Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Войціховський А.В., через підсистему «Електронний суд», звернувся до суду з означеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, у розмірі 257\~180,41 гривень, судовий збір та витрати на професійно правничу допомогу у розмірі 7300,00 гривень. Позов обґрунтовано тим, що 06 квітня 2023 року у місті Дніпро, на перехресті вул. Чернишевського та вул. Олеся Гончара сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Ford Scorpio", державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова Група "Оберіг" згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № EP/213923075, який діяв на дату ДТП та транспортного засобу "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . На підставі заяви ТДВ "СГ "Оберіг" виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 141 006, 10 грн. власнику транспортного засобу "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер [NUMBER] . Однак, власник пошкодженого транспортного засобу не поголився із розміром страхового відшкодування та звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування з ТДВ «СГ «Обергіг». На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2024 з ТДВ «СГ «Обергіг» було стягнуто недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 18\~993,90 гривень, яку перераховано потерпілій особі, тобто загальний розмір страхового відшкодування становить 160\~000 гривень. 03.05.2024 відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, яку він отримав 07.05.2024, однак вимога залишена без уваги, кошти не сплачено. Тому позивач в порядку ст. 625 ЦПК України, крім розміру виплаченого страхового відшкодування просить стягнути з відповідача на свою користь за період з 13.05.2024 по 01.10.2025 інфляційні витрати у розмірі 27\~352,90 гривень, пеню у розмірі 63\~168,48 гривень, три відсотка річних у розмірі 6\~659,03 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~422,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~300 гривень. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 справу передано в провадження судді Звєздової Н.С. 14.10.2025 на виконання вимог ст. 187 ЦПК України судом скеровано запит щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь надійшла 20.10.2025. Ухвалою суду від 21.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем на позовну заяву відзиву подано не було. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст.36.2 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Як передбачено п. 38.1, пп (а) 38.1.1 ст. 38Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом встановлено та доведено матеріалами справи, що 06 квітня 2023 року у місті Дніпро, на перехресті вул. Чернишевського та вул. Олеся Гончара сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Ford Scorpio", державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова Група "Оберіг" згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № EP/213923075, який діяв на дату ДТП та транспортного засобу "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . На підставі заяви ТДВ "СГ "Оберіг" виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 141 006, 10 грн. власнику транспортного засобу "Skoda Fabia", державний реєстраційний номер [NUMBER] . Однак, власник пошкодженого транспортного засобу не поголився із розміром страхового відшкодування та звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування з ТДВ «СГ «Оберіг». На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2024 з ТДВ «СГ «Оберіг» було стягнуто недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 18 993,90 гривень, яку перераховано потерпілій особі, тобто загальний розмір страхового відшкодування становить 160 000 гривень. 03.05.2024 відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, яку він отримав 07.05.2024, однак вимога залишена без уваги, кошти не сплачено. У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна особа (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «"Skoda Fabia", державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» зазначена страхова компанія надала страховий захист своєму страхувальнику та здійснила страхову виплату у загальному розмірі 160\~000 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями № 19958 від 03.07.2023, № 32389 від 25.10.2024. Тому, з відповідача підлягають відшкодуванню кошти у розмірі 160\~000 гривень. За змістом ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника. Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Така правова позиція узгоджується з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи наведені обставини, платіжні доручення та інші фактичні дані, що вказують на характер правовідносин сторін, підтверджують фактичні видатки позивача з виплати страхового відшкодування, дають всі підстави для задоволення позову в частині стягнення виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 160\~000 гривень. Щодо вимог\~позивач в\~порядку ст.\~625\~ЦПК України\~про стягнення\~з відповідача\~на свою\~користь інфляційні\~витрати у\~розмірі 27\~352,90\~гривень,\~пені у\~розмірі 63\~168,48\~гривень,\~трьох відсотків\~річних у\~розмірі 6\~659,03\~гривень за період з 13.05.2024 по 01.10.2025, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України є два самостійні елементи компенсації за прострочення грошового зобов`язання: 3% річних від простроченої суми та індексація боргу відповідно до встановленого індексу інфляції. 3% річних це визначена законом плата за користування боржником чужими грошовими коштами. На відміну від штрафних санкцій, які мають карну природу та застосовуються як засіб впливу на боржника за порушення зобов`язання, 3% річних від простроченої суми мають компенсаційний характер. Інфляційні втрати (індексація) спрямовані на відшкодування кредиторові знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Механізм індексації забезпечує збереження купівельної спроможності грошової суми, що належить кредиторові, на рівні, який був у момент порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 2 липня 2025 року у справі №903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки. 03.05.2024 відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, яку він отримав 07.05.2024, однак вимога залишена без уваги, тобто прострочив зобов`язання щодо повернення сплаченої суми страхового відшкодування. Тому вимоги позивача і в цій частині позову підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Судовий збір, попередньо сплачений позивачем, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутий з відповідача на його користь у розмірі 2\~422,40 гривень. Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження заявлених вимог представником позивача надано відповідні документи. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved