Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 51750,00 грн заборгованості за договором №\~7795117 від 16 квітня 2024 року, а також 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору, та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову ТОВ «Діджи Фінанс» вказувало, що 16 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] уклали договір №\~7795117, за умовами якого відповідач отримала 12500,00 грн. 27 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус України» уклали договір відступлення права вимоги №\~27.1124-Ф, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №\~7795117 від 16 квітня 2024 року. Загальна сума заборгованості за договором №\~7795117 від 16 квітня 2024 року становить 51750,00 грн, з яких 12500,00 грн заборгованість за тілом кредитом, 33000,00 грн заборгованості за нарахованими процентами, 6250,00 грн заборгованості за пенею. Ухвалою від 09 липня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився; звернувся до суду з заявою, у якій просив проводити розгляд справи без участі його представника. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Так, основними доводами відповідача, який не погоджується з вимогами позивача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, є недоведеність факту перерахування коштів. Відповідач зазначає, що лист ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» є неналежним доказом перерахування коштів; цей документ не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів, так само як і розрахунку заборгованості, графіку погашення платежів, виписки по кредитному договору, позивачем не надано. Окрім того, відповідач зазначає, що є дружиною військовослужбовця, тому на неї поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а нараховані відсотки є незаконними та підлягають списанню. Відповідач вказує, що нарахування комісії за договором у сумі 6250,00 грн є незаконним, посилаючись на норму частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Також відповідач звернувся до суду з заявою про зменшення витрат на правничу допомогу. Вказав, що сума 6000,00 грн є непропорційною, та такою, що підлягає зменшенню, враховуючи складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом на надання професійної правничої допомоги; просив суд зменшити її до 3000,00 грн. Позивач подав відповідь на відзив, у якому, зокрема, зауважив про підтвердження перерахування кредитних коштів та заявленої суми заборгованості належними та допустимим доказами, нарахування відсотків відповідно до умов договору та в межах встановлених ним строків, а також обґрунтоване нарахування відповідачу штрафних санкцій. Окрім того, надав додаткові пояснення, в яких заперечував наявність підстав для застосування щодо спірних правовідносин пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», посилаючись на не поширення його дії на спірних період. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №\~675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №\~675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За правилом частини восьмої статті 11 Закону №\~675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону №\~675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Суд установив, що 16 квітня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи уклали електронний договір №\~7795117 про надання споживчого кредиту. Електронний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С1405». Відповідач отримав кредит у сумі 12500,00 грн на свою платіжну карту №\~ [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №\~76537 від 06 грудня 2024 року (а.\~с.\~33). Як убачається з виписки, наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 12 листопада 2025 року, 16 квітня 2024 на картковий рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти у сумі 12500,00 грн. Відповідно до пункту 1.2 договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором; сума кредиту 12500,00 грн (пункт 1.3 договору). За положеннями пункту 1.4 договору кредит надається строком на 360 днів; детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в договорі. У споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених договором, на підставі звернення до товариства у паперовій або електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. Згідно з пунктом 1.5 договору тип процентної ставки фіксована: стандартна процентна ставка становить 2,20 % у день, що застосовується у межах строку кредиту, знижена процентна ставка 0,022% в день. 27 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус України» уклали договір відступлення права вимоги №\~27.1124-Ф, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №\~7795117 від 16 квітня 2024 року. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Доводи відповідача про відсутність належних первинних документів, зокрема виписки з особового рахунку клієнта, є помилковим, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Щодо незаконності нарахування відсотків та штрафу за кредитом суд зазначає наступне. Як убачається з документів, наданих відповідачем, [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з довідкою Військової частини від 29 жовтня 2025 року, сержант [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині. Відповідно до витягу з наказу командира цієї Військової частини № 15 від 07 березня 2022 року солдат [PERSON] 07 березня 2022 року прибув з метою забезпечення оборони держави. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №\~2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Пункт 15 статті 14 цього Закону було викладено у наведеній редакції на підставі Закону України від 11 квітня 2024 року №\~3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2025 року. Проценти за договором нараховані за період із 16 квітня 2024 року по 14 серпня 2024 року, отже, лише нараховані за період із 16 квітня 2024 року по 17 травня 2024 року проценти підлягають стягненню з відповідача. Щодо вимоги позивача про стягнення пені, суд зазначає наступне. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким, зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено новими пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі вищевикладеного, вимога в частині стягнення з відповідача пені у сумі 6250,00 грн задоволенню не підлягає. Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення договору №\~7795117 від 16 квітня 2024 року між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем у вигляді заборгованості за тілом кредиту у сумі 12500,00 грн та процентам за користування кредитом у сумі 8525,00 грн. З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позову. Щодо зменшення витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, позивач згідно з вимогами статті 134 ЦПК України, у позовній заяві зазначив про понесені витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви договір про надання правничої допомоги № 42649746. Водночас суд враховує викладені у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №\~826/15063/18 висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, за якими: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial