Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1206. Від шлюбу дітей не мають. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року у справі № 753/20298/24 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Під час перебування у шлюбі, а саме 18 березня 2023 року, за договором купівлі продажу №Д-230075, укладеним із ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП», подружжям було придбано автомобіль Nissan Qashqai 1.3 MHEV 158 XTRONIC 2WD ACENTA, кузов № [NUMBER] , вартістю 1 143 740,00 грн. Відповідно до вказаного договору платником за автомобіль виступав [PERSON] . Автомобіль був зареєстрований на Відповідача. Відповідно до довідки сервісу "опендатабот" автомобіль Nissan Qashqai кузов № [NUMBER] був зареєстрований 06.04.2023 і присвоєно державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС № 31/1764АЗ?14635?2025 від 10.06.2025, автомобіль Nissan Qashqai кузов № [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . На даний час транспортним засобом користується відповідач. Позивач не заперечує проти залишення автомобіля за нею, однак просить здійснити поділ майна шляхом стягнення з відповідача компенсації у розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля. Позивач замовив у ТОВ «АГЕНСТВО ЕКСПЕРНОЇ ОЦІНКИ УКРАЇНИ» проведення транспортно-товарознавчого експертизи щодо автомобіля. Відповідно до Висновку експерта №17/06-01 від 17.06.2025 року за результатами проведення транспортно товарознавчого експертизи вартість автомобіля «NISSAN QASHQAI», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 17.06.2025 р., становить: 1 103 880,00 грн (один мільйон сто три тисячі вісімсот вісімдесят грн 00 коп). Шлюбний договір між позивачем та підповідачем не укладався. Добровільно Відповідач поділ автомобіля здійснити відмовляється, на контакт також не йде. На підставі вищевикладеного позивач просить: 1. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на транспортний засіб Nissan Qashqai номер кузова [NUMBER] , 2022 року випуску, держаний номер якого [NUMBER] . 2. Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Nissan Qashqai номер кузова [NUMBER] , 2022 року випуску, держаний номер якого [NUMBER] в розмірі 551 940,00 грн. 3. Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору, а також витрати на проведення експертизи. Ухвалою суду від 01.07.2025 у справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження. 02.07.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання, за змістом якої та просила суд відмовити позивачеві у відкритті провадження у справі, долучити докази до матеріалів справи, та скасувати ухвалу суду від 01.07.2025. 17.07.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив, за змістом якого відповідач частково не погоджується з заявленими позовними вимогами, а саме: відповідач погоджується з позовними вимогами щодо визнання за позивачем права власності на спірний транспортний засіб, а у задоволенні інших позовних вимог просить відмовити. Так, 28.11.2025 між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1206. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2024 року у справі № 753/20298/24 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 18.03.2023 року відповідачем укладено із ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП» договір купівлі-продажу №Д-230075 автомобіля Nissan Qashqai 1.3 MHEV 158 XTRONIC 2WD ACENTA, кузов № [NUMBER] , вартістю 1 143 740,00 грн. Зазначений автомобіль 06.04.2023 року був переданий відповідачу ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП» на підставі видаткової накладної № РА 230406001 та акту передачі-прийому. Право власності на зазначений автомобіль зареєстровано за відповідачем. Зазначений автомобіль відповідач придбала за особисті та зароблені трудовою діяльністю кошти, за винятком 58 000,00 грн, які позивач сплатив самостійно. Укладаючи договір, відповідач визначила платником за договором позивача, оскільки як на момент прийняття рішення щодо придбання автомобіля, так і на момент придбання автомобіля переважну більшість часу знаходилась і знаходиться на момент подання відзиву в Республіці Польща, де вона тимчасово проживає та працює, з огляду на небезпечність перебування в Україні у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України. Оплата за договором здійснювалась наступним чином: оскільки після підписання договору, відповідач одразу поїхала до Республіка Польща, то перші платежі здійснювалися позивачем, як платником за договором. Так, 18.03.2023 року ним було перераховано 58 000,00 грн на банківський рахунок ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП», як внесений завдаток за передбачений договором автомобіль та 28.03.2023 року було здійснено два банківські платежі: на суму 166 650,00 грн та 399 000,00 грн - ці кошти є особистими коштами відповідача. Так, відповідач до шлюбу з позивачем мала автомобіль Hyundai Getz 2006 (державний номер [NUMBER] ), який вона продала в 2012 році в сумі 8 000 доларів, а також подаровані кошти відповідачу її матір`ю [PERSON] , 1954 р. н. в сумі 12 000 доларів. Оскільки довіреність за якою відповідач відчужила автомобіль Hyundai Getz 2006 втрачено тому обставини дарування коштів можуть бути підтвердженні матір`ю відповідача [PERSON] , 1954 р.н. під час розгляду справи в суді. Про те, що позивач знав, що ці кошти є особистими коштами відповідача, засвідчує серед іншого переписка, яка здійснювалась позивачем та відповідачем, через канал-месенджер «Telegram», яка надається як доказ до цього відзиву. Залишок вартості автомобіля за договором, відповідач сплачувала самостійно. Зокрема, 04.04.2023 року та 05.04.2023 року вона здійснила два банківські платежі на суму 100 000,00 грн та 70 000,00 грн, а 06.04.2023 в сумі 350 090,00 грн відповідач сплатила готівкою через касу ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП». Ці кошти відповідач отримала внаслідок банківського депозиту, а також кредиту, який їй надало підприємство, на якому вона працює, для придбання спірного автомобіля. Кредит, який відповідач отримала на підприємстві, відповідач сплачувала, щомісячно зі своєї заробітної плати. Крім того, відома відповідачу заробітна плата позивача була мінімальною. Поважних причин для неотримання достатнього самостійного заробітку (доходу) позивач не мав: він не навчався, не вів домашнє господарство, дітей у них з відповідачем не було, не хворів. За час спільного проживання позивач жив у квартирі відповідача, користувався всіма благами, на які остання заробляла. Навіть тоді, коли одразу після повномасштабного вторгнення росії в Україну, відповідач виїхала до Республіки Польща, відповідач постійно привозила зароблені нею кошти в Україну, створюючи тим самим сімейний бюджет, оскільки гарно заробляла та вміла економити на собі, обмежувалась вкрай необхідним. За період шлюбу, відповідач займала посаду директора ТОВ «Софілайт-К», а після повномасштабного вторгнення, то переїхала на тимчасове проживання в Республіка Польща та влаштувалась в компанію ТОВ «NOVA ELECTRO». Середньомісячний дохід складає 60 000,00-65 000,00 грн. Також відповідач вказує, що позивач «користувався» щирими почуттями відповідача. І, як наслідок, відповідач подарувала позивачу свій автомобіль, який був її особистою власністю і який вона придбала ще до шлюбу. Крім того, відповідач вказує, що позивач таємно привласнив грошові кошти відповідача, які були її заощадженнями у сумі 8 000,00 доларів і 2 000,00 євро, що становлять 433 220,00 грн. Підсумовуючи, відповідач просила суд: визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право приватної власності на транспортний засіб Nissan Qashqai номер кузова [NUMBER] , 2022 року випуску, держаний номер якого [NUMBER] ; в інших позовних вимогах позивачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) - відмовити; судові витрати зі сплати судового збору, а також витрати позивача на проведення ним експертизи залишити за позивачем; стягнути зі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) понесені нею витрати на проведення експертиз. 22.07.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, та наполягає на задоволенні власних позовних вимог у повному обсязі. 24.07.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 28.07.2025 до суду від представника відповідача надійшли заперечення, за змістом яких остання наполягає на аргументах, викладених у відзиві на позовну заяву. 08.08.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 10.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. 16.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання. 18.09.2025 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідача. 09.10.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи. 14.10.2025 до суду від позивача надійшло заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. 21.10.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про виклик свідка. 22.10.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відмову у відкритті провадження, зважаючи на приписи ст. ст. 27, 175 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи, зважаючи на приписи ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив на позовну заяву до матеріалів справи, зважаючи на приписи ст. 179 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено письмові заперечення відповідача від 28.07.2025 до матеріалів справи з огляду на приписи ст. 180 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування доказів з огляду на приписи п. 1 ч. 2 ст. 84 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів від 24.07.2025, згідно з приписами ст. 83 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача про долучення доказів від 08.08.2025, згідно з приписами ст. 83 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача про долучення доказів від 10.09.2025, згідно з приписами ст. 83 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача про долучення доказів від 22.10.2025, згідно з приписами ст. 83 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви відповідача про виклик свідка. Ухвалою суду від 23.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи. Ухвалою суду від 23.10.2025 підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. Судове засідання 12.11.2025 було знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю головуючого судді Сирбул О. Ф. у розгляді кримінальної справи як слідчого судді. 13.11.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про виключення доказів з матеріалів справи. Ухвалою суду від 26.11.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи клопотання позивача про виключення доказів з матеріалів справи. У судовому засіданні 26.11.2025 представник позивача позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні 26.11.2025 позивач підтримав позицію свого представника та вказав, що спірний транспортний засіб відповідач вивезла у Польщу у кінці 2024 року. У судовому засіданні 26.11.2025 представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні 26.11.2025 було оголошено перерву у зв`язку з графіком судових засідань. У судовому засіданні 11.12.2025 судом з`ясовано обставини та досліджено докази. У судовому засіданні 11.12.2025 позивач та представник позивача позовну заяву підтримали та просили задовольнити. У судовому засіданні 11.12.2025 представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.11.2015, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1206 (а. с. 11, том 1). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2024 у цивільній справі № 753/20298/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1206 - розірвано; шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Вказане рішення набрало законної сили 31.12.2024 (а. с. 16-17, том 1). 18.03.2023 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № Д-230075, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЙ АВТО ГРУП" (продавець), [PERSON] (покупець), [PERSON] (платник) відповідачпридбала транспортний засіб "Nissan Qashqai 1.3 MHEV 158 XTRONIC 2WD ACENTA", номер кузова [NUMBER] , 2022 року випуску (а. с. 19-27, 132-140, том 1). Вказаний транспортний засіб був зареєстрований на відповідача 06.04.2023, що підтверджується відповіддю заступника начальника Головного сервісного центру МВС Демінської Г. (а. с. 36-37, том 1). Згідно з висновком експерта ТОВ «Агенство експертної оцінки України» № 17/06-01 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, середньоринкова вартість транспортного засобу марки Nissan Qashqai, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , колір: сірий, 2022 року випуску, станом на дату проведення експертизи 17.06.2025 становить 1103880,00 грн (а. с. 38-58, том 1). Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено ч. 4 ст. 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Відповідач не надала суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі. Доводи відповідача, що більшу частину коштів на придбання автомобіля їй надала її мати не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Таким чином, суд дійшов до висновку, що оскільки транспортний засіб Nissan Qashqai, номер кузова [NUMBER] , 2022 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , придбаний за час зареєстрованого шлюбу, він є предметом спільної сумісної власності подружжя, і відповідач не спростувала належними та допустимими доказами цю презумпцію. Разом з тим, судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 , за якою апеляційний суд вважав, що оскільки відповідач не дав згоди на викуп у позивачки її частки у праві спільної сумісної власності подружжя та неспроможний сплатити їй грошову компенсацію за цю частку, то примушування до викупу та виплати компенсації порушуватиме права відповідача і становитиме для нього надмірний тягар. Із цим висновком суду апеляційної інстанції Велика Палата Верховного Суду не погоджується. У спорі, в якому особа просить суд припинити її (а не відповідача) право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та виплатити грошову компенсацію вартості цієї частки, немає необхідності в отриманні згоди відповідача на таке припинення права позивача, а також у внесенні відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (…).Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року) (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). Позивач [PERSON] подаючи позов надав суду висновок експерта ТОВ «Агенство експертної оцінки України» № 17/06-01 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, за яким середньоринкова вартість транспортного засобу марки Nissan Qashqai, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , колір: сірий, 2022 року випуску, станом на дату проведення експертизи 17.06.2025 становить 1103880,00 грн Відповідач [PERSON] до відзиву надала письмову консультацію, виконану ФОП [PERSON] щодо ймовірної величини ринкової вартості транспортного засобу Nissan Qashqai 1.6 2WD CTV SE, за змістом якої середньоринкова вартість аналогічного транспортного засобу у відповідності до БА № 141 становить 434 560,00 грн. Суд надає перевагу висновку експерта ТОВ «Агенство експертної оцінки України» № 17/06-01, оскільки вказане дослідження було здобуто в ході проведення транспортно-товарознавчої експертизи. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсації 1/2 частини вартості транспортного засобу, що склаладє 551 940,00 грн (1 103 880,00 : 2 = 551 940,00). Тому позов з урахуванням наведеного підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 5 519,40грн. Ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У пункті 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься роз`яснення щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи. Відповідно до п. 35 Постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (ст. 141 ЦПК України в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Дослідивши надані представником позивача документи та наявні у справі докази, судом встановлено, наявний обґрунтований рахунок вартості послуг експерта щодо проведеної експертизи з урахуванням складності справи. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 16 від 20.06.2025 оплачено витрати за проведення експертизи за договором № 16 від 17.06.2025 в розмірі 4 000,00 грн. Суд вважає, що зазначені витрати в розмірі 4 000,00 грн є співмірними із складністю справи, часом, витраченим експертом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих експертами послуг. Таким чином, згідно вимог ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 000,00 грн понесених витрат на оплату за проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

Outcome: approved