Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2011. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 09.04.2024 шлюб між сторонами було розірвано, дитину залишено проживати з батьком. В травні 2023 року позивач із сином у зв`язку із війною, переїхали проживати на західну Україну, в с. Стовпець, а відповідачка залишилася проживати в Херсонській області. Вже більше року відповідачка не з`являється у житті дитини, не телефонує, не пише, зовсім не виконує своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у навчанні, Крім того, відповідачка не приймає жодної участі в матеріальному забезпеченні дитини. Тому, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 1.2. Відповідачка правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористалася. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.07.2024 було зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати інформацію, чи входить [PERSON] до переліку ВПО (із зазначенням адреси проживання та засобів зв`язку). 11.12.2024 судом повторно винесено увалу та зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати необхідну інформацію, встановлено строк виконання ухвали - до 24.12.2024. Ухвалою суду від 26.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.03.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, зокрема і шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України. Заяв та клопотань не надала, відзиву не надіслала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В судовому засіданні представник позивача адвокат Альонова М.Б. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що сторони перебували у шлюбі, який у 2024 році був розірваний. За час шлюбу у них народився син [PERSON] . З початком військових дій на території України, у 2023 році сторони змушені були роз`їхатися і позивач переїхав проживати у с. Стовпець Дубенського району разом із сином [PERSON] . Відповідачка разом із старшим сином залишилася проживати за місцем їхньої попередньої реєстрації у Херсонській області і подальше її місцезнаходження позивачу не відоме. З 2023 року відповідачка жодним чином не цікавилася життям свого сина, чи він навчається, який його стан здоров`я і чи взагалі дитина є доглянута та забезпечена. До сьогоднішнього дня відповідачка не виходить на зв`язок, не цікавиться життям своєї дитини і враховуючи положення ст. 164 СК України є всі підстави для позбавлення її батьківських прав. Тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що з бувшою дружиною взагалі не підтримує жодного зв`язку, вона не телефонує ні йому, ні дитині. Від спільних знайомих йому стало відомо, що відповідачка проживає за кордоном, ніби в Польщі. Коли він вирішив переїхати на Західну Україну, відповідачка залишилася в Херсонській області зі своїм сином від першого шлюбу, а їхня спільна дитина поїхала з ним. Роз`їхалися у вересня місяці 2023 року, з того часу жодного разу не спілкувалися і не бачилися. Також вказав, що він офіційно працевлаштований, працює у ФГ «Відродження» у с. Стовпець, різноробочим, отримує мінімальну заробітну плату. Також має підсобне господарство та отримує виплати як ВПО. Тому просив позов задовольнити. Представник Органу опіки та піклування Вербської сільської ради Мельничук М.В. позовну заяву підтримав та вказав, що орган опіки вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Дитина - [PERSON] на територію Вербської сільської ради переїхав у 2023 році. Дитиною повністю опікується батько, він влаштував сина в школу, підписав декларацію із сімейним лікарем, знайшов помешкання та забезпечив базові потреби дитини та умови, в яких дитина на даний час проживає. З 2023 року матір дитини не виходила на зв`язок, ця особа органу опіки взагалі не відома, два роки матері в житті дитини не має. Протягом двох років орган опіки спостерігає за цією сім`єю, як батько виконує свої обов`язки, які успіхи дитини в школі, і [PERSON] за цей час не телефонувала ні до дирекції шкоди, ні до сімейного лікаря і не цікавилася дитиною. Питання позбавлення відповідачки батьківських прав було розглянуто на комісії і органом опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Також, було заслухано думку дитини: [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що останній раз маму бачив, ще коли вони разом були у Херсонській області, у 2022 році. Коли тато вирішив переїхати, він захотів поїхати з ним. Чому мама з ними не поїхала, не знає. Номера телефону матері у нього не має, вони взагалі не спілкуються. З братом старшим також не підтримують ніяких зв`язків. З татом у нього відносини хороші, підтримує його у даній ситуації. Маму бачити не хоче. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 09.04.2024 розірвано. (а.с.13-15). Також, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Згідно Актів обстеження умов проживання сім`ї від 08.02.2024, від 20.05.2024 та від 14.01.2025 встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з батьком у [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, у поведений косметичний ремонт. У дитини є окрема кімната, місце для навчання, наявна їжа, одяг, дитина забезпечена шкільним приладдям. Стосунки у сім`ї доброзичливі. Батько сам виховує малолітнього сина, добросовісно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, матір дитини не відвідує , перебуває за кордоном, не приймає участі у вихованні сина, не спілкується ні з чоловіком, ні з дитиною, матеріально родину не підтримує (а.с.17, 18, 68). [PERSON] навчається у 6 класі Стовпецького ліцею Вербської сільської ради. З 01.09.2023. Згідно наданої навчальним закладом характеристики, дитина є ВПО, проживає з батьком у с. Стовпець. Батько цікавиться навчанням та поведінкою сина, іде на контакт з вчителями та адміністрацією ліцею. Мама хлопчика жодного разу не брала участі в освітньому процесі, не цікавилася навчанням та поведінкою сина, не відвідувала батьківські збори, жодного разу не спілкувалася з класним керівником та адміністрацією закладу освіти з приводу навчання дитини. Дані обставини також підтверджуються наданою вказаним навчальним закладом довідкою від 15.01.2025 (а.с.33, 66). [PERSON] проживає у [ADDRESS] . До складу його сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] та племінник [PERSON] , [INFO] , який перебуває у полоні. Сім`я зареєстрована у [ADDRESS] , є внутрішньо переміщеними. Дані обставини підтверджуються довідкою Стовпецької сільської ради №66 від 26.08.2024 (а.с.38). Згідно довідки Стовпецької сільської ради №65 від 26.08.2024, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні свого батька, [PERSON] (а.с.37). Згідно інформації, наданої Управлінням соціального захисту населення Дубенської міської ради від 14.10.2024, [PERSON] не перебувала і не перебуває в управлінні на обліку внутрішньо переміщених осіб (а.с.44). Згідно відомостей, внесених до Єдиної інформаційної бази про внутрішньо переміщених осіб станом на 23.12.2024, інформація щодо [PERSON] відсутня, про що свідчить відповідь Міністерства соціальної політики України (а.с.52). Згідно характеристики, наданої Вербською сільською радою від 15.01.2025, [PERSON] внутрішньо переміщена особа з Херсонської області, прибув на територію громади 14.10.2022. За час проживання на території сільської ради зарекомендував себе з позитивної сторони. Самостійно виховує сина [PERSON] , 2012 року народження. Мати за час проживання сина на даній території, дитину не відвідувала і участі у вихованні не приймала. [PERSON] працює в ФГ «Відродження» (а.с.64). Відповідно до інформації, наданої Вербською амбулаторією загальної практики сімейної медицини від 14.01.2025, [PERSON] протягом 2023-2024 років не відвідувала лікарів Вербської АЗПСМ спільно із своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , не цікавилася у сімейного лікаря про здоров`я дитини, не була присутня на профілактичних оглядах (а.с.65). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Вербської сільської ради від 21.01.2025 визнано неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачкою та вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.63). IV. Норми права, які застосував суд. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] , з 2023 року на приймає жодної участі у його вихованні, не цікавиться його життям та здоров`ям, і подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини. Під час розгляду справи судом встановлено, що родина проживала у Херсонській області на території ведення активних бойових дій та у жовтні 2022 року батько з сином переїхав на Дубенщину , де і проживають на даний час. При цьому мати хлопчика з сином не поїхала, залишилася у Херсонській області, а зі слів позивача, на даний остання перебуває за межами України. де перебуває матір дитини, - суду невідомо, за півтора роки на зв`язок і судом вона не вийшла, з дитиною не бачилась. Вже більше двох років [PERSON] не проживає зі своїм сином, не спілкується з ним та не підтримує жодного зв`язку. Вказані обставини також підтвердив представник органу опіки та піклування, який вказав, що дана сім`я протягом двох років перебуває під спостереженням органу опіки як ВПО і протягом цього часу [PERSON] жодного разу в житті дитини не з`являлася, не телефонувала до дирекції навчального закладу та до сімейного лікаря щодо навчання чи стану здоров`я хлопчика. Крім того, судом було заслухано думку сина сторін [PERSON] , який підтвердив, що з часу переїзду з матір`ю жодного зв`язку не підтримує, вони не спілкуються ніяк - навіть телефоном, і в даній ситуації він повністю підтримує свого батька. Враховуючи, що відповідачка не виконує батьківські обов`язки та не бажає спілкуватися з сином, тому є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] . 5.2 Суд роз`яснює [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. 5.3 Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліментів, при вирішенні спору суд враховує що незалежно від того, проживають батьки дітей разом чи окремо, незалежно від характеру їх взаємовідносин, але той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний допомагати утримувати її і забезпечувати належні умови проживання та виховання, створювати обстановку для гармонійного розвитку. І той факт, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб неповнолітньої дитини, можливостей відповідача, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у такому розмірі що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, неповнолітньої дитини та відповідачки. 5.4 В підсумку суд позовні вимоги задовольняє. 5.5.Частина 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн., які в разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідачки. 5.6. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідачки в порядку ст.141, 142 ЦПК України 1211,20 грн. грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved