Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач, за представництва адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, за зміненою підсудністю у відповідності до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно рішення Вищої ради правосуддя № 2584/0/15-24 від 29.08.2024 внаслідок припинення роботи Селидівського міського суду Донецької області з об`єктивних причин неможливості здійснення ним правосуддя в умовах воєнного стану, який продовжено до 03 лютого 2026 року, звернулася до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 17 липня 1999 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя між подружжям не склалось, через відмінність характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та довіри, а також конфлікти та недомовленості. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами припинені, сторони спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Вважає, що примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2025 року зазначена справа розподілена та передана судді Колесніченко О.В. 12 листопада 2025 року. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 12 листопада 2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача з Єдиного державного демографічного реєстру, а також інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери щодо зареєстрованого місця проживання позивача та відповідача, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, разом з позовом подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилася. 02 грудня 2025 року на електронну пошту суду від відповідача надійшла заява, в якій вона позов визнала, а також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 липня 1999 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 371, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), залученим до матеріалів справи в оригіналі (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10,11). Сімейне життя не склалося через відмінність характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та довіри. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, подружжя проживає окремо та не ведуть спільного господарства. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved