Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] та просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом із нею. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з квітня 2024 р. по червень 2025р. Під час проживання спільною сім`єю у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . З дня народження і по даний час донька проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання відповідача - батька дитини [PERSON] зареєстровано в іншому житловому будинку, а де він фактично проживає на даний час їй невідомо. Відповідач на її користь сплачує аліменти на утримання їхньої доньки та аліменти на її утримання до досягнення донькою 3-х річного віку. Вона має намір провести реєстрацію місця проживання доньки за фактичним їхнім місцем проживання, тобто в квартирі [ADDRESS] . Проте з відповідачем вона перебуває в особистих неприязних стосунках, наданий час з ним вона не спілкується. По інформації, якою вона володіє, відповідач незаконно виїхав за межі України та на даний час перебуває в одній із країн ЄС, однак конкретне його фактичне місце проживання їй невідоме. Вказане призвело до того, що отримати від нього згоду на реєстрацію місця проживання дитини вона не може і , відповідно, в зв`язку з цим, не може провести реєстрацію місця проживання своєї доньки за адресою її фактичного місця проживання з нею. В той же час, реєстрація дитини не за місцем її фактичного проживання чи взагалі не проведення реєстрації місця проживання дитини порушує її права, оскільки вона може бути позбавлена отримувати послуги, що тісно пов`язані з реєстрацію місця проживання, зокрема отримання медичної допомоги, відвідування навчальних та дошкільних закладів тощо. Так, при зарахуванні дитини в дошкільні заклади чи школи в першу чергу враховується реєстрація місця проживання дитини; вказане враховується і при лікуванні дитини в комунальних медичних установах. Тому вона вважає, що для захисту прав їхньої дитини необхідно визначити місце проживання доньки з нею в судовому порядку. Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, позивачка в своїй заяві не заперечує щодо заочного розгляду справи, просить розгляд справи проводити за її відсутності, представник третьої особи в надісланій до суду заяві просить розгляд справи проводити без її участі, відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та відзив на позовну заяву не подав. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03.06.2025 року № 291/506/25 (а.с.11 - 13), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.08.2024 року (а.с. 9). Відповідач на користь [PERSON] сплачує аліменти на утримання їхньої доньки та аліменти на її утримання до досягнення донькою 3-х річного віку, що підтверджується копією рішення Ружинського районного суду Житомирської області № 291/444/25 від 25.06.2025 року; копією рішення Ружинського районного суду Житомирської області № 291/1600/24 від 13.02.2025 року ( а.с..14 -18). Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за місцем фактичної реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з дочкою [PERSON] , яка на даний час не має місця реєстрації. За вказаною адресою створені належні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини. У дівчинки є місце для відпочинку та ігор. [PERSON] (відповідач) із сім`єю не проживає. Визначені законодавством обов`язки щодо виховання, розвитку та забезпечення дитини виконує позивач. Зазначені обставини підтверджуються: витягом з Реєстру територіальної громади від 03.07.2024 р. ( а.с. 8); копією акту обстеження умов проживання від 27.11.2024 року (а.с.12); заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , згідно якої відмовлено у реєстрації місця проживання, у зв`язку із відсутністю згоди батька дитини (а.с.20). Рішенням виконавчого комітету Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області № 248 від 23.10.2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування Ружинської селищної ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] ( а.с.45 ). Відповідно до Висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, виконавчий комітет Ружинської селищної ради, як орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дитини, визначив місце проживання [PERSON] , [INFO] з її матір`ю [PERSON] , [INFO] ( а.с. 46-47). Дослідивши вказані вище докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Проаналізувавши вказані вище докази у їх сукупності й враховуючи те, що відповідач не виявляє турботи та уваги до дитини, її вихованням займається позивач, в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, відомості щодо вад здоров`я, неможливості утримувати дитину чи приділяти достатню увагу її вихованню, навчанню та духовному розвитку, яка створила належні умови для розвитку дитини, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України). На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів на спростування твердження позивача, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню. Позивач сплатила судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок, який в порядку статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved