Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

ТОВ «ФК «Еліт фінанс» через свого представника за посадою Наваренка В. Г. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 349,86 грн. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 29 червня 2016 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії визначений у розмірі 200\~000,00 грн. Процентна ставка 24 % річних. Тип процентної ставки - фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Позивач вказує, що банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачеві у розпорядження кредитні кошти. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» був укладений договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 29 червня 2016 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Відповідач свої зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 20.12.2021 загальна сума заборгованість становить 29 349,86 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн і витрати на правничу допомогу у розмірі 9\~200,00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 22.10.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачеві встановлений строк на подання відзиву. Під час підготовки до розгляду справи по суті судом встановлено, що відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористався, жодних заяв або клопотань суду не надав, у свою чергу позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 24.06.2016 між АТ «Альфа Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 24 % річних. Тип процентної ставки - фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором його повертати, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах цього договору. Зазначені обставини підтверджені даними акцепту пропозиції АТ "Альфа-банк" на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 24.06.2016 та даними оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії і довідки про умови кредитування від 24.06.2016, заявою на відкриття поточних рахунків, які підписані відповідачем. Таким чином, судом установлено, що кредитний договір від 24.06.2016 укладений сторонами в письмовій формі. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. З урахуванням цього, суд приходить до висновку, що відповідачка погодилася з умовами акцепту пропозиції АТ "Альфа-банк" на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, про що свідчить наявність її власноручного підпису у вище перелічених документах. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується даними виписки по рахунку за кредитною картою за період з 24.06.2016 до 20.12.2021. Так, з наданої виписки з рахунку установлено, що [PERSON] користувався кредитною карткою та періодично погашав заборгованість. Доказів на спростування цього відповідачем суду не надано. Спору щодо укладення договору кредитного договору, отримання позичальником коштів немає, а тому суд погоджується, що зобов`язання, що виникли за таким договором підлягають виконанню. Згідно з наданим розрахунком заборгованості за кредитом станом на 20.12.2021 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 29 349,86 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 26 294,10 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 3\~055,76 грн. У свою чергу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Судом також установлено, що 20.12.2021 між АТ «Альфа-банк» та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» укладений договір факторингу № 4, у відповідності до умов якого АТ «Альфа-банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «Еліт фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт фінанс» згідно з даними акту прийому-передачі реєстру боржників прийняв належні АТ «Альфа-банк» права вимоги до боржників, вказаними у додатку до договору факторингу. Згідно з п. 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Факт оплати ТОВ «ФК «Еліт фінанс» за право вимоги згідно договір факторингу № 4 від 20.12.2021 у розмірі 12 878 944,00 грн, підтверджується відповідним платіжним дорученням № 34291 від 20.12.2021. Згідно з додатком до договору факторингу № 4 від 20.12.2021, ТОВ «ФК «Еліт фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором від 24.06.2016 в сумі 29 349,86 грн. Судом установлено, що після набуття позивачем права вимоги сума заборгованості не змінилася, відповідно після укладення договору факторингу не було проведено додаткових нарахувань, а також не було проведено жодних платежів у рахунок погашення наявної заборгованості. Долучені до матеріалів справи письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів, існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Натомість відповідачем не доведено належного виконання зобов`язань за кредитним договором. Останнім власний розрахунок заборгованості за кредитним не подано та не спростовано, відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] порушив умови договору, на час ухвалення рішення заборгованість не погасив, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, то відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 4, 5 статті 137 ЦПК України). Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 року у справі № 902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною позивача наданий договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, укладений ТОВ «ФК «Еліт фінанс» з адвокатом Литвиненко О. І., свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9438/10 від 18.09.2020, акт № 4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 про надання правничої допомоги у справі за позовом до [PERSON] з переліком та вартістю наданих послуг, платіжна інструкція № 2723 від 10.06.2025 на суму 9\~200,00 грн. Оцінюючи надані докази в сукупності, а також беручи до уваги, що відповідачем до суду не подавалося відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та не доведена неспівмірність таких витрат, як це визначено частиною 5, 6 статті 137 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 200,00 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved