Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. На обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 28.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №P51.13062.007052892, який за своєю правовою природою є змішаним договором кредиту і договору страхування. Відповідно до Розділу 1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 35942,00 грн для власних потреб. Своєю чергою, позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 30 місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 19,50% річних. Зазначає, що саме відносини страхування, які регулюються окремими положеннями кредитного договору, не є предметом даного позову, натомість позов стосується виключно відносин щодо кредитування. Вказує, що підписанням відповідного кредитного договору позичальник також приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердила свою обізнаність про Умови та Тарифи банку. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання щодо видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Зауважує, що всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва - «Росвен Інвест Україна») було укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі боржників. В тому числі за даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором №P51.13062.007052892 від 28.09.2020. Зауважує, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №P51.13062.007052892 від 28.09.2020 заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «Свеа Фінанс» станом на дату подання позову складає 72934,35 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 33935,17 грн; заборгованість за відсотками 15836,35 грн; заборгованість за іншими процентними платежами 23162,83 грн. На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором №P51.13062.007052892 від 28.09.2020 у розмірі 72934,35 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом цієї позовної заяви. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому у прохальній частині позову просить розгляд справи провести без його участі. Відповідач у дане судове засідання не з`явилася, при цьому подала до суду заяву від 05.12.2025, у якій при ухваленні судового рішення просить врахувати її скрутний матеріальний стан, що підтверджується довідкою Пенсійного фону України, а також той факт, що нараховані відсотки є явно завищеними, не відповідають засадам справедливості, розумності та вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору встановлюють вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації, а саме понад 50% продукції у разі невиконання зобов`язань за договором. Позивач просить розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №P51.13062.007052892, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наст них умовах: тип кредиту бюджетний; сума кредиту 35942 грн; процентна ставка та тип 19,5% річних, змінювана; строк кредиту 30 місяців. До договору додано Паспорт споживчого кредиту (додаток №1), який містить порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність платежів, а також Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, яка включає в себе погашення суми кредиту 35942 грн, проценти за користування кредитом 11163,06 грн та плату за обслуговування кредитної заборгованості 25280,91 грн. Ордерами-розпорядженнями № 1, 2 АТ «Ідея Банк» підтверджується перерахування відповідачу 28.09.2020 коштів у сумі 35942 грн (підстава договір №P51.13062.007052892 від 28.09.2020) та 7948,52 грн (підстава страховий платіж від [PERSON] ). Згідно з випискою з карткового рахунку за договором №P51.13062.007052892 від 28.09.2020 у період з 28.09.2020 по 25.07.2023 відповідач користувалася кредитними коштами. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого первісний кредитор (АТ «Ідея Банк») передає (відступає) новому кредитору ТОВ «Росвен Інвест Україна», а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №P51.13062.007052892 від 28.09.2020 (станом на дату відступлення права вимоги) складала 72934,35 грн, з яких: 33935,17 грн заборгованість за основним боргом; 15836,35 грн заборгованість за відсотками; 23162,83 грн заборгованість за комісіями. 25.03.2024 рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» №1 змінено найменування товариства з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс». Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №P51.13062.007052892 від 28.09.2020, складеною АТ «Ідея Банк», станом на 25.07.2023 загальна сума заборгованість відповідача становить 72934,35 грн, з яких: 33935,17 грн заборгованість за основним боргом; 15836,35 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 23162,83 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У порядку, визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, між сторонами був укладений кредитний договір, форма якого відповідає вимогам чинного ЦК України, та досягнуто згоди щодо його істотних умов. Позикодавець свої зобов`язання за укладеним договором виконав, на відміну від позичальника, яка своєчасно до встановленого графіку не повертала грошові кошти в строк та розмірі, визначених умовами кредитного договору, тобто не виконувала свої зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ «Свеа Фінанс», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором №P51.13062.007052892 від 28.09.2020, укладеним між АТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] , про стягнення з останньої заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 49771,52 грн, з яких: 33935,17 грн заборгованість за основним боргом; 15836,35 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, є підставними та підлягають до задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами у розмірі 23162,83 грн суд зазначає наступне. Позивач не зазначає, що входить до інших процентних платежів, яким чином вони були нараховані та за який період. Умовами договору кредиту та страхування №P51.13062.007052892 від 28.09.2020 визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі ДКБОФО https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts), за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно з діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті банку: https://ideabank.ua. Згідно з Додатком №1, яким є Паспорт споживчого кредиту до договору кредиту та страхування №P51.13062.007052892 від 28.09.2020, визначено плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 25280,91 грн. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 25280,91 грн. У реєстрі боржників №1 до договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023 зазначено, що відповідач має заборгованість за комісіями у розмірі 23162,83 грн. За змістом ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд не може вважати, що заборгованість за іншими процентними платежами, яку позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 23162,83 грн, це комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Також суд зазначає, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла станом на момент укладення кредитного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 та постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування. З матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за іншими процентними платежами у розмірі 23162,83 грн у зв`язку з їх недоведеністю. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, відтак у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору в розмірі 1647,23 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial