Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду міста Кременчука із позовною заявою, у якій просить зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) звільнити його від заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №\~18977194. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі рішення Автозаводського районного суд міста Кременчука від 22 січня 2010 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей 23 березня 2010 року державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) відкрив виконавче провадження №\~18977194. Щодо існування відкритого виконавчого провадження йому стало відомо лише з 27 травня 2024 року, коли почали здійснюватися відрахування з його заробітної плати. За даними виконавчої служби станом на травень 2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 778186,99 грн. При цьому він з 09 березня 2022 року зарахований для проходження військової служби до військової частини та з цього часу отримує регулярний офіційний дохід, з якого виконавча служба мала проводити стягнення аліментів, однак почала це здійснювати лише з травня 2024 року. Позивач зазначає, що мав законні підстави розраховувати, що в межах виконавчого провадження за результатами здійснення регулярної перевірки відомостей про офіційне місце роботи боржника державний виконавець повинен був вживати відповідні виконавчі дії, спрямовані на утримання сум аліментів з його доходів ще з 2022 року; йому взагалі не було відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення аліментів; у матеріалах справи відсутні докази направлення йому постанови про відкриття виконавчого провадження, а також щодо звернень із відповідними запитами до Державної податкової служби та Пенсійного фонду України. Позивач наголошує, що сума заборгованості з примусового стягнення аліментів у виконавчому провадженні №\~18977194 утворилася внаслідок бездіяльності державних виконавців. При цьому припускає, що до наведеного може бути причетна його друга дружина, яка працювала державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ). Ураховуючи наведене, вважає, що оскільки заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з його вини, посилаючись на положення статті 197 СК України, просить звільнити його від сплати такої заборгованості. Ухвалою від 15 вересня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду в загальному позовному провадженні та призначив підготовче судове засідання, яке ухвалою від 18 листопада 2025 року закрив та призначив справу до розгляду. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що у 2009 році сторони розірвали шлюб, двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати разом із нею; за рішенням суду від 29 вересня 2009 року відповідач мав сплачувати аліменти на її користь на утримання спільних дітей до досягнення ними повноліття, однак тривалий час працював без офіційного працевлаштування та аліменти не сплачував, зокрема, і на підставі постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01 червня 2024 року становить 778186,99 грн. Окрім того, зауважила щодо безпідставності посилання позивача про необізнаність щодо існування рішення суду, відкритого виконавчого провадження, а також заборгованості зі сплати аліментів, оскільки останній був присутнім у судовому засіданні під час розгляду справи про стягнення з нього аліментів. Доказів на спростування факту невиконання рішення суду, щодо якого йому було відомо, позивач не надав, як і доказів вжиття заходів щодо своєчасної сплати коштів на утримання дітей. Натомість, знаючи про наявність судового рішення щодо стягнення з нього аліментів, тривалий час злісно ухилявся від свого батьківського обов`язку, не вживав заходів щодо сплати аліментів, навіть не цікавився здоров`ям дітей та їх матеріальним становищем. На виконання вимог ухвали суду від 18 листопада 2025 року Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) надіслав суду матеріали виконавчого провадження №\~18977194. Позивач звернувся до суду із заявою, у якій просив проводити розгляд справи без його участі та проведення відеофіксації; просив врахувати, що у надісланих державним виконавцем матеріалах неправильно зазначена адреса, за якою виконавець здійснював вихід за місцем проживання боржника, а також те, що під час відрахування з його заробітної плати відсотків, виконавча служба списувала з його карти всі кошти. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися; про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином; відповідач просила проводити розгляд справи за її відсутності. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками справи докази у справі, суд дійшов наступних висновків. За змістом статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №\~2402-III «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 141\~СК України\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За правилами статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частинами першою третьою статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Положеннями статті 27 цієї Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд встановив, що рішенням від 29 вересня 2009 року у справі № 2-3545/2009 Автозаводський районний суд міста Кременчука задовольнив частково позов [PERSON] до [PERSON] та стягнув з останнього на її користь аліменти на утримання двох дітей, [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2009 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому з рішення вбачається, що [PERSON] був присутнім у судовому засіданні та не заперечував проти стягнення з нього аліментів. 12 березня 2010 року [PERSON] звернулася до виконавчої служби з заявою щодо прийняття на примусове виконання виконавчий лист №\~2-3545 від 22 січня 2010 року. Постановою від 23 березня 2010 року Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у мсті Києві відкрив виконавче провадження №\~18977194 щодо виконання виконавчого листа №\~2-3545, виданого 22 січня 2010 року Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Із наданих виконавчою службою матеріалів також убачається, що постановами від 24 жовтня 2013 року та від 19 травня 2016 року накладено арешт на все майно боржника. Окрім того, 30 грудня 2011 року на адресу боржника: [ADDRESS] було направлено виклик державного виконавця, 15 листопада 2012 року складено Акт державного виконавця про те, що за вказаною адресою двері не відчинили, на зазначену адресу 19 травня 2016 року також було направлено постанову держаного виконавця про арешт майна боржника у цьому виконавчому провадженні та виклик від 19 травня 2016 року. До матеріалів також додано відповіді від 2015 року на запити до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржника [PERSON] , номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах цією особою, а також до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, у яких повідомлено про відсутність такої інформації. У матеріалах також є довідки Управління соціального захисту населення про неотримання аліментів, видані [PERSON] для оформлення нею допомоги як малозабезпечена родина. 16 травня 2014 року [PERSON] звернулася до виконавчої служби з заявою, у якій просила внести виконавче провадження №\~18977194 до реєстру боржників за аліментами та вжити заходів щодо примусового стягнення аліментів з [PERSON] на її користь. 22 травня 2024 року [PERSON] повідомлено про внесення відомостей щодо нього до Єдиного реєстру боржників. Постановами від 22 травня 2024 року головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) встановив тимчасове обмеження щодо [PERSON] у праві керування ним транспортними засобами, виїзду за межі України, а також полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів; постановами від 27 травня 2024 року на боржника накладене штраф у розмірі 50% суми заборгованості, визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також звернуто стягнення на доходи боржника. За наданим Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 21 червня 2024 року за період 2009-2024 загальна сума такої заборгованості становить 778186,99 грн, за розрахунком від 07 серпня 2025 року 394574,05 грн. Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За доводами позивача відповідно до частини другої статті 197 СК України він підлягає звільненню від обов`язку зі сплати заборгованості за аліментами, оскільки вона виникла не з його вини, а внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків державними виконавцями Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ), які не повідомили його належним чином про відкриття виконавчого провадження та не вчинили необхідних дій до травня 2024 року для стягнення сум аліментів із його заробітної плати, яку він офіційно регулярно отримує з березня 2022 року. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Суд критично оцінює наведені позивачем доводи, які фактично зводяться до незгоди з діями державного виконавця у виконавчому провадженні №\~18977194 щодо виконання рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29 вересня 2009 року у справі № 2-3545/2009 про стягнення з нього аліментів. При цьому звертає увагу, що основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частина друга статті 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сторони зобов`язані\~невідкладно,\~не пізніше\~наступного робочого\~дня після\~настання відповідних\~обставин,\~письмово повідомити\~виконавцю про\~повне чи\~часткове самостійне\~виконання рішення\~боржником,\~а також\~про виникнення\~обставин,\~що обумовлюють\~обов`язкове зупинення\~вчинення виконавчих\~дій,\~про встановлення\~відстрочки або\~розстрочки виконання,\~зміну способу\~і порядку\~виконання рішення,\~зміну місця\~проживання чи\~перебування (у\~тому числі\~зміну їх\~реєстрації)\~або місцезнаходження,\~а боржник\~-\~фізична особа\~-\~також про\~зміну місця роботи (частина четверта статті 19 Закону України « Про виконавче провадження»). За правилами\~частини п`ятої\~цієї статті\~боржник зобов`язаний: утримуватися від\~вчинення дій,\~що унеможливлюють\~чи ускладнюють\~виконання рішення;\~повідомити виконавцю\~про зміну\~відомостей,\~зазначених у\~декларації про\~доходи та\~майно боржника,\~не пізніше\~наступного робочого\~дня з\~дня виникнення\~відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Так, [PERSON] , знаючи щодо існування судового рішення про стягнення з нього аліментів, не вчиняв жодних дій щодо його добровільного виконання, а також не виконував передбачених Законом України «Про виконавче провадження» обов`язків. Доказів протилежного він суду не надав, посилаючись лише на бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ), які, в свою чергу, долучили до матеріалів справи докази вчинення ними дій щодо примусового виконання рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 29 вересня 2009 року у справі № 2-3545/2009. Будь-яких доказів та пояснень виникнення заборгованості, зокрема, і за період із 2009 до 2022 року, які б об`єктивно унеможливлювали виконання ним свого обов`язку зі сплати аліментів на дітей, позивач також не надав. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд на підставі належним чином оцінених доказів встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed