Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У січні 2022 року на адресу суду Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням. У обґрунтування вимог вказано, що [PERSON] (далі - позивач) є власником приміщень передостаннього поверху адміністративної будівлі по [ADDRESS] . Вказав, що з початку серпня 2021 року позивач не може отримати доступ до власного приміщення, оскільки [PERSON] (далі - відповідач), що представився інженером КП управляючої компанії обмежує доступ до місць загального користування призначених для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, таким чином створивши перешкоди у доступі до приміщення. На підставі викладеного, просив суд зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю, а саме приміщенням передостаннього поверху адміністративної будівлі за адресою: [ADDRESS] . Надати позивачу вільний доступ до місць загального користування призначених для забезпечення експлуатації будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2022 року заяву [PERSON] , залишено без руху. 13.06.2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2022 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, яка передана судді 05.07.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 11.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній проти вимог позивача заперечує повністю, вважає їх незаконними та необґрунтованими. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням - залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 20.03.2024 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2023 року - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти вимог, просив відмовити. Заслухавши позицію сторони позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником приміщень передостаннього поверху адміністративної будівлі по [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідач обмежує доступ позивача до місць загального користування призначених для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, таким чином створивши перешкоди у доступі до приміщення, чим порушує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 280/1356/16-ц (провадження № 61-18231св18) у випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин належними і допустимими доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Доказів того, що саме відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні приміщень, суду не надано. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача є безпідставними не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню. При таких обставинах позов не підлягає задоволенню. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed