Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

ТОВ «Фінпром Маркет» через свого представника Гедзь О.В. звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 73924113 у розмірі 16379,54 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4836,74 грн., заборгованість за процентами - 5743,00 грн., заборгованість за комісією - 1350,00 грн., заборгованість за процентами нарахованими за понадстрокове користування кредитними коштами - 4449,80 грн., а також просить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.01.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит № 73924113, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 9000,00 грн., на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,25 % в день та комісією за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми наданого кредиту (що в грошовому виразі складає 1350,00 грн., який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 05663. 26.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 26/06/25, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «Фінпром Маркет» Права Вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 22/08/25-02 від 22.08.2025 року до договору факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025 року, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16379,54 грн., з яких: 4836,74 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5743,00 грн. сума заборгованості за процентами, 4449,80 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитними коштами, 1350,00 грн. - комісія за надання кредиту. Після відступлення права вимоги відповідачем не здійснено сплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в результаті чого він допустив заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Ухвалою суду від 16.09.2025 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 07.10.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідачки адвоката Гончара В.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд у задоволенні позову, оскільки вважає, що позивачем не доведено, що між відповідачем та первісним кредитором укладено кредитний договір за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, ознайомлення та погодження відповідачем, як позичальником, з умовами договору, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору дотримано вимог, передбачених ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Вказує, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, як і наявність заборгованості за кредитним договором. Також зазначає, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, не може бути належним доказом та допустими доказом у справі, оскільки лише банківська виписка з рахунків позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку. 13.10.2025 року від представника позивача адвоката Темченко Ю.О. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що посилання представника відповідача на не укладення договору позики № 73924113 є необґрунтованими, оскільки вказаний договір відповідачем підписано (акцептовано) оферту одноразовим ідентифікатором - 05663, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору, а тому між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Щодо доказів отримання відповідачем коштів за договором позики вказує, що у матеріалах справи є: довідка АТ «Таскомбанк», що підтверджує перерахування коштів та лист позикодавця ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту відповідача коштів. Також вказує, що відповідач доказів на підтвердження або спростування позовних вимрг до відзиву долучено не було (виписку із карткового рахунку відповідача, в якій відображено отримання/неотримання кредитних коштів, відповіді банку про не належність зазначеної у договорі картки відповідачу, доказів не укладення зазначеного договору), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами позивача. Ухвалою суду від 24.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Ткаченко Ю.О. про витребування доказів, витребувано у АТ «ПриватБанк» інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 04.01.2025 року по 07.01.2025 року. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до приписів ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно вимог ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. За змістом ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, у приписах ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - цедомовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). За змістом ч.ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 04.01.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 9000,00 грн., на строк 30 днів, зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми наданого кредиту (що в грошовому виразі складає 1350,00 грн.), дата повернення кредиту 02.02.2025 року, денна процентна ставка 0,75%, проценти за понадстрокове користування кредитом 4,00% в день, орієнтовна загальна вартість кредиту 11025,00 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%. Відповідно до підписаної сторонами таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки до вказаного кредитного договору, період кредитування становить з 04.01.2025 по 02.02.2025, загальна вартість кредиту 11025,00 грн, з яких: 9000,00 грн. сума кредиту, 675,00 грн. проценти за користування кредитом, 1350,00 грн. комісія за надання кредиту. Реальна річна процентна ставка 1186,17%. У додатковій угоді № 14129936 від 02.02.2025 року до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року сторони домовились продовжити строк кредитування на 30 днів на таких умовах: строк кредитування 60 днів, дата повернення кредиту 04.03.2025 року, денна процентна ставка 1,00%, орієнтовна загальна вартість кредиту 13522,50 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 1235,07%. Відповідно до підписаної сторонами таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки до вказаного кредитного договору, період кредитування становить з 04.01.2025 по 04.03.2025, загальна вартість кредиту 13522,50 грн, з яких: 9000,00 грн. сума кредиту, 3172,50 грн. проценти за користування кредитом, 1350,00 грн. комісія за надання кредиту. Реальна річна процентна ставка 1235,07%. У додатковій угоді № 14381729 від 04.03.2025 року до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року сторони домовились продовжити строк кредитування на 30 днів на таких умовах: строк кредитування 90 днів, дата повернення кредиту 03.04.2025 року, денна процентна ставка 1,00%, орієнтовна загальна вартість кредиту 15270,75 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 997,20%. Відповідно до підписаної сторонами таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки до вказаного кредитного договору, період кредитування становить з 04.01.2025 по 03.04.2025, загальна вартість кредиту 15270,75 грн, з яких: 9000,00 грн. сума кредиту, 4920,75 грн. проценти за користування кредитом, 1350,00 грн. комісія за надання кредиту. Реальна річна процентна ставка 997,20%. У додатковій угоді № 14619635 від 03.04.2025 року до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року сторони домовились продовжити строк кредитування на 17 днів на таких умовах: строк кредитування 107 днів, дата повернення кредиту 20.04.2025 року, денна процентна ставка 1,00%, орієнтовна загальна вартість кредиту 16093,00 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка 882,79%. Відповідно до підписаної сторонами таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки до вказаного кредитного договору, період кредитування становить з 04.01.2025 по 20.04.2025, загальна вартість кредиту 16093,00 грн, з яких: 9000,00 грн. сума кредиту, 5743,00 грн. проценти за користування кредитом, 1350,00 грн. комісія за надання кредиту. Реальна річна процентна ставка 882,79%. Згідно довідки про ідентифікацію, якою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтвердило, що клієнт [PERSON] ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України. Ідентифікація клієнта здійснювалась при укладенні, зокрема, договору: № 73924113, одноразовий ідентифікатор - 05663, час відправки ідентифікатора позичальнику - 04.01.2025 року 09:45:37, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [INFO] . Згідно інформаційної довідки № 37965/47.1. від 01.09.2025 року АТ «Таскомбанк» 04.01.2025 року о 09:46:13 було здійснено переказ грошових коштів на картку [NUMBER] у розмірі 9000,00 грн., код авторизації 751067. Згідно інформаційної довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251103/88480-БТ від 11.11.2025 року на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунку за період з 04.01.2025 по 07.01.2025 року на картку № [NUMBER] було зарахування коштів на суму 9000,00 грн. від 04.01.2025 року. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 22.08.2025 заборгованість відповідачки становить 16379,54 грн., з яких: 4836,74 грн. заборгованість за кредитом, 5743,00 грн. проценти за користування кредитом, 4449,80 грн. проценти за понадстрокове користування кредитом, 1350,00 грн. комісія за надання кредиту. 26.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 26/06/25, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «Фінпром Маркет» Права Вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 22/08/25-02 від 22.08.2025 року до договору факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025 року, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 73924113 від 04.01.2025 року в сумі 16379,54 грн., з яких: 4836,74 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 5743,00 грн. сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 4449,80 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 1350,00 грн. комісія за надання кредиту. Кількість днів просрочення виконання договірних зобов`язань -124 днів. З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113, який підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - 05663. Також за допомогою електронного підпису одноразовими ідентифікаторами були підписані додаткові угоди до договору та додатки до додаткових угод. Отже, із досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, із наведеного слідує, що відповідачка уклала із ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також суд зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачкою у судовому порядку не оспорювались. Крім того, доводи відзиву на позовну заяву про те, що позивачем не надано належних доказів переказу грошових коштів, відхиляються судом, оскільки інформаційною довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251103/88480-БТ від 11.11.2025 року підтверджено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 04.01.2025 року було зарахування коштів у розмірі 9000,00 грн.. Номер електронного платіжного засобу, на який перераховані кошти, відповідає номеру, зазначеному у розділі 12 договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року. Доказів, що картка № [NUMBER] не належить відповідачці, матеріали справи не містять. Отже, із наведеного слідує, що позивачем доведено видачу кредитних коштів відповідачці згідно укладеного договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року у розмірі 9000,00 грн.. З огляду на викладене, суд вважає, що доводи представника відповідачки у відзиві на позовну заяву про те, що позивачем не доведено факт укладення між відповідачкою та первісним кредитором договору № 73924113 від 04.01.2025 року за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, перерахування та отримання кредитних коштів є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачкою не лише отримано кошти, а й здійснювалось часткове погашення кредитної заборгованості, так 02.02.2025 року було погашено 675,00 грн. тіло кредиту, 04.03.2025 року було погашено 2497,50 грн. тіло кредиту та 03.04.2025 року було погашено 990,76 грн. тіло кредиту, а разом було погашено тіло кредиту на суму 4163,26 грн. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. За наведених обставин, позивачем надано достатні докази на підтвердження укладення договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року та порушення відповідачкою умов даного договору. Так, за умовами договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року було передбачено надання кредитних коштів в розмірі 9000,00 грн.. При цьому факт видачі [PERSON] кредитних коштів в розмірі 9000,00 грн. шляхом перерахування на банківську платіжну картку № [NUMBER] підтверджений належними доказами. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення ТОВ «Фінпром Маркет» факту отримання 04.01.2025 року [PERSON] від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» кредитних коштів в розмірі 9000,00 грн., які в добровільному порядку відповідачкою повернуті лише частково у розмірі 4163,26 грн., а тому решта кредитних коштів у розмірі 4836,74 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ ТОВ «Фінпром Маркет», яке набуло право вимоги. Щодо заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у розмірі 5743,00 грн., суд зазначає таке. У розділі 2 кредитного договору № 73924113 від 04.01.2025 року, додаткових угодах та таблицях обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки до вказаного кредитного договору сторони обумовили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення, на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом. У таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка є додатком № 1 до додаткової угоди № 14619635 від 03.04.2025 року до договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року, яку [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором, сторони погодили, що за період строку кредитування з 04.01.2025 року по 20.04.2025 року, розмір процентів за користування кредитними коштами, які мала сплатити кредитодавцю відповідачка, становить 5743,00 грн.. Отже, позовна вимога про стягнення із відповідачки на користь позивача 5743,00 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами підлягає до задоволення. Щодо нарахування та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 4449,80 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» нарахувало проценти за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 4449,80 грн. за період 21.04.2025 року по 13.05.2025 року, тобто після закінчення строку кредитування (20.04.2025 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що: «можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, у розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Суд, аналізуючи зміст кредитного договору та додаткових угод, норми закону, які регулюють спірні правовідносини, а також правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду доходить висновку, що установлені товариством проценти за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 4449,80 грн. не є мірою відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, а тому не підлягають нарахування поза межами строку кредитного договору, у зв`язку з чим у задоволенні позовної вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» щодо стягнення із відповідачки заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитними коштами у розмірі 4449,80 грн., слід відмовити. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідачки заборгованості по комісії, суд виходить з наступного. Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно умов договору, комісія пов`язана з наданням кредиту: 15,00% від суми наданого кредиту та в грошовому виразі складає 1350,00 грн.. За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд діййшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії за надання кредиту, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які кредитодавцем нараховувалася комісія, позивачем суду не надано. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено плату за послуги, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення пункту 2.2.4 кредитного договору № 73924113 від 04.01.2025 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за надання кредиту, є нікчемним і не потребує визнання недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача комісії в розмірі 1350,00 грн. за кредитним договором № 73924113 від 04.01.2025 року. З огляду на наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73924113 від 04.01.2025 року у розмірі 10579,74 грн., з яких: 4836,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5743,00 грн. - заборгованість за проценти за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» підлягають задоволенню частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 1564,87 грн. (розмір заявлених вимог - 16379,54 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 10579,74 грн. (64,6 %), розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом - 2422,40 грн. (2422,40 х 64,6 % : 100 % = 1564,87). За правилом п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представник позивача адвокат Ткаченко Ю.О. надала до суду договір про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року, ордер на надання правничої допомоги від 03.09.2025 року та витяг з Акту № 1-ФП від 04.09.2025 року про приймання наданої правничої допомоги від 04.09.2925 року за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року. Крім того, надано платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 579938899.1 від 05.09.2025 року, згідно якої ТОВ «Фінпром Маркет» заплатило кошти у розмірі 234000,00 грн. Призначення платежу: оплата згідно акту № 1 -ФП приймання наданої правничої допомоги від 04.09.2925 року за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року без ПДВ. Проаналізувавши надані суду документи, суд вважає, що такі види послуг адвоката, як: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу,визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначних справах для формування позовної заяви, що не передбачено вимогами закону, як передумова для звернення до суду - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви, складання та оформлення процесуальних документів, проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів. Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані позивачу, не відповідають критерію «неминучості», охоплені за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу. Отже, суд виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру за конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка понесені позивачем є 3000 грн., враховуючи, що адвокат участі у судовому засіданні не брала. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, згідно договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року, а саме на суму 1938,00 грн. (3000,00 х 64,6 % : 100 % = 1938,00). На підставі наведеного та

Outcome: partial