Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у квітні 2025 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 100412310 від 09.02.2022 року в розмірі 12838,00 грн.; за договором позики № 74889355 від 12.02.2022 року в розмірі 5955,40 грн.; за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2920418 від 09.02.2022 року в розмірі 48401,00 грн., а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.02.2022 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» договір про споживчий кредит № 100412310. Зазначений договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі та доступний через сайт та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору, Порядку (технології) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Згідно з умовами кредитного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надає [PERSON] кредит у сумі 9800,00 грн., а остання зобов`язується повернути кошти та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. 16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні їй права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Оскільки, станом на день пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за договором про споживчий кредит № 100412310 від 09.02.2022 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 12838,00 грн., з яких: 9800,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2058,00 грн. заборгованість за відсотками; 980,00 грн. заборгованість за комісією. До того ж, 12.02.2022 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 74889355 від 12.02.2022 року. На умовах, встановлених договором, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений договором строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за договором позики № 74889355 від 12.02.2022 року у загальному розмірі 5955,40 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1955,40 грн. сума заборгованості за відсотками. Оскільки, станом на день пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за договором позики № 74889355 від 12.02.2022 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 5955,40 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1955,40 грн. сума заборгованості за відсотками. Окрім цього в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 09.02.2022 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» кредитний договір № 2920418 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.02.2022 року. Укладення Договору здійснено сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Сredit7». 17.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17052023, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників згідно реєстру, у тому числі за договором № 2920418 про надання споживчого кредиту від 09.02.2022 року. Оскільки, станом момент пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за договором № 2920418 про надання споживчого кредиту від 09.02.2022 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 48401,00 грн., з яких: 10000,00 грн. заборгованість за кредитом; 38401,00 грн. відсотки за користування кредитом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик до суду за останньою відомою адресою реєстрації місця проживання відповідача та опублікування оголошення відповідачу про дату та час судового засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст.130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст.280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Статтями 13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Судом встановлено, що 09.02.2022 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» договір про споживчий кредит № 100412310. Згідно п.п. 1.2 Кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 9800,00 (дев`ять тисяч вісімсот) гривень. Відповідно до п.п 1.3 1.4 Кредитного договору, кредит надається загальним строком на 90 днів з 09.02.2022 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 11.03.2022 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 60 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 10.05.2022 року (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 11.03.2022 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 10.05.2022 року (останнього дня строку кредитування). У відповідності до п. 1.5 Кредитного договору, загальні витрати позичальника за пільговий період складають 5390,00 грн. в грошовому виразі та 20587,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 34790,00 грн. в грошовому виразі та 1440,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 15190,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 44590,00 грн. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період, так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п. 1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з наявними схемами кредитування, отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору № 100412310 від 09.02.2022 року, відповідач підтвердила, що умови договору їй зрозумілі та підтверджує, що договір адаптовано до її потреб та фінансового стану, а інформація надана їй кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Факт виконання ТОВ «Мілоан» прийнятих на себе зобов`язань, визначених п. 2.1 договору про споживчий кредит № 100412310 від 09.02.2022 року підтверджується платіжним дорученням № 39550538 від 09.02.2022 року про перерахування грошових коштів в сумі 9800,00 грн. на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , призначення платежу «кошти згідно договору 100412310». 16.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні їй права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно п. 1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Акту приймання-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу від 16.07.2024 року та Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] в сумі 12838,00 грн., з яких: 9800,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2058,00 грн. заборгованість за відсотками; 980,00 грн. заборгованість за комісією. Додатково судом встановлено, що 12.02.2022 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 74889355 від 12.02.2022 року. Так, договір позики № 74889355 про надання споживчого кредиту від 12.02.2022 року і таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит було підписано за допомогою одноразового ідентифікатора Ic4LRBSgab. Відповідно до п. 1 Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений договором строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Параметри та умови позики, порядок і графік повернення та сплати процентів, визначено п. 2 Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 74889355 від 12.02.2022 року: сума позики 4000,00 грн.; строк позики/строк договору (первісний строк кредитування) 30 днів; процентна ставка (базова) /день, % 1,99%. процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, % (не застосовується в період карантину) 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка, % - 3,71%; орієнтовна загальна вартість позики 4012,00 грн. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за договором позики № 74889355 від 12.02.2022 року у загальному розмірі 5955,40 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1955,40 грн. сума заборгованості за відсотками. При цьому, судом встановлено, що позивачем надано лише витяг з Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, у зв`язку із чим відсутня можливість встановити строк дії даного договору, а також поширення його положень на факт переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] за договором позики № 74889355 від 12.02.2022 року. Надані позивачем копії Додаткової угоди № 2 від 28.07.2021 року та Додаткової угоди № 12 від 27.10.2023 року не містять положень щодо пролонгації дії або вказівки на термін дії Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, що унеможливлює встановлення факту правомірності переходу права вимоги від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». До того ж, позивачем не надано підтвердження факту надання (перерахування) кредитних коштів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Первісним кредитором) на користь [PERSON] на умовах, визначених договором позики № 74889355 від 12.02.2022 року, зокрема й перерахування коштів у сумі 4000,00 грн. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , вказану в п. 28 договору. Окрім цього судом встановлено, що 09.02.2022 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» кредитний договір № 2920418 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.02.2022 року. Укладення Договору здійснено сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Сredit7». Так, договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2920418 від 17.05.2023 року, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту було підписано за допомогою одноразового ідентифікатора С743. Згідно п. 2.1 Договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. 17.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17052023, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників згідно реєстру, у тому числі за договором № 2920418 про надання споживчого кредиту від 09.02.2022 року. Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 17052023 від 17.05.2023 року та Витягу з реєстру боржників від 17.05.2023 року, ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за договором № 2920418 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.02.2022 року до [PERSON] в сумі 48401,00 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 38401,00 грн. сума заборгованості за відсотками. У той же час, позивачем не надано підтвердження факту надання (перерахування) кредитних коштів ТОВ «Лінеура Україна» (Первісним кредитором) на користь [PERSON] на умовах, визначених договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2920418 від 09.02.2022 року, зокрема й перерахування коштів у сумі 10000,00 грн. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , вказану в п. 2.1 договору. Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Вивчивши надані суду докази, враховуючи, що договір факторингу, у встановленому законом порядку, не визнаний недійсними, суд вважає, що позивач довів наявність у відповідача кредитної заборгованості за договором, укладеним з первісними кредитором та наявність права вимоги за ними у позивача. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. В силу ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст. 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст. 638 ЦК України). Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), так згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч.6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на вказане вище, суд вважає, що між сторонами правомірно укладений договір позики в електронній формі та у відповідності до вимог закону. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, у тому числі Закону України «Про електрону комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, суд зазначає, що в статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» перелічена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Зокрема, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Судом встановлено, що зміст зобов`язання в наведених договорах викладено досить зрозуміло, що дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договорів зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю. Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, умови кредитного договору та договору факторингу, які дають право ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, суд вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за основною сумою боргу за Договором про споживчий кредит № 100412310 від 09.02.2022 року в сумі 9800,00 грн. та заборгованість по відсоткам у сумі 2058,00 грн. Разом з тим в частині стягнення суми заборгованості за простроченою комісією за надання кредиту у розмірі 980,00 грн. за Договором про споживчий кредит № 100412310 від 09.02.2022 року, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено відсутність доказів про те, що комісійна винагорода за надання кредиту включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць. У відповідності до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, суд вважає, що у стягненні заборгованості за комісією за надання кредиту слід відмовити. Щодо стягнення заборгованості за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 74889355 від 12.02.2022 року в сумі 5955,00 грн. та за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2920418 від 09.02.2022 року суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Насамперед слід зазначити, що позивачем не надано підтвердження перерахування на користь відповідача та отримання останнім грошових коштів за наступними договорами: за Договором позики № 74889355 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 12.02.2022 року в сумі 4000,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] , вказаний у п. 28 Договору; за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2920418 від 09.02.2022 року в сумі 10000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний у п. 2.1 Договору. До того ж, повного тексту Договору Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», з якого вбачається строк дії даного договору, позивачем не надано. У наданих позивачем копіях Додаткової угоди № 2 від 28.07.2021 року та Додаткової угоди № 12 від 27.10.2023 року не містяться положення щодо пролонгації дії або вказівки на термін дії Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, що унеможливлює встановлення факту правомірності переходу права вимоги від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). За таких обставин, кредитний договір між кредитодавцем та позичальником є укладеним з моменту отримання кредитних коштів саме позичальником. В матеріалах справи відсутнє підтвердження факту отримання [PERSON] грошових коштів за Договором позики № 74889355 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 12.02.2022 року в сумі 4000,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] , вказаний у п. 28 Договору; за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2920418 від 09.02.2022 року в сумі 10000,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний у п. 2.1 Договору. Таким чином, укладення кредитного договору і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позові перед судом не доведено. Позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів отримання [PERSON] грошових коштів за Договором позики № 74889355 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 12.02.2022 року, Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2920418 від 09.02.2022 року, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вказаними кредитними договорами є необгрунтованими. Отже, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з [PERSON] заборгованості за основною сумою боргу за Договором про споживчий кредит № 100412310 від 09.02.2022 року в сумі 9800,00 грн. та заборгованість по відсоткам у сумі 2058,00 грн. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 98122 від 18.02.2025 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (11858,00/67194,40*100)= 17,65 %, отже 534,44 грн. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial