Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

У червні 2025 року до суду звернулась [PERSON] , [INFO] , із заявою про надання права на шлюб з [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона в 2021 році почала зустрічатись з [PERSON] , [INFO] , між ними виникли теплі та щирі стосунки та почуття любові один до одного. В лютому 2025 року [PERSON] зробив заявнику пропозицію одружитись, яку вона прийняла. З січня 2025 року вони почали проживати разом та бажають офіційно зареєструвати шлюб, проте при зверненні до Самарівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), їм було відмовлено у прийомі заяви та реєстрації шлюбу, у зв`язку з тим, що вік [PERSON] на момент звернення складає 16 років. Реєстрація шлюбу з [PERSON] є необхідною, має виняткове значення та відповідає інтересам заявника, оскільки вони кохають один одного, планують о майбутнє разом та створили сім`ю, у зв`язку з чим бажають жити як офіційні чоловік та дружина. Оскільки, [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом, тому заявник зазначила про спільне бажання якнайшвидше зареєструвати з ним шлюб. Ухвалою судді від 08.07.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку окремого провадження. У судове засідання з`явилась [PERSON] , яка підтримала свою заяву та наполягала на її задоволенні. Суду зазначила, що до січня 2025 року вона проживала у м. Миргород разом з матір`ю, [PERSON] , де закінчила середню гімназію № 3 (9 класів). Батьки з 2021 року розлучені, її батько [PERSON] , [INFO] , проживає у м. Львові. У 2023 році [PERSON] вступила до КЗО «Самарівське професійно-технічне училище» Дніпропетровської обласної ради, де навчається безкоштовно, дистанційно. Протягом 2023-2025 років під час відвідування м. Самар почала зустрічатись з [PERSON] . Зі слів [PERSON] , їй відомо, що він з 12 років не проживає разом зі своїми батьками через складні сімейні відносини. З 2025 року заявник і [PERSON] почали проживати разом за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір оренди вказаної квартири. За користування вказаною квартирою сплачує [PERSON] , який постійно перебуває на військовій службі. Протягом першого півріччя 2025 року [PERSON] систематично відвідувала його у м. Львові, коли він перебував в учбовому центрі. Зараз [PERSON] , постійно перебуває на бойових позиціях та прибути в судове засідання не має можливості. Мати та батько, з 2023 року та по цей час допомагають матеріально та перераховують кошти їй на картку. [PERSON] також фінансово допомагає, [PERSON] неофіційно працює продавцем та отримує дохід в розмірі 12 тисяч гривень Батьки не заперечують проти укладання шлюбу з [PERSON] , отримання права на укладання шлюбу з ним на підставі рішення суду. Зазначила,\~що не\~вагітна,\~нагальної потреби\~в укладанні\~шлюбу немає,\~проте не\~хоче жити\~з [PERSON] \~як співмешканка\~та бажає\~бути офіційною\~дружиною,\~просила суд надати їй дозвіл на укладання шлюбу з останнім. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином. До суду, 17.07.2025 надійшла надрукована заява про визнання [PERSON] заяви в повному обсязі та проханні суду надати право [PERSON] на укладання шлюбу з ним. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] , до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлені належним чином. До суду надійшли заяви, з яких вбачається, що вказані особи не заперечують проти задоволення заяви про надання [PERSON] права на шлюб з [PERSON] . Представник заінтересованої особи Самарівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що заявниці [PERSON] , [INFO] , на час подання заяви виповнилося 16 повних років, що підтверджується паспортом заявника (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження (виданого повторно) серії [NUMBER] від 14.02.2023 матір`ю заявниці є [PERSON] , батьком [PERSON] . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2023/000779663 від 31.01.2023 заявник має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01.01.2025 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , останні отримали у строкове платне користування квартиру за адресою: [ADDRESS] строком на 12 місяців (а.с. 10-13). Як убачається з довідки ВЧ [NUMBER] від 28.04.2025 за № 9/2771, рекрут [PERSON] перебуває на службі за контрактом (а.с.9). Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст. 23 СК України) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 293 ЦПК України). При цьому, до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої дитини, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Відповідно до ст. 22 СК України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Статтею 23 СК України передбачено, що право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Право на шлюб чоловіка та жінки, які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Сімейним кодексом України встановлено шлюбний вік, тобто вік, з якого особа має право укладати шлюб, для чоловіків та жінок вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Законодавче визначення мінімального віку, з якого особа може вільно укласти шлюб, пояснюється тим, що для вступу у шлюб особа повинна досягти певного ступеню фізичної та психічної зрілості. Досягнення такої зрілості є необхідним як для вільного (усвідомленого) укладення шлюбу та забезпечення народження здорового потомства. Так, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку 18 років. Проте, в окремих випадках, за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Надання права на шлюб віднесено до компетенції суду. У цій ситуації суд здійснює контрольну функцію: його обов`язком є з`ясування наявності підстав для задоволення заяви, а у даному конкретному випадку встановити наскільки укладення шлюбу відповідатиме інтересам неповнолітньої особи, яка бажає укласти шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України, державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК) . При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача. В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилалася на те, що вона та [PERSON] познайомилися в 2022 році, між ними склалися теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні почуття любові та поважають одне одного, в той же час суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що укладення шлюбу буде істотно важливим для заявника. Суд критично ставиться до наданого заявником договору оренди житла від 01.01.2025, як доказу підтвердження спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю, оскільки вказаний договір укладений з [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] , за відсутності згоди батьків, яка згідно з ч.ч. 2,4 ст. 32 ЦК України має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Окремо суд зазначає, що в матеріалах справи наявна надрукована заява\~ [PERSON] про визнання заяви [PERSON] в повному обсязі та проханням надати суд право на шлюб, яка надійшла до суду поштовим зв`язком, 17.07.2025, із зазначенням адреси відправника: « [PERSON] , [ADDRESS] ». Надаючи оцінку зазначеній заяві суд враховує, що, [PERSON] відповідно до витягу реєстру територіальної громади від 01.05.2025 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.44). Разом з цим, як зазначила заявник в судовому засіданні, вказана заява була підписана [PERSON] та відправлена нею самостійно з адреси, де перебуває її батько, [PERSON] , що на думку суду ставить під сумнів щодо дійсного направлення вказаної заяви зазначеного змісту саме [PERSON] . З тих же підстав, сумнівною є наявна в матеріалах справи заява [PERSON] , як батька заявника, щодо відсутності заперечень проти укладання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , оскільки, в даній заяві адреса відправника зазначена: [ADDRESS] , в той час як заявник в судовому засіданні пояснила, що її батько після розлучення проживає у м. Львів. Отже, суд, враховуючи зазначені обставини справи, ставить під сумнів реальність правової позиці [PERSON] та [PERSON] до заявленої [PERSON] заяви. Суд зазначає, що в розумінні ст. 23 СК України, інтерес заявниці в даній справі має бути істотним та таким, що потребує надання права на шлюб. Зазначена заявником обставина, а саме перебування її обранця на військовій службі по контракту, те що він приймає участь в бойових діях, бажання перебувати в офіційному шлюбі з [PERSON] не вбачається як істотно важлива обставина для надання права на шлюб. Таким чином, судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб відповідає якнайкращим інтересам заявника. На підставі ст.ст. 22, 23 СК України, ст.ст. 247, 293-294, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed