Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області, у якій, після уточнення позовних вимог, просила виділити їй в натурі 2/3 частини земельної ділянки, яка становить 0,4279 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №6322010100:01:000:1419, згідно Висновку щодо обґрунтування можливості виділення 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,6418 га, за кадастровим №6322010100:01:000:1419, виготовленого ТОВ «Перспектива Слобожанщини», яка яка їй належить на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 484 від 15.04.20025, припинивши при такому виділі - право спільної часткової власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що їй на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 484 від 15.04.20025 належить 2/3 частини земельної ділянки за кадастровим №6322010100:01:000:1419, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6418га. Позивачка вказала, що ця земельна ділянка була набута колишніми власниками на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Дергачівське», 1/3 частина цієї земельної ділянки залишилась не оформленою, її власник не відомий, а тому є нерозподіленою та знаходиться у розпорядженні Дергачівської міської військової адміністрація Харківського району Харківської області. Позивач не має можливості здійснити у добровільному порядку поділ земельної ділянки та припинити право спільної часткової власності, тому вимушена звернутися до суду із даним позовом, для захисту своїх прав та законних інтересів. Вказала, що згідно Висновку щодо обґрунтування можливості виділення 2/3 частини земельної ділянки, з кадастровим номером 6322010100:01:000:1419, виготовленого ТОВ «Перспектива Слобожанщини», визначено варіант можливого виділення в натурі часток, а саме, можливо виділити в натурі 2/3 частнини земельної ділянки з кадастровим №6322010100:01:000:1419 загальною площею 0,6418 га - для [PERSON] земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,4279 га. Просить задовольнити заявлені вимоги, вважає, що існують на те усі правові та фактичні підстави. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі сторони позивача. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у ньому. Представник відповідача Дергачівської міської військової адміністрації Харківського району Харківської області, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила справу розглянути без участі представника Дергачівської міської військової адміністрації. Вказали, що позовні висоги підтримують у повному обсязі (а.с. 22-24, 31-32). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.04.2025 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6418 га у межах згідно з планом, кадастровий № 6322010100:01:000:1419, що розташована за межами населених пунктів на території Дергачівської міської ради Харківського (колишнього Дергачівського) району Харківської області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка кадастровий № 6322010100:01:000:1419 в 2/3 частинах зареєстрована за позивачкою; власник або землекористувач іншої 1/3 частини не зареєстрований. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1, 2 ст. 80, ч. 1, 5, 6 ст. 81, ч. 1, 2 ст. 83, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно вимог ч. 1 ст. 355, ч. 1 3 ст. 358, ч. 1, 4 ст. 364, ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На підтвердження позовних вимог щодо можливості розподілу земельної ділянки позивачкою надано висновок щодо обгрунтованої можливості виділення 2/3 частини земельної ділянки з кадастровим № 6322010100:01:000:1419, з урахуванням агроекономічних показників на території Дергачівської міської ради Харківського району (а.с. 5-8). Даний висновок не може бути прийнятий судом у якості належного доказу. Висновок не містить жодної конкретизації по земельній ділянці; без огляду його в натурі; без зазначення розмірів земельної ділянки, а не тільки загальної площі; без прив`язки до сусідніх земельних ділянок, що ускладнює або робить неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення. До того ж у висновку зазначено, що фактичне виділення ділянки в натурі (на місцевості) можливе лише після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відповідно до статті 56 Закону України «Про землеустрій». При цьому суд звертає увагу, що у договорі купівлі-продажу земельної ділянки у пункті 1.4 зазначено, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 9958309802025 від 10.04.2025 зазначено про наявні відомості про обмеження у користуванні земельної ділянки: охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи 0, 2157 га. Дане обтяження взагалі не вказано у висновку; чи впливає таке обтяження на розподіл земельної ділянки і якщо впливає, то яким чином у висновку не зазначено; чи не потрібно у такому випадку притягнення до участі у справі заінтересованої особи - невідомо. Клопотання про призначення судової експертизи з цих питань не заявлялося. За таких обставин підстав для задоволення позову не вбачається. Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed