Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №102882474 від 20.01.2023 в розмірі 60375,00 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.01.2023 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №102882474, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 15000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 15000,00 грн. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023, відбулася передача права вимоги позивачу за кредитним договором №102882474 від 20.01.2023. Сума заборгованості відповідача становить 60375,00грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 15000,00 грн; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 43875,00 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 1500,00 грн. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ні на рахунки попереднього кредитора, що стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом. Просить, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також, просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Ухвалою судді Верховинського районного суду Бучинського А.Б. від 30.09.2025 позов залишено без руху з підстав невідповідності позовної заяви вимогам законодавства щодо форми та змісту процесуального документа, що подається до суду в електронній формі та надано позивачу 7 денний строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Верховинського районного суду Бучинського А.Б. від 08.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Задоволено клопотання позивача про витребування з АТ КБ «Приват Банк» додаткових доказів. Представником відповідача [PERSON] , адвокатом Геря О.Ю., 29.10.2025 через сиситему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині тіла кредиту. Щодо стягнення заборгованості за відсотками та комісією, то в їх задоволенні просить відмовити, оскільки відповідач є військовослужбовцем, а тому на нього поширюються вимоги п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно якого військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Також просить відмовити у стягненні судового збору, оскільки відповідач має статус учасника бойових дій, і звільнений від сплати такого відповідно до п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то також вважає такі безпідставними, оскільки позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору, що могло виключити звернення з позовом до суду та понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката. На виконання вимог ухвали судді від 08.10.2025, АТ КБ «Приват Банк» 30.10.2025 надано витребувані судом докази в справі. Позивач, 08.12.2025 подав відповідь на відзив, в якому просив поновити строк подання відповіді на відзив. Вважає наведені у відзиві аргументи відповідача безпідставними, просить позов задовольнити в повному обсязі. Зокрема, зазначає про те, що в період з 20.01.2023 по 05.05.2023 відповідач не перебував у складі ЗСУ, а тому на нього не поширюються вимоги п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач явку представника в судове засідання 10.12.2025 не забезпечив, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У відповіді на відзив, представник позивача просив здійснювати розгляд справи без його участі. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача, попередньо 02.12.2025 подав заяву про розгляд справи без його участі. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд ухвалює судове рішення про наступне. Судом встановлено, що 20.01.2023 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором R15503, було підписано Договір про споживчий кредит №102882474 (а.с.79-84). Згідно умов даного договорусторони домовилися, що кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, надати позичальнику кредитні кошти в сумі, визначеній договором, а позивальник зобов`язався повернути їх у термін, визначений договором, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (п. 1.1 Договору). Сума (загальний розмір) кредиту становить 15000,00 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 20.01.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04.02.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 05.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 04.02.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2023 (останнього дня строку кредитування) (п. 1.2 -1.4 Договору). Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 4875,00грн. в грошовому виразі та 94,72,00% річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 19875,00гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 45375,00 грн. в грошовому виразі та 1052,00% річних у процентному значенні Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 60375,00 гривень. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань (п. 1.5 Договору). Комісія за надання кредиту: 1500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 3375,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 40500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3 договору). Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Позичальник не повинен сплачувати на користь кредитодавця будь-які платежі не передбачені цим договором (з урахуванням додаткових угод/договорів до цього договору) та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної реальної річної процентної ставки. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород кредитодавця не можуть бути збільшені кредитодавцем без згоди позичальника (п. 1.7 договору). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *67 (п. 2.1 договору). Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1 договору). Також вказаним договором визначено інші умови отримання та повернення кредиту. До договору долучено Додаток №1, яким є графік платежів та додаток №2 паспорт споживчого кредиту №102882474 (а.с.84 зворот, 85). Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що відповідач [PERSON] 20.01.2023 підписав акцепт договору аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора R15503, який йому був відправлений 20.01.2023 о 09:46:03 на номер телефонус [NUMBER] (а.с.86). Також, анкета-заява на отримання кредиту містить детальну інформацію щодо персональних даних відповідача [PERSON] , зокрема, дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи, поетапний процес оформлення та розгляду заяви, тощо (а.с. 78). На виконання умов кредитного договору №102880474, ТОВ «Мілоан» переказало грошові кошти у розмірі 15000 грн, на рахунок відповідача [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №57937101 від 20.01.2023 (а.с. 86 зворот) та інформацією наданою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.126). З відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №102880474, станом на 05.05.2023 заборгованість [PERSON] становить 60375,00грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 15000,00 грн; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 43875,00 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 1500,00 грн. (а.с. 87-88). Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023, ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали цей договір про те, що кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників. Додатковою угодою №1 від 26.08.2025 до договору відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023 внесено зміни, а саме в Додаток №1 до договору форму реєстру боржників (а.с. 88 зворот-92, 93). Відступлення прав вимоги також підтверджується платіжною інструкцією №71534, актом прийому-передачі реєстру боржників від 30.05.2023, витягом з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023 (у новій редакції згідно Додаткової угоди №1 від 26.08.2025) (а.с. 94-95). Згідно витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги, позивач набув права вимоги за кредитним договором №57937101 від 20.01.2023, боржник [PERSON] , загальна сума заборгованості 60375,00грн (а.с. 94). Відповідно до претензії ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за вих. № 5586/459 від 12.09.2025, [PERSON] запропоновано сплатити боргові зобов`язання в сумі 60375,00 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 15000,00 грн; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 43875,00 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 1500,00 грн. (а.с.97 зворот). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не установлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля його сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до норм статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII (далі Закону № 675-VIII). Статтею 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Цією статтею зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ (частина сьома, дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII). Норми статті 11 Закону № 675-VIII відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частина 1 статті 514 ЦК України зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Враховуючи наведене, суд вважає, що представлений стороною позивача Договір відступлення права вимоги та Реєстри права вимоги є належними та допустимими доказами, які у встановленому законом порядку підтверджують перехід до позивача пред`явлення права вимоги до [PERSON] за договором №102882474 від 20.01.2023, оскільки укладаючи договір відступлення права вимоги сторони узгодила всі істотні умови для такого виду договорів відповідно до чинного законодавства та дійшли згоди щодо укладання договорів на зазначених у них умовах, а тому з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. Належних та допустимих доказів того, що сторонами договорів факторингу в момент їх підписання не додержано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Оскільки судом встановлено, що позичальником умови кредитного договору №102882474 від 20.01.2023 не виконано, грошові кошти на умовах визначених кредитним договором не повернуто, внаслідок чого утворилася заборгованість, суд доходить висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 15000,00грн та відсотків за кредитним договом в розмірі 43875,00гривень. А тому в цій частині позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо заперечення сторони відповідача про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки він є військовослужбовцем, а тому на нього поширюються вимоги п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань та проценти за користування кредитом, не нараховуються, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 №1357-IX, який набрав чинності 23.04.2021, пункт 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Останніми змінами, які набрали чинності 19.08.2022 пункт 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Частиною 9 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період, період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Статтею 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію. Аналіз п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30.03.2021, який набрав чинності 23.04.2021, свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. З представлених стороною відповідача доказів, а саме військового квитка серія [NUMBER] від 17.08.2024, довідки військової частини [NUMBER] від 26.11.2024 №2855 вбачається, що відповідач [PERSON] з 19.09.2023 перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . З посвідчення серія [NUMBER] вбачається, що таке видано [PERSON] військовою частиною [NUMBER] (а.с.122-124). Таким чином, з наведеного вбачається, що пільги передбачені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на відповідача [PERSON] як військовослужбовця не поширюються, оскільки, як вже встановлено судом, кредитний договір укладено відповідачем 20.01.2023, відсотки за кредитом нараховано за період з 20.01.2023 по 05.05.2023, тобто до того, як він був призваний 17.08.2024 на військову службу. Також, суд не може погодитися з законністю нарахування позивачем комісії в розмірі 1500,00 грн за кредитним договором, з наступних підстав. Згідно п. 1.5.1 Договору про споживчий кредит №102882474 від 20.01.2023, комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Однак, комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Відтак суд вважає, що позов в частині стягнення комісії є безпідставним, у зв`язку із чим вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 15000 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволенню. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №102882474 від 20.01.2023 у розмірі 58875,00 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 15000,00 грн, простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 43875,00 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частковою, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2362,22 гривень. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 8000,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно з ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з висновків викладених у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц та від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи Як вбачається з матеріалів справи 01.07.2025 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» укладено Договір про надання правової допомоги № 0107, згідно умов якого виконавець бере на себе зобов`язання бере надати клієнту правову допомогу в об`ємі та на умовах, передбачених цим Договором (а.с.98). Згідно акту №1545 наданих послуг від 05.09.2025 та детального опису наданих послуг №1545 за договором про надання правової допомоги від 05.09.2025, сума витрат на правничу допомогу в межах спору до [PERSON] становить 8 000,00 грн. З врахуванням складності справи, яка з врахуванням п.1 ч.6 ст.19ЦПК України є малозначною справою та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, участі в судових засіданнях представник позивача не брав, а також, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. Дійсно як вбачається з представлених позивачем доказів, фактичний розмір понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката становить 8000,00 грн. В той же час оцінивши надані адвокатом послуги та витрачений ним час на складання процесуальних документів, а саме позовної заяви, клопотання про витребування доказів, зважаючи зокрема на складність справи, ціну позову, клопотання представника відповідача де він заперечив розмір витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що визначений стороною та його адвокатом розмір витрат на правову допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору і з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 3000 гривень 00 копійок.

Outcome: partial