Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 19093,29 грн та інфляційні у сумі 62967,33 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує наступним. Відповідно до укладеного кредитного договору між АТ «УКРСИББАНК» №11279378000 від 10.01.2008р., відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 15000 дол. США. У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами виникла прострочена заборгованість за вказаним договором. АТ «УКРСИББАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним договором. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2014 року у справі №454/707/14-ц на користь ПАТ «УКРИСИББАНК» стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 129850,01грн, а також судові витрати. Однак станом на 13.10.2025 року рішення суду не виконано, заборгованість не погашена. Позивач вказує, що за прострочення погашення суми боргу, що підлягає стягненню за рішенням суду, необхідно стягнути з відповідачки 3 % річних у сумі 19093,29грн. та інфляційні у сумі 62967,33грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. АТ "УКРСИББАНК" виконав зобов`язання по кредитних договорах в повному обсязі, так як надав відповідачу кредити у визначених розмірах. В порушення вищевказаних вимог, відповідачка своєчасно не повернула кошти для погашення заборгованості, чим не виконала належним чином свої зобов`язання за даними договорами. Представник позивача у позові розгляд справи просив проводити у його відсутності, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, відзиву на позов суду не подала. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. 10.01.2008р. між АТ «УКРСИББАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11279378000 від 10.01.2008 року. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 15000 дол. США. У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами виникла прострочена заборгованість за вказаним договором. АТ «УКРСИББАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним договором. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2014 року у справі №454/707/14-ц на користь ПАТ «УКРИСИББАНК» стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 129850,01грн, а також судові витрати. Однак станом на 13.10.2025 року рішення суду не виконано, заборгованість не погашена. Позивач вказує, що за прострочення погашення суми боргу, що підлягає стягненню за рішенням суду, необхідно стягнути з відповідачки 3 % річних у сумі 19093,29грн. та інфляційні у сумі 62967,33грн. за період прострочення з 02.04.2017 по 23.02.2022 року. Розрахунок 3% річних здійснений за формулою: 129850,01 грн. (сума що підлягає стягненню за рішенням суду)*3%:365*1789(кількість днів прострочення за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року)= 19093,29 грн. Розрахунок інфляційної різниці здійснений за формулою: 129850,01 грн. (сума що підлягає стягненню за рішенням суду)*148,49% (середній індекс інфляції за відповідний період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року)= 192817,34 грн. (сума боргу з інфляційними)- 129850,01 грн.(сума боргу без інфляційних)= 62967,33 грн.(інфляційні). Тому, позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] 3% річних у сумі 19093,29 грн та інфляційні у сумі 62967,33 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання виникають із завдання шкоди. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 у справі 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами Закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Таким чином положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених Законом, а також угод, які не передбачені Законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Окрім того, як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2014 року у справі №454/707/14-ц на користь ПАТ «УКРИСИББАНК» стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 129850,01грн, а також судові витрати. Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд зазначає, що строк виконання зобов`язання перед АТ «УКРСИББАНК» у [PERSON] настав з часу ухвалення рішення Сокальським районним судом Львівської області, тобто з 15.05.2014р. Суд приймає до уваги, що станом на момент звернення позивача до суду відповідач не сплатив позивачу коштів в розмірі 129850,01 грн., доказів протилежного матеріали справи не містять. У зв`язку із несплатою відповідачем коштів стягнутих за рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2014р. по справі №454/707/14-ц позивач нарахував відповідачу, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року в розмірі 62967,33 грн. та 3 % річних в розмірі 19093,29 грн. Тому, суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки іншого не доведено, а тому вважає, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів в загальному розмірі 82060,62 грн. з яких: 19093,9грн. - 3% річних та 62967,33грн. - інфляційні втрати ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, підлягає до задоволення в повному обсязі. Дослідженою копією платіжної інструкції від 14.10.2025р., встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом позивачем сплачено 3028 грн. судового збору, які згідно приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в користь позивача.

Outcome: approved