Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

09 грудня 2025 року в.о. медичного директора з стаціонарної роботи Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» Пєнцова О. звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з заявою, в якій просить продовжити примусову госпіталізацію [PERSON] без її згоди у психіатричний стаціонар КНП ХОР «ОКПЛ № 3» у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , була госпіталізована 09 липня 2025 року о 00.11 годині в КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3». Направлення на госпіталізацію було видане 08.07.2025 лікарем БШД № 310 [PERSON] , який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв?язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює ії безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, що призводить суттєву шкоду її здоров?ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні о 00.11 годині 09 липня 2025 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 09.07.2025 [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у складі: медичного директора О. Сніжко, зав. відділенням Ю. Тимченко, лікарем відділення [PERSON] . Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі тяжкої розумової відсталості внаслідок синдрома [PERSON] з вираженою соціальною та трудовою дезадаптацією та порушеними формами поведінки, в результаті чого була госпіталізована примусово в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», у зв?язку з повною безпорадністю та неспроможністю задовольнити свої життєво важливі потреби та небезпекою для себе та оточуючих (була психомоторно-збуджена, імпульсивна, агресивна, кидалася в бійку, на зауваження не реагувала, розтрощила меблі в кватирі). Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 18.07.2025 року, відносно [PERSON] застосовано примусову госпіталізацію. У відділенні пацієнтка безпорадна, повністю обслуговується медичним персоналом. Фізіологічні виправлення не контролює. На питання не відповідає. Мова рудиментарна. Звернення розуміє не завжди. Інструкції виконує лиш елементарні, тільки із власної волі. Періодично стереотипно розгойдується, прагне сидіти на підлозі, лягає на чужі ліжка, часто відмовляється від їжі, вимагає солодкі напої та солодощі. Увага притягується на вкрай короткий час. Рівень розвитку інтелектуально-когнітивних здібностей виявити не надається можливим. Навички самообслуговування не сформовані (не вміє користуватися ложкою, не стежить за особистою гігієною, не вміє користуватися туалетним папером). Потребує постійної сторонньої допомоги. Соціально дезадаптована. Некритична до власного стану. Наразі брат хворої подальшою її долею не цікавиться. У відділенні пацієнтку не відвідує. На телефонні дзвінки з лікарями не виходить. О 11 год. 00 хв. 09.12.2025 пацієнтка повторно оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» у складі: в.о. медичного директора О. Пенцовою, зав. відділенням Ю. Тимченко, лікарем відділення [PERSON] та прийшла до висновку, що потрібне продовження лікування [PERSON] в умовах психіатричного стаціонару у зв?язку з її безпорадністю та неспроможністю задовольнити свої життєво важливі потреби. У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр [PERSON] підтримала заяву та викладені в ній доводи. Зазначила, що станом на час розгляду справи [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих. Пояснила, що її лікування можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки вона страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, та потребує примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Представник лікарні заперечував можливість амбулаторного лікування [PERSON] . Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви про продовження примусової госпіталізації [PERSON] до лікарні. Представник [PERSON] в судовому засіданні також не заперечував проти задоволення заяви лікарні. [PERSON] в судовому засіданні була не контактною через свою хворобу. Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши думки учасників процесу, які не заперечували проти розгляду заяви за відсутності [PERSON] , враховуючи той факт, що дана особа повідомлена належним чином, суд дійшов висновку про можливість розглянути дану заяву за відсутності [PERSON] . Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі тяжкої розумової відсталості внаслідок синдрома Дауна мозаічної форми з вираженою соціальною, побутовою та трудовою дезадаптацією та порушеними формами поведінки, в результаті чого потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», у зв?язку з повною безпорадністю та неспроможністю задовольнити свої життєво важливі потреби. З вказаного акту також вбачається, що госпіталізація в психіатричний стаціонар повторна. Хворіє з дитинства. Стоїть з народження на обліку у невропатолога за місцем проживання. У 2009 в медико-генетичному центрі м. Харкова був вставлений діагноз: синдром Дауна, мозаїчна форма. 3 13.02.200 отримувала допомогу, як інвалід дитинства. Повністю опікувалася матір?ю. 26.05.2021 року знову оглянута комісією ЛКК у Куп?янській міській лікарні була встановлена 1 група підгрупа Д, по діагнозам: синдром Дауна, мозаічна форма. Тяжка розумова відсталість (F72). Системне недорозвинення мовлення (F80). В січні 2025 звернулася знову до Міжобласного спеціалізованого медико-генетичного центру - центру рідкісних (орфанних) захворювань діагностована трисомія 21, регулярна форма. Ожиріння ІІ класу (+29.6 кг), Аменорея. Погіршення стану з весни 2025 після смерті матері. Стала психомоторно - збуджена, імпульсивна, агресивна, кидалася в бійку, на зауваження не реагувала. Зі слів брата, напередодні госпіталізації розтрощила меблі в квартирі. 09.07.2025 була госпіталізована до 7 п/в КНП ХОР «ОКПЛ №3» у зв?язку з безпорадністю та станом небезпечним для себе та оточуючих з застосуванням примусової госпіталізації. Оглянута на ЛКК та документи скеровані до суду. 18.07.2025 Салтівським районним судом ухвалено рішення, яким застосовано відносно [PERSON] примусову госпіталізацію у закладі з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом на строк що не перевищує 6 місяців. У відділенні пацієнтка безпорадна, повністю обслуговується медичним персоналом. Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 18.07.2025 року відносно [PERSON] застосовано примусову госпіталізацію у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на строк, що не перевищує шість місяців. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Розолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд дійшов висновку щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу у формі тяжкої розумової відсталості внаслідок синдрома Дауна мозаічної форми з вираженою соціальною, побутовою та трудовою дезадаптацією та порушеними формами поведінки, в результаті чого потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», у зв?язку з повною безпорадністю та неспроможністю задовольнити свої життєво важливі потреби. На момент звернення лікарні із даною заявою, її психічне захворювання достовірно доведено висновком комісії лікарів, який був досліджений в судовому засіданні, захворювання є тяжким психічним захворюванням, яке створює небезпеку як для оточуючих, так і для само [PERSON] і захворювання залишається стабільно стійким. Крім того, суд вважає, що психічне захворювання [PERSON] є важким відповідно до акту комісії лікарів від 09.12.2025 року, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення його здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. В судовому засіданні під час відеоконференції [PERSON] через свою хворобу була не контактною, не могла говорити з судом. У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого вона представляє безпосередню небезпеку для себе, безпорадна і не може самостійно задовольнити основні життєві потреби. . Оцінюючи докази у сукупності суд дійшов висновку про доведення того факту, що наявне у [PERSON] психічне захворювання обумовлює небезпеку для неї самої та оточуючих, а тому вона потребує продовження примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар без її згоди для проходження лікування у примусовому порядку. Враховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для продовження госпіталізації [PERSON] до лікарні у примусовому порядку без її згоди. Судом в порядку ч. 4 ст. 342 ЦПК України було перевірено зовнішний вигляд та стан [PERSON] , які не свідчать про застосування до неї насильства під час примусової госпіталізації, заяв від неї або її адвоката про таке насильство до суду не надходило. Також суд роз`яснює учасникам справи, що відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України Про психіатричну допомогу клопотання про припинення госпіталізації в примусовому порядку можуть направлятися до суду особою, яку було госпіталізовано в примусовому порядку, або її законним представником через кожні 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про продовження такої госпіталізації.

Outcome: approved