Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: оголосити померлою [PERSON] , [INFO] , від дня набрання рішенням законної сили. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , в 2011 році пішла з дому та до моменту подання заяви не повернулася. Всі особисті документи залишились при ній. 12.03.2011 до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява з приводу того, що матір [PERSON] втратила родинні зв`язки з донькою [PERSON] , однак 28.03.2011 місце знаходження останньої було встановлено. У заявника відсутні відомості про місцезнаходження [PERSON] , відомості у відділах державної реєстрації актів цивільного стану також відсутні. [INFO] померла матір [PERSON] , однак місцезнаходження [PERSON] й досі не відоме. Крім того, остання не підтримувала з 2011 року родинні зв`язки та на похованні матері не була присутня. За життя [PERSON] лишила заповіт, в якому зробила наступне розпорядження: належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Однак станом на момент подання заяви, неможливо отримати та оформити спадщину. Таким чином, оголошення померлою [PERSON] , [INFO] , потрібне заявнику для оформлення його спадкових прав. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05.05.2025 відкрито провадження у цій справі, розгляд якої визначено проводити у порядку окремого провадження судом у складі одного судді і двох присяжних, призначено судове засідання та витребувано докази. 04.06.2025 до суду надійшла відповідь Дніпровського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. 05.06.2025 до суду надійшла відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. 10.06.2025 до суду надійшла відповідь з відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. 12.06.2025 до суду надійшла відповідь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області. 25.06.2025 до суду надійшла відповідь з Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Цього ж дня з Відділу надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29.07.2025 витребувано з Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) актовий запис №1334 від 04.07.201960 про народження [PERSON] , [INFO] . 22.08.2025 на виконання ухвали суду надійшов лист з Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 07.10.2025 від представника заявника [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про виклик свідків. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити. Додатково повідомив, що [PERSON] це його сестра та останній зв`язок з нею був у 2009 році, а потім вона зникла. Вона до цього часу всіх настільки замучала, що її відразу ніхто і не шукав. В 2011 році їхня мама викликала міліцію та вони подали всі документи щодо розшуку сестри. Потім вони неодноразово їздили в поліцію та оглядали фото зниклих осіб, однак все було безрезультатним, а згодом їх повідомили, що знайти [PERSON] не вдалося. Мама померла в 2024 році, та заявник подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак оформити її не може без сестри. Також вказав, що його сестра зловживала спиртними напоями, її кожні 3 дні забирали в поліцію, виносила з дому речі, ночувала у під`їзді, а потім і взагалі з безхатьками жила. Свідок [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою заявника та [PERSON] . [PERSON] проживала разом з батьками та братом, в квартирі [ADDRESS] , яка розташована під її квартирою. Свідок вказала, що у будинку проживає з 1960-х років, а [PERSON] була хресницею її батька, тому вони тісно спілкувалися сім`ями. [PERSON] працювала викладачкою, мала гарний заробіток, а потім з початком 2000-х років почала вживати алкогольні напої, вести антисоціальний спосіб життя, ночувати в під`їзді п`яною або з безхатьками, а потім і взагалі зникла. Її мама [PERSON] намагалася відшукати [PERSON] , але це все безрезультатно. Останній раз [PERSON] бачила приблизно років 15 назад. Свідок [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила, що вони сусіди з родиною [PERSON] ще з моменту заселення в 1960-х роках. З [PERSON] вони однолітки та в молодості дружили. [PERSON] отримала гарну освіту, працювала викладачкою, але потім вона почала зловживати спиртними напоями, зникала з дому, часто сварилася з мамою. Останній раз бачила [PERSON] років 15 назад, вона п`яною спала між поверхами в під`їзді. Її мама з братом шукали, але ніяких слідів не знайшли. Свідок [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила, що заявника знає ще з 1985 року, він був свідком на її весіллі та став хрещеним батьком її дітей. Крім того, їхні будинки розташовані поруч. [PERSON] вона знає, зустрічалися на днях народженнях, інших святах. Проживала вона за адресою [PERSON] , 20 в місті Києві, з батьками та братом. Востаннє бачила [PERSON] років 10 тому, вона сиділа під під`їздом із синцями, в стані алкогольного сп`яніння. Її мама, [PERSON] , розповідала, що [PERSON] зловживала спиртними напоями, речі з дому виносила. До цього вона працювала в школі, інституті, але що потім сталося їй невідомо. Додатково зазначила, що часто була в їхній квартирі, однак речей [PERSON] там немає. Мама шукала її по вулицях, їздили перевіряли місця, коли хтось телефонував і казав, що бачив її, проте безрезультатно. Свідок впевнена, що як мінімум останній 10 років [PERSON] не проживає вдома та її місце знаходження не відоме. Свідок [PERSON] , будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що знає [PERSON] з дитинства, жили в одному будинку. Вона гарно навчалась, була вчителем в школі, її кандидатура пропонувалась на «найкращого вчителя», потім їй запропонували викладати в інституті. Вона пішла туди працювати, отримувала гарну заробітну плату, речі дорогі купувала, але потім почала зловживати алкоголем та з інституту її вигнали. [PERSON] дуже багато випивала, могла навіть п`яна в дворі лежати, а вони її додому затягували. Її учні в лікарню її клали на місяць-два, щоб вилікувати від алкоголізму, проте коли вона виходила, то знову починала випивати. [PERSON] могла пропасти на день-два, але потім поверталась додому, а тут вона як зникла приблизно в 2008 році, то він її більше і не бачив. Свідок [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила, що проживає в одному під`їзді з сім`єю [PERSON] . Коли вона переїхала в 1985 році, то почала працювати двірником у цьому ж будинку. [PERSON] була зарозуміла, не віталася, завжди з валізкою ходила. З 1997 року [PERSON] почала зловживати спиртними напоями, стала неохайною, а з початком 2000-х років почала вести аморальний спосіб життя, вона могла навіть на вулиці чи в під`їзді спати. Син свідка дружить із сином заявника, і він також часто розповідав, що тітка [PERSON] багато випивала і чудила різне. Ніколи не бачила [PERSON] з чоловіком, тому не знає чи він у неї був. Свідок додатково зазначила, що їй невідомо чи шукали [PERSON] , але вона перестала її бачити приблизно з 2007-2008 років. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Згідно статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно зі статтею 305 Цивільного процесуального кодексу України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною 1 статті 308 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження № 1334 від 04.07.1960, складеним Дарницьким бюро ЗАГС (а.с.68-70). [PERSON] народився [INFO] та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження № 3611 від 26.12.1963, складеним Дарницьким бюро ЗАГС (а.с.71). Таким чином встановлено, що заявник є рідним братом [PERSON] . Згідно листа начальника Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 21.03.2011, громадянці [PERSON] повідомлено, що в ході проведення перевірки її заяви щодо встановлення місця знаходження дочки позитивних результатів отримано не було, інформації про скоєння протиправних дій по відношенню до її доньки отримано не було, розшукові заходи припинено (а.с.15). 21.03.2011 начальником Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по факту безвісти відсутньої гр. [PERSON] , 1960 р.н., за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 146 КК України, за відсутності події злочину (а.с.16). Згідно відповіді начальника управління поліції - начальника кримінальної поліції Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 03.06.2025 № 211055-2025 повідомлено, що щодо [PERSON] , [INFO] , станом на 02.06.2025 проведені заходи, якими було перевірено обліки невстановлених трупів, невідомих хворих доставлених до лікувальних закладів м. Києва та Київської області, осіб затриманих ОВС, та осіб перебуваючих на обліках, місцезнаходження не встановлене, остання протягом 15 років до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась (а.с.44). Згідно відповіді № 1448938 від 04.06.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, за вказаними параметрами: [PERSON] , [INFO] , особу не знайдено (а.с.45). Згідно відповіді Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актових записів про народження дітей, шлюбу, смерті відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Начальником Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомлено, що за результатами проведеної перевірки інформації, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 по теперішній час (станом на 15:31 04.06.2025) в Базі даних не виявлено (а.с.53). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 132010375 від 06.06.2025 за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2021 по 06.06.2025 зареєстровані дві особи: [PERSON] , [INFO] (знята з реєстрації 19.07.2024) та [PERSON] , [INFO] (а.с.57). Заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повідомлено, що за обліками Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС громадянин [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документована. Була документована паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий 17.05.1977 Дніпровським РВВС м. Києва. За даними управління обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області [PERSON] зареєстрована 17.05.1977 за адресою: [ADDRESS] (а.с.60). Оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому, при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю. Згідно із частиною першою статті 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Таким чином, рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Відповідно до частини третьої статті 46 Цивільного кодексу України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (частина четверта статті 46 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 306 Цивільного процесуального кодексу України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Таким чином, заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої є невідоме. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.20). 29.01.2003 [PERSON] склала заповіт, у якому на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження, а саме: належну їй на праві особистої власності частину квартири номер [ADDRESS] та речі домашнього вжитку і обстановки, що знаходяться в цій квартирі заповіла [PERSON] (а.с.21). Заявнику [PERSON] необхідно оголосити померлою [PERSON] для оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] . В ряді Постанов Касаційного цивільного Суду Верховного Суду, а саме: у постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, у постанові від 13.03.2024 у справі № 204/7924/23, у постанові від 26.02.2024 у справі № 686/9938/23, у постанові від 29.05.2024 у справі № 127/28463/23, у постанові Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22 зазначається, що суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Іншими словами, Верховний Суд у своїх постановах зазначає про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 в справі № 467/1274/18 та інших. Цивільним законодавством передбачено декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (постанова Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 204/7924/23). Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 Цивільного кодексу України. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Згідно із статтею 47 Цивільного кодексу України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою, визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Аналізуючи зазначені норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18) та від 09.09.2020 у справі № 467/1274/18 (провадження № 61-10753св20). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сукупність перелічених доказів підтверджує відсутність відомостей про перебування [PERSON] в місці її постійного проживання в м. Києві понад три роки. Остання не давала про себе знати ні засобами поштового зв`язку, ні телефонного, ні будь-якого іншого. Вказане не заперечується учасниками справи. Не була документована вона і паспортом громадянина України або паспортом громадянина України для виїзду за кордон, щодо неї відсутні відомості про перетин Державного кордону України, а також і в Єдиному демографічному реєстрі. Відсутні і відомості щодо народження дітей, шлюбу щодо [PERSON] . Заходи пошуку матері заявника шляхом подачі заяви до міліції про розшук [PERSON] , не дали позитивного результату. Доказів і даних про те, що [PERSON] є живою, матеріали справи не містять. З огляду на те, що з моменту зникнення [PERSON] минуло більше трьох років, заходи щодо її розшуку не дали результатів, немає жодних фактів, які б вказували на те, що особа може бути живою, і заявник має законні підстави для звернення до суду з такою вимогою, суд вважає, що оголошення особи померлою є обґрунтованим і відповідає вимогам законодавства. Це дозволить заявнику вступити у спадщину та вирішити інші правові питання. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду, що передбачено частиною 3 статті 46 Цивільного кодексу України. При цьому, суд враховує, що положеннями статті 309 Цивільного процесуального кодексу України передбачено можливість скасування рішення суду про оголошення особи померлою у разі появи цієї особи чи наявності відомостей про її місцеперебування. На підставі викладеного,

Outcome: approved