Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 Адвокатка Альонова М.Б. звернулася у суд в інтересах [PERSON] з позовом зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в провадженні виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області ЗМУМЮ перебувало виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа від 22.06.2010, виданого Дубенським міськрайонним судом, а саме ухвала суду про забезпечення позову (накладення арешту). Стягувачем за даною ухвалою був АТ «Банк «Фінанси та Кредит», боржником - [PERSON] . Правонаступником АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Постановою державного виконавця ВДВС від 22.06.2010 було накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. Станом на сьогодні у позивача відсутні будь-які зобов`язання перед відповідачем, також у Єдиному реєстрі боржників відсутні відомості щодо заборгованості позивача перед відповідачем. Наявність обтяжень перешкоджає позивачу реалізувати своє право власника щодо користування та розпорядження майном, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. 1.2 Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує щодо задоволення позову, оскільки Фонд гарантування не є належним відповідачем у справі та позивачем обрано не належний спосіб захисту. Вказує, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є окремими суб`єктами права, самостійно існуючими юридичними особами. З моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку, при цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації. Фонд гарантування не є правонаступником Банку, а відповідно не є стороною договорів, які укладалися з Банком. Процедура ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» триває, юридичну особу не припинено. Фонд гарантування не накладав арешт, з позивачем в жодні договірні відносини не вступав, тому не є належним відповідачем у справі. А пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, вважає, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту, оскільки позивач як боржник, у разі незгоди з накладеним державним виконавцем арештом на майно, повинен звертатися до суду із скаргою на дії державного виконавця, а не з вказаною позовною заявою. Тому, просить у розові відмовити у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви отримав, наявний відзив. Додаткових заяв та клопотань по суті позовних вимог до суду не надходило. Відповідач Дубенський ВДВС у Дубенському районі Рівненської області ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви отримав 18.11.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву не подав, заяв та клопотань до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 , у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що рішенням в провадженні Дубенського міськрайонного суду перебувала справа №2/767/10 за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. 04.11.2010 Дубенським міськрайонним судом було винесено рішення, яким позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість по кредиту у розмірі 91 251,76 грн., а також судові витрати у справі (справа №2-767/10 а.с.67). В межах розгляду вказаної справи з метою забезпечення позову ухвалою суду від 22 червня 2010 року було накладено арешт на майно та грошові кошти [PERSON] (справа №2-767/10 а.с.49). Ухвалу про арешт майна 23 червня 2010 року було направлено начальнику Дубенського ВДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції для виконання (справа №2-767/10 а.с.50). Зі змісту позовної заяви слідує, що на виконання ухвали суду від 22.06.2010 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER]. З інформації, наданої Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області від 03.06.2025 встановлено, що згідно відомостей АСВП по ВП [NUMBER] наявна інформація про накладення арешту на майно [PERSON] згідно ухвали Дубенського міськрайонного суду по справі від 22.06.2010 про забезпечення позову. Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом. Станом на 03.06.2025 ухвала суду про скасування заходів забезпечення позву на виконання до відділу не надходила (а.с.6). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. За ч.7,8 ст. 158 ЦПК України в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд приходить до висновку, що наявність обтяження на майно порушує право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Заходи забезпечення позову не були скасовані судом півтора десятиліття, а актуальне відкрите виконавче провадження по рішенню суду від 04.11.2010 відсутнє. З огляду на встановлені обставини, існування обтяження на майно позивача, яке триває вже майже 15 років, не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість та розумність. Державний виконавець правильно вказує, що оскільки арешт було накладено на підставі ухвали суду, то і поки не надійшла ухвала суду про його скасування, підстав для самостійного зняття арешту державним виконавцем немає. Отже, іншого способу зняти заборону в позивача, крім отримання судового рішення, - немає, і суд приходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивачем вибрано не правильний спосіб захисту, бо воно безпісдтавне. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється в позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Враховуючи обставини справи та наведені норми права, викладені позивачем позовні вимоги про скасування арешту майна є ефективним способом захисту порушеного права власності, який відновлює становище, яке існувало до порушення. Крім того, суд відхиляє доводи відповідача, що Фонд гарантування вкладів не є належним відповідачем у справі, оскільки згідно наявної у справі інформації, наданої самим відповідачем, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 22.12.2022 №1067 зазначені Законом повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснюються Фондом безпосередньо. За таких обставин,

Outcome: approved