Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 13 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис №134, видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що у них з відповідачем від шлюбу двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак спільне життя у сторін не склалось. У позивача та відповідача виявились різні погляди на шлюб та сім`ю, зникло взаєморозуміння та почуття любові та довіри. Сторони припинили вести спільне господарство понад два роки тому, а понад два місяці проживають окремо. Тобто шлюб між сторонами фактично розпався та на сьогоднішній день існує лише формально, тому позивач вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. На підставі зазначеного просила шлюб між сторонами розірвати. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19.11.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Довгопола О.О. надала суду заяву, в якій зазначила, що відповідач вважає за необхідне сказати, що шлюбні відносини з позивачкою дійсно припинено, натомість це відбулось 13.11.2025 року, а не понад два місяці, коли після виниклих непорозумінь він переїхав жити окремо, а також, що відповідач проти розлучення не заперечує і просить позов задовольнити, оскільки не може примушувати дружину до дій, які суперечать її волі, та просить розгляд справи провести без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №134 від 13 лютого 2015 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 04 жовтня 2016 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1133, а також доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 грудня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1086. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем не ставиться питання про відновлення свого дошлюбного прізвища. Враховуючи, що відповідач не висловила своєї позиції з приводу зміни прізвища після розірвання шлюбу, суд дане питання не вирішує. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved