про стягнення із відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 940,52 грн. до задоволення не підлягає. На думку суду в ході розгляду справи не встановлено причинного зв`язку між протиправними діями відповідачів АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та ТзОВ «Львівгаз Збут» щодо завдання шкоди [PERSON] , що є обов`язковою умовою настання деліктної відповідальності. Щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд приходить до наступних висновків. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи. Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин чи фактів, за яких особа може стверджувати або ж вважати, що їй заподіяно моральної шкоди. Поза розумним сумнівом є те, що усвідомлення факту порушення свого права викликає у будь-якої особи певні негативні емоції, переживання, страждання, тощо, тривалість, інтенсивність і глибину яких можна визначити лише опосередковано через фактичні обставини. Тобто, існує презумпція заподіяння моральної шкоди. Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Одночасно, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зроблено висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. [PERSON] як на підставу стягнення моральної шкоди вказував про те, що у зв`язку з неправомірними діями відповідачів щодо нарахування йому заборгованості у нього погіршився стан здоров`я, він змушений звертатись до лікарів та постійно вживати ліки. Також зазначив про те, що йому постійно телефонують невідомі особи на телефон із погрозами та вимогами сплатити заборгованість, а відтак це все в сукупності впливає на його психологічний стан, а тому просив стягнути з відповідачів 200000 гривень моральної шкоди. На думку суду позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає , оскільки не доведено причинно наслідкового зв`язку із діями відповідачів та завдання позивачу моральної шкоди. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів які б підтвердили факт погіршення його стану здоров`я та того що такі зміни відбулись через дії відповідачів. Щодо дзвінків позивача із вимогами сплатити заборгованість то на думку суду позивачем не доведено, що саме представники відповідачів вчиняють такі неправомірні дії. Разом із тим судом відзначає про те, що позивач має право звернутись у правоохоронні органи щодо таких дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши подані докази, суд встановив, що в ході розгляду справи не доведена протиправна поведінка відповідачів у правовіднисинах що виникли між стронами, позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо вчинення таких неправомірних дій відповідачами та завдання йому матеріальної та моральної шкоди, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - напозивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки, в задоволенні позову відмовлено повністю, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed