Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Представник ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договорам в загальному розмірі 92 279 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.04.2021 між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір №732245236 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 22 000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 0.34 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику. 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №732245236 від 01.04.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 145 від 03.08.2021 року.05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №732245236 від 01.04.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року. 04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю. Відповідно до Реєстру боржників від 04.06.2025 року до Договору факторингу №04/06/25-Ю, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 92 279 грн., з яких 22 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 70 279 грн. - сума заборгованості за відсотками. Проте, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість не сплачує. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідачки на користь товариства заборгованість за кредитним договором №732245236 від 01.04.2021 у розмірі 92 279 грн. 01 вересня 2025 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що вона не була належним чином повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні. Також зазначає, що розмір нарахованих відсотків є надмірним. Позовні вимоги визнає в сумі 33 000 грн., з яких 22 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11 000 грн. заборгованість за відсотками. Витрати на правничу допомогу вважає необґрунтованими, а судовий збір просить стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 08 вересня 2025 року представник позивача подав відповідь на відзив в яких зазначила, що вимоги є обґрунтованими та розрахунок здійснено у відповідності до кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, просила розгляд справи проводити без її участі. Щодо винесення заочного рішення не заперечив. Відповідачка у відзиві зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом встановлено, що 01.04.2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , був укладений кредитний договір №732245236 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 22 000 грн. строком на 30 днів зі сплатою 0,34 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит (а.с.22-24). Кредитний договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV38SF3, який було відправлено їй на номер мобільного телефону, вказаний у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 01.04.2021 року, в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №732245236 від 01.04.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 145 від 03.08.2021 року . 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №732245236 від 01.04.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року. 04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю. Відповідно до Реєстру боржників від 04.06.2025 року до Договору факторингу № 04/06/25-Ю, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 92 279 грн., з яких 22 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 70 279 грн. - сума заборгованості за відсотками. Кредитний договір №732245236 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 22 000 грн. укладено строком на 30 днів зі сплатою 0.34 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику. Згідно пункту 1.4.3. у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду (30 днів) без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною (0.34%) та індивідуальною (0,85%) процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 1,70% процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно розрахунку заборгованості за період із 01.04.2021 року по 30.04.2021 вбачається, що відповідачка кредит не повертала. Оскільки, за умовами Кредитного договору відповідачка отримала кредитні кошти (тіло кредиту) у розмірі 22 000 грн. та користувалася ними, борг в цій сумі визнає, отже фактичний розмір заборгованості за тілом кредиту становить 22 000 грн., що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути з відповідачки відсотки в сумі 70 279 грн. В той же час, суд уповноважений самостійно перевірити розрахунки позивача та зобов`язаний встановити дійсні обставини справи. Суд не погоджується із розрахунком позивача в частині заборгованості за відсотками. Як вбачається із умов договору його строк дії становить із 01.04.2021 по 30.04.2021 року, тобто 30 днів. Умовами договору передбачено дисконтну відсоткову ставку 0.34% щодня, індивідуальну 0,85%, стандартну 1,70%. В даному випадку слід застосувати стандартну відсоткову ставку в розмірі 1,70% в день, оскільки відповідачка жодних сплат заборгованості не здійснювала, дисконтний період не продовжувала. Отже, враховуючи зазначені обставини розмір відсотків за період із 01.04.2021 по 30.04.2021 року нараховувався в розмірі 374 грн. щодня та складає 11 220 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 33 220 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн., то суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19). Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги від, відповідно до якої ТОВ «Фінансова компанія «Юніт Капітал» доручає, а адвокатське бюро «Тараненко та партнери» приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу щодо захисту прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції судів загальної юрисдикції, зокрема, у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, актом прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість послуг становить 7000 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню в сумі 33 220 грн., то суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2519 грн. 97 коп., що є пропорційним до розміру задоволених вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, оскільки позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого останнім судового збору (2422,40 грн.), а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 872 грн. 05 коп. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. На підставі викладеного,

Outcome: partial