Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ «Він Фінанс» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 05.12.2018 року [PERSON] звернувся до первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна», з яким уклав договір про надання фінансового кредиту № 463775. Позикодавець свої зобов`язання виконав та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4 000 грн., тоді як останній умов договору щодо порядку повернення запозичених коштів не виконав. 14.03.2019 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» уклали Додаткову угоду № 14 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року, відповідно до якої право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] , перейшло до нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 14 960 грн., з яких: сума основного боргу 4 000 грн., сума боргу за процентами 1 440 грн., сума боргу за пенею і штрафами 9 520 грн. 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором, оскільки останній своїх зобов`язань не виконав, суми отриманих коштів не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив. Ухвалою судді від 03.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, у позовній заяві просив слухати справу у його відсутність в порядку спрощеного позовного провадження, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань або відзиву до суду не направив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов до наступного. Встановлено, що 05.12.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 463775, згідно умов якого відповідачу надано споживчий кредит в розмірі 4 000 грн. строком на 20 днів, з процентами за користування кредитом 36,00% від суми кредиту. Кредитні кошти в розмірі 4 000 грн. були перераховані на рахунок відповідача, що підтверджується інформацією ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.07.2025 № 5741-ВП про успішний переказ коштів на картку клієнта. Як убачається з картки обліку Договору, [PERSON] не здійснив жодного платежу на виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «Авентус Україна», тому станом на 14.03.2019 року загальний розмір заборгованості склав 14 960 грн., з яких: сума основного боргу 4 000 грн., сума боргу за процентами 1 440 грн., сума боргу за пенею і штрафами 9 520 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 1. 14.03.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено Додаткову угоду № 14, відповідно до якої ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 463775 на суму 14 960 грн. 25.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінило назву на ТОВ «Він Фінанс», що підтверджується копією наказу від 25.07.2024 № 55-К та копією протоколу загальних зборів ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року. На момент звернення до суду заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 463775 складає 19 578,85 грн., яка складається з суми основного боргу 4 000 грн., суми боргу за процентами 1 440 грн., суми боргу за пенею та штрафами 9 520 грн. (які були нараховані відповідно до умов кредитного договору та в строки встановлені у ньому), а також нарахованих позивачем суми інфляційних втрат 3 271,22 грн., суми 3 % річних 1 347,63 грн. (за період з 23.02.2019 по 23.02.2022). Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з п. 1, 2 ч. 1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач, відзив на позов, будь-яких заперечень чи розрахунків на спростування зазначеної позивачем заборгованості не надав, як і доказів щодо сплати заборгованості у добровільному порядку. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із наступного. Звернувшись до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 19 578,85 грн., яка складається з суми основного боргу 4 000 грн., суми боргу за процентами 1 440 грн., суми боргу за пенею та штрафами 9 520 грн. (які були нараховані відповідно до умов кредитного договору та в строки встановлені у ньому), а також нарахованих позивачем суми інфляційних втрат 3 271,22 грн., суми 3 % річних 1 347,63 грн. (за період з 23.02.2019 по 23.02.2022). Враховуючи, що наявними у справі доказами доведено як факт укладення договору, так і факт виконання зобов`язання кредитором за договором та порушення грошового зобов`язання позичальником, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4 000 грн. та сумою боргу за процентами у розмірі 1 440 грн. Однак, згідно ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції від 15.11.2016, що діяла на момент укладення договору) споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня,та не може бути більшою за 15відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 4 000 грн., за час кредитування останньому було нараховано штраф у розмірі 400 грн. та пеню у розмірі 9 120 грн., що суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування», враховуючи, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Крім того, згідно п. 6 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24.12.2023), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Тобто в силу закону позичальник звільняється від відповідальності, зокрема, і визначеної ст. 625 ЦК України, за прострочення грошового зобов`язання. Такі платежі підлягають списанню позикодавцем. Разом з цим, суд зауважує, що договір з відповідачем укладений 05.12.2018 року, тому нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що не відповідають нормам матеріального права. Підсумовуючи викладене вище, позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» підлягають частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 5 440 грн., в тому числі 4 000 грн. основного боргу та суми боргу за процентами 1 440 грн. Щодо питання розподілу судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд врахував складність справи, а саме те, що вона є типовою, перелік наданих послуг, час, необхідний для складання позовної заяви, розгляд справи без участі представника, а тому визначає вартість юридичних послуг в розмірі 2 000 грн., що відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 673 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial