Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

В обґрунтування позовної заяви [PERSON] вказав, що він досяг повноліття та з [INFO] навчається на денному відділенні одного з навчальних закладів. Через це він не має можливості працювати, бо весь час займає навчання, а тому усі витрати, пов`язані з забезпечення його житлом, одягом, харчуванням, лікуванням, кишеньковими грошима несе його мати. Але матір не в змозі забезпечити його усім необхідним в період навчання. Його батько фізично здоровий і працездатний, та може надавати матеріальну допомогу, оскільки отримує пенсію по лінії МВС та має у власності автомобіль, а також у нього немає інших осіб на утриманні. Ухвалою суду від 17 жовтня 2025 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] засобами поштового зв`язку направлено копії ухвали про відкриття провадження позовної заяви з додатками до неї. Поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 03 грудня 2025 року про відсутність особи за адресою зареєстрованого місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручені копії ухвали про відкриття провадження позовної заяви з додатками до неї. Але відповідач [PERSON] у визначений судом строк відзив не подав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позові. Окремо представник позивача наголосив на тому, що відповідач [PERSON] отримує пенсію на достатньому рівні, аби надавати з неї допомогу в утриманні свого сина, і що факт отримання відповідачем пенсії всім відомий. На запитання суду про вид та розмір пенсійних виплат, які отримує відповідач, та яким доказами це підтверджується, представник [PERSON] надати відповідь не зміг. В судове засідання відповідач [PERSON] викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто з відміткою про існування причин, що не дали змоги вручити поштове відправлення. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Тому суд, за згодою представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні висловила підтримку позову, заявленого її сином, та просила його задовольнити. Вона пояснила, що її син навчається в режимі онлайн, але навчання триває протягом цілого дня. Грошова допомога від відповідача її сину не потрібна для забезпечення навчання, а потрібна для забезпечення життєвих потреб, бо він не в змозі працювати повноцінно. Також [PERSON] пояснила, що вона несе матеріальні витрати на придбання ліків для сина, бо він страждає на захворювання нирок і потребує періодичного лікування. До того, як сину виповнилось 18 років, вона отримувала від відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 5000,00 грн. на місяць, і це дорівнювало 1/4 частині від пенсії відповідача. В судовому засіданні, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим повторно 10 серпня 2021 року Харківським відділом державної реєстрації актів громадянського стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, позивач [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] , який є відповідачем в даній справі, і [PERSON] , яка є третьою особою в даній справі. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2024 року, ухваленого в справі № 630/1057/23 за позовом [PERSON] , відповідача [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . В цій справі рішення про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь неповнолітнього сина [PERSON] суд не приймав. Будь-яких доказів на підтвердження фату стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] на його користь або на користь [PERSON] , як матері неповнолітньої дитини, учасниками справи не подано. Тому твердження третьої особи [PERSON] про те, що розмір отримуваної відповідачем [PERSON] пенсії є досить високим, виходячи з розміру отримуваних щомісяця аліментів, не підтверджені належними доказами. На даний час позивач [PERSON] є повнолітнім та навчається з 15 серпня 2025 року на 1-му курсі денної форми навчання у Харківському автомобільно-дорожньому фаховому коледжі за регіональним замовленням; освітній процес здійснюється в онлайн режимі; дата закінчення коледжу - 30 червня 2028 року, що підтверджується довідкою № 127 від 01 вересня 2025 року, виданою вказаним навчальним закладом. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). В даному випадку той факт, що відповідач [PERSON] був позбавлений батьківських прав, не звільняє відповідача від обов`язку щодо утримання свого сина. Ст. 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Позов про стягнення аліментів за період навчання повинен відповідати наступним вимогам: доведення необхідності надання допомоги на період навчання, розмір необхідної допомоги, докази, що особа планує стягувати такі грошові кошти саме на витрати пов`язані з навчанням (це пов`язано з тим, що батьки звільнені від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що не пов`язані з його навчанням). Не доведення таких обставин може стати підставою для відмови в задоволенні позовної заяви. Це доводять висновки відображені у практиці Верховного Суду. Так, Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 дійшов наступних висновків: «Однак, встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо)». Правовий висновок у Постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання сформульовано наступним чином: не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. [PERSON] на даний час досяг віку 18 років і на час звернення до суду з позовом навчається на денній формі, що позбавляло його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, що вказує на потребу в отриманні матеріальної допомоги від батьків на період навчання. Харківський автомобільно-дорожній фаховий коледж, в якому навчається [PERSON] , знаходиться на віддаленій відстані від місця проживання позивача. Але з огляду на те, що освітній процес у [PERSON] відбувається в онлайн режимі, суд доходить висновку, що позивачем не витрачаються грошові кошти на проїзд до місця навчання, оскільки належні і допустимі докази про понесення таких витрат суду не представлені. Матір позивача, [PERSON] , опікується утриманням свого повнолітнього сина [PERSON] , тому не в змозі надавати синові у необхідному розмірі допомогу, якої він потребує у зв`язку з навчанням, а відповідач [PERSON] такої допомоги на утримання сина не надає. У зв`язку з наведеним, суд стягує з відповідача аліменти. Суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, відсутність у нього інших неповнолітніх дітей, а також можливість в період навчання отримувати допомогу від матері, яка офіційно працевлаштована, і стягує з відповідача аліменти в розмірі 1/8 частини від його заробітку, які він має можливість виплачувати. Разом з тим, доводи третьої особи, висловлені в судовому засіданні, про те, що витрати, які вона несе на утримання сина викликані здебільшого потребою у придбанні ліків для сина, який страждає на сечокам`яну хворобу і проходить періодичні обстеження в лікарні, суд не бере до уваги, бо потреба у здійсненні таких витрат не пов`язана з процесом навчання позивача в учбовому закладі. В той же час, в задоволенні вимоги про визначення мінімального розміру аліментів, які повинен сплачувати відповідач на користь позивача, суд відмовляє, оскільки визначений ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає застосування саме для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а позивач вже втратив такий статус, бо набув повноліття. Присуджені аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, що відповідатиме вимогам ст. 191 СК України, тобто з 19 вересня 2025 року (дата передання позову до поштового відділення для направлення на адресу суду), а не з 15 серпня 2025 року, як вказує позивач, оскільки ним не надано належних і допустимих доказів ухилення відповідача від сплати аліментів утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати таких витрат.

Outcome: partial