Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

В лютому 2025 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів в якій просила суд розірвати Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 19 лютого 2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В., зареєстрований в реєстрі за № 255; звільнити [PERSON] , [INFO] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) з 17 жовтня 2024 року від сплати аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., які стягуються на підставі рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року у справі №203/4342/22; стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення [PERSON] повноліття та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; надати [PERSON] дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , одночасно із зняттям з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору у розмірі 3633,60 грн. та витрати на правничу допомогу 25000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 10 грудня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 23 травня 2023 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . 19 лютого 2019 року між сторонами було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісяця. Весь цей час позивачка добровільно сплачувала відповідачу аліменти на утримання свого малолітнього сина [PERSON] , у зв`язку із чим відповідач не направляв до виконавчої служби на примусове виконання виконавчий лист. Таким чином, позивачка вважає, що відпали юридичні підстави для стягнення з неї на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Окрім того, наразі в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №22024040000000049 відповідача [PERSON] затримано 24 липня 2024 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Таким чином, оскільки їх спільний із відповідачем малолітній син [PERSON] , [INFO] , з 17 жовтня 2024 року постійно проживає разом з позивачем (матір`ю), між сторонами відсутня домовленість щодо добровільного розірвання вище зазначеного договору, відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію нового місця проживання дитини та наразі дитина перебуває на утриманні позивачки, у останньої виникла необхідність у зверненні до суду із даним позовом. 29 квітня 2025 року від відповідача до суду надійшли пояснення по справі в яких він зазначив, що до призначення рішенням суду стягнення аліментів з позивачки, вона не надавала жодної допомоги на утримання дитини, все матеріальне забезпечення здійснювалося лише відповідачем. З січня 2019 року відповідач разом з дитиною мешкали за адресою його батьків: [ADDRESS] , мати відвідувала дитину за домовленістю декілька разів на місяць. Після затримання відповідача, дитина продовжила проживати разом з батьками відповідача, а позивачка відвідувала дитину, після чого, як зазначив відповідач, позивачка насильно забрала дитину з місця його постійного проживання. Як вказує відповідач дитина бажає проживати разом з його батьками, а тому підстав для зміни місця проживання та перереєстрації дитини він не вбачає, як і підстав для розірвання договору. Окрім того, він не отримував жодних листів, заяв від [PERSON] чи її представника щодо розірвання договору та надання згоди на перереєстрацію дитини та дізнався про це лише після звернення до суду. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. 05 травня 2025 року від представника позивачки надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що надані відповідачем пояснення по справі не спростовують викладені в позовній заяві обставини. Зазначив, що фактично відповідач змусив позивачку укласти договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини та усіляким чином перешкоджав матері відвідувати та проводити час з дитиною. Наразі відповідач не в змозі повним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання та матеріального утримання дитини, тому позивачка звернулася до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо припинення стягнення аліментів, в іншій частині просив відмовити. Представник третьої особи Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надала заяву про розгляд справи без їх участі. Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №899, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . (а.с. 38) Після укладення шлюбу прізвище « [PERSON] » було змінено « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . (а.с. 37) 19 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, зареєстрований в реєстрі за № 255, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. (а.с. 46) Відповідно до п.1.3. Договору, місцем проживання дитини батьки визначили місцем проживання батька. Відповідно до п.4.3. Договору, за згодою сторін, в період дії договору, зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. 23 травня 2023 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №206/3417/22 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 69-70) Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року по справі №203/4342/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 10 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 61-66) Як вказує позивачка та підтверджується випискою по рахунку [PERSON] , остання добровільно сплачувала відповідачу аліменти на утримання свого малолітнього сина [PERSON] у розмірі 2000 грн. з червня 2023 року по серпень 2024 року. (а.с. 55-56) Так, згідно загальнодоступної інформації з Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на дату винесення рішення, відсутня інформація щодо примусового стягнення з [PERSON] , [INFO] аліментів за рішенням суду у справі №203/4342/22. (а.с. 67-68) Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного 06 грудня 2024 року головними спеціалістами Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Для дитини є окрема кімната обладнана необхідними меблями, є ліжко, письмовий стіл, шкільне приладдя та необхідний одяг.(а.с. 45) Згідно характеристики КП «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради №134 від 14 жовтня 2024 року [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою скарг та заяв від мешканців відносно позивачки не надходило. (а.с. 44) Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] (батька позивачки) останній не заперечує та надає згоду на постійне проживання [PERSON] разом з її сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 48) Згідно витягу з Реєстру територіальної громади №2024/014930348 [PERSON] з 11 грудня 2024 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 42) Згідно витягу з Реєстру територіальної громади №2024/015201091 [PERSON] зареєстрований з 11 жовтня 2017 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 43) Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 47) 13 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) в якій просила зареєструвати її сина [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . На що позивачці було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди батька на реєстрацію дитини. (а.с. 59-60) Зі змісту довідки Дніпровської початкової школи №98 Дніпровської міської ради від 19 грудня 2024 року №01-44/211 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , учень 4-В класу, згідно заяви матері на теперішній час навчається за дистанційною формою за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 57) Згідно листа ТОВ НВП «Медицинські системи і технології» GARVIS від 09 січня 2025 року №02а/25 [PERSON] 07 листопада 2024 року перебувала на консультації лікаря-педіатра разом з дитиною [PERSON] , [INFO] та укладення декларації. (а.с. 58) Крім того, згідно листа Дніпропетровської обласної прокуратури від 27 січня 2025 року №10-1800-25 у відповідь на адвокатський запит від 16 січня 2025 року встановлено, що в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №22024040000000049 відповідача [PERSON] затримано 24 липня 2024 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обрано [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначений запобіжний захід діє до теперішнього часу, [PERSON] утримується в установі виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України. В подальшому матеріали кримінального провадження стосовно [PERSON] виділено в окреме кримінальне провадження за №22024040000001472. Обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 та ч. 3 ст. 436-2 КК України направлено на розгляд до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. Судовий розгляд на теперішній час триває. (а.с. 78) 29 січня 2025 року позивачкою було направлено на адресу ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» Рогожину Роману Геннадійовичу лист про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, та надання письмової згоди на реєстрацію нового місця проживання дитини, однак відомостей про його отримання відповідачем суду не надано. (а.с. 79-82) Наразі спільний малолітній син позивачки та відповідача [PERSON] , [INFO] , з 17 жовтня 2024 року постійно проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, тому позивачка вважає, що відпали юридичні підстави для стягнення з неї на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. При цьому, відповідач маючи рішення суду про стягнення аліментів може в будь-який час ініціювати примусове стягнення. Між сторонами відсутня домовленість щодо добровільного розірвання вище зазначеного договору, відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію нового місця проживання дитини. У зв`язку з чим у [PERSON] задля захисту інтересів малолітньої дитини виникла необхідність у зверненні до суду із позовними вимогами щодо розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст.\~651\~Цивільного кодексу\~України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. На спростування доказів позивача відповідачем не надано жодного доказу. Зазначені вище факти та обставини у сукупності підтверджують факти ухилення відповідача від виконання ним своїх обов`язків за Договором щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 19 лютого 2019 року. Відтак, враховуючи пряме порушення приписів Договору від 19 лютого 2019 року, має місце порушення істотних умов договору однією із сторін, а тому спірний Договір слід розірвати. Отже, позовні вимоги в частині розірвання договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 19 лютого 2019 року підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про звільнення [PERSON] від сплати аліментів та стягнення аліментів з [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечуєтеся такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини е предметом їх основного піклування. Крім того, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу ст. ст. 267-271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. Так, рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року по справі №203/4342/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 10 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 61-66) Як вказує позивачка та підтверджується випискою по рахунку [PERSON] , остання добровільно сплачувала відповідачу аліменти на утримання свого малолітнього сина у розмірі 2000 грн. з червня 2023 року по серпень 2024 року. (а.с. 55-56) Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного 06 грудня 2024 року головними спеціалістами Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 45) Зі змісту довідки Дніпровської початкової школи №98 Дніпровської міської ради від 19 грудня 2024 року №01-44/211 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , учень 4-В класу, згідно заяви матері від 17 жовтня 2024 року на теперішній час навчається за дистанційною формою за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 57) Оскільки судом встановлено, що з 17 жовтня 2024 року дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про звільнення [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., які стягуються на підставі рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року по справі №203/4342/22, підлягають задоволенню. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, згідно листа Дніпропетровської обласної прокуратури від 27 січня 2025 року №10-1800-25 встановлено, що в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №22024040000000049 відповідача [PERSON] затримано 24 липня 2024 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обрано [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначений запобіжний захід діє до теперішнього часу, [PERSON] утримується в установі виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України. В подальшому матеріали кримінального провадження стосовно [PERSON] виділено в окреме кримінальне провадження за №22024040000001472. Обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 та ч. 3 ст. 436-2 КК України направлено на розгляд до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. Судовий розгляд на теперішній час триває. (а.с. 78) Таким чином, ураховуючи, що наразі відповідач перебуває в установі виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України та не здійснює свої обов`язки по утриманню дитини, які наразі повністю перейняла на себе позивачка. Відповідач є працездатним, на утриманні інших дітей не має, підстав для звільнення від сплати аліментів у зв`язку з його перебуванням в установі виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України суд не вбачає та приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 лютого 2025 року та до досягнення [PERSON] [INFO] , повноліття. Щодо вимоги про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька суд зазначає наступне. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного 06 грудня 2024 року головними спеціалістами Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Для дитини є окрема кімната обладнана необхідними меблями, є ліжко, письмовий стіл, шкільне приладдя та необхідний одяг.(а.с. 45) Проте, згідно витягу з Реєстру територіальної громади №2024/015201091 [PERSON] зареєстрований з 11 жовтня 2017 року за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 43) Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Спір щодо визначення місця проживання дитини наразі судом не розглядається, при цьому позивачка бажає зареєструвати дитину за місцем своєї реєстрації, оскільки дитина проживає разом з нею. Як передбачено частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з частиною 3 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Реєстрація місця проживання малолітньої дитини має значення не лише для забезпечення її права на дошкільну освіту, а є необхідною умовою реалізації низки інших основоположних прав дитини. Зокрема, наявність зареєстрованого місця проживання дитини забезпечує можливість доступу до медичного обслуговування, соціального захисту, участі в різних державних програмах підтримки дітей та сімей з дітьми, а також є підставою для оформлення відповідної документації в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах та організаціях. Таким чином, оформлення реєстрації місця проживання дитини є не лише обов`язком батьків, передбаченим законодавством, але й ключовим елементом реалізації гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод дитини Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 07.02.2022 р. №265 (далі - Порядок) «у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти». Пунктом 16 Порядку передбачено, що місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Відповідно до пункту 33 Порядку подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена Пунктом 3 статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за 7 згодою іншого з батьків або законних представників. Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем фактичного проживання матері, безумовно, суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Малолітній син сторін у справі - [PERSON] , [INFO] , на день розгляду справи досяг 10-річного віку, до [INFO] проживав разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] згідно домовленості між батьками. Наразі [PERSON] перебуває в установі виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, дитина не має змоги проживати разом з батьком та дозвіл на її реєстрацію за адресою матері батько не надає. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, які встановлені в ході судового розгляду, оскільки наразі дитина проживає з матір`ю, батько дитини перебуває в установі виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, то з метою найкращих інтересів дитини, місце проживання дитини має бути зареєстроване за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] , а тому позовні вимоги про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька підлягають задоволенню. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження здійснення позивачем відповідних витрат по сплаті зазначеного розміру правничої допомоги, суду надано Договір №67-24 про надання правової допомоги від 24 грудня 2024 року, Додаткову угоду до Договору №67-24 про надання правової допомоги від 24 грудня 2024 року, Акт прийому-передачі наданих послуг №1 від 24 грудня 2024 року, Рахунок-фактуру від 24 грудня 2024 року на суму 1000 грн., Акт прийому-передачі наданих послуг №2 від 16 січня 2025 року, Рахунок-фактуру від 16 січня 2025 року на суму 4000 грн., Акт прийому-передачі наданих послуг №3 від 31 січня 2025 року, Рахунок-фактуру від 31 січня 2025 року на суму 20000 грн. Виходячи з виконаних адвокатом послуг, розміру позовних вимог, складності справи, кількості витрачених адвокатом годин на надання правової допомоги позивачу, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем, на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. є неспівмірним зі складністю справи, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3633,60 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів . На підставі викладеного,

Outcome: approved