Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

27 березня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Бахмутської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначено, що в 2023 році вона звернулась до центру надання адміністративних послуг міста Кропивницький з приводу надання інформації з Державного реєстру речових прав на своє нерухоме майно житлове приміщення (квартира), що розташована за адресою: [ADDRESS] та отримала наступну відповідь: тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2361408; Зареєстровано: 07.09.2005 10:54:42 за №2361408 реєстратором: Приватний нотаріус Кудінова О.А., [ADDRESS] , [NUMBER] ; Підстава обтяження: договір довічного утримання, б/н, Друга Артемівська держконтора; Об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; Власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис; Додаткові дані: Архівний номер 577969DONETSK23917, [PERSON] дата: 25.12.2003, Дата виникнення:18.02.1998, №реєстра: 388738-3093, внутр. № 5801152А2DF430324141. Зазначила, що ні вона, ні члени її родини ніяких договорів довічного утримання ніколи не укладали.Крім того, згідно відомостей про право власності, їй, її чоловіку [PERSON] та її доньці [PERSON] (після шлюбу Спиця) відділом з реформування управління та утримання житлового фонду Артемівської міської ради було видане свідоцтво про право власності на вищевказане житло від 27.04.2006 року №21821. 30.01.2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кудинової О.Л. з приводу усунення перешкоди у здійсненні мною права користування та розпорядження своїм майном житловим приміщенням (квартирою), то розташована за адресою: [ADDRESS] та припинити обтяження (заборону) на вищевказану квартиру. 17.02.2025 року вона отримала відповідь, в якій їй пропонували з цього приводу звернутися до суду. 26.02.2025 року вона звернулася до відділу з питань нотаріату у Донецькій та Луганській областях Управління нотаріату Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та отримала відповідь, в якій їй також пропонували з цього приводу звернутися до суду. 08.04.2025 року вона звернулась до приватного нотаріуса Недільченко І.С., Кропивницького міського нотаріального округу, Кіровоградської області, щоб повторно отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Враховуючи, що документи, які були підставою для внесення відомостей про заборону на нерухоме майно житлове приміщення (квартира), що розташована за адресою: [ADDRESS] , не збереглися, оскільки минув термін зберігання зазначених документів і вони знищені, таке обтяження на даний час не знято, а наявність заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує її права та законні інтереси, оскільки створює перешкоди у реалізації її права власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном на власний розсуд, а Бахмутська державна нотаріальна контора, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття заборони відчуження нерухомого майна за її заявою. Стверджує, що іншого порядку скасування даного обтяження немає, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Тому прохає суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном житловим приміщенням (квартирою), що розташована за адресою: [ADDRESS] та припинити обтяження (заборону) на вищевказану квартиру. Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 01.09.2025 залучено у якості третьої особи Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків). Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення в яким просила суд розгляд справи провести у відсутності представника управління. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом, з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що 07.09.2005 10:54:42 за №2361408 реєстратором: Приватний нотаріус Кудінова О.А., [ADDRESS] , [NUMBER] зареєстровано обтяження заборону (архівний номер) на майно статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] . Крім того, зазначено додаткові дані: Архівний номер 577969DONETSK23917, Архівна дата: 25.12.2003, Дата виникнення:18.02.1998, № реєстра: 388738-3093, внутр. № 5801152А2DF430324141. З відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кудінової О.А. Тверській І.В. №2/01-16 від 17.02.2025 убачається, що приватну нотаріальну діяльність по Артемівському районному нотаріальному округу Донецької області розпочато нею 18.05.2001 року та завершено 30.05.2007 року. [PERSON] , як приватного нотаріуса Артемівського районного нотаріального округу Донецької області Наказом Донецького обласного управління юстиції №255-1 від 05.11.2003 р. було призначено реєстратором Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що почав формуватися в електронній формі відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №41/5 від 27.05.1997 року "Про затвердження «Положення про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» у межах Артемівського районного нотаріального округу Донецької області. У зв`язку із формуванням комп`ютерного Реєстру заборон по Артемівському району та на виконання Наказу №255-1, Другою артемівською державною нотаріальною конторою Донецької області їй було надано всю інформацію щодо заборон (арештів) відчуження об`єктів нерухомого майна по Артемівському району за весь період роботи Другої артемівської державної нотаріальної контори, а саме: Реєстри (книги) для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частини будинків) та квартир, а також арештів (заборон), накладених на будинки судовим та слідчими органами. Таким чином, вона не є уповноваженою особою, що безпосередньо наклала заборону (арешт), а лише реєстратором, що переніс цей запис про заборону з книги до створеного офіційного реєстру в електронному вигляді, оскільки її приватна нотаріальна діяльність розпочалась пізніше дати виникнення заборони на нерухоме майно, зазначене в вашому запиті. Запис про заборону відчуження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , записаний до Реєстру № 2 Другої артемівської державної нотаріальної контори Донецької області на 1994 рік, під записом 598 від 18.02.1998 року (архівний номер запису в електронному реєстрі: 5779692DONETSK23917, Aрхівна дата внесення: 25.12.2003, Дата виникнення: 18.02.1998, № реєстра: 388738-3093, внутр. №5801153A2DF430324141). Крім того, у даній відповіді зазначено, що паперові Реєстри після внесення всіх наявних у них даних передані за належністю та перебувають в архіві Другої артемівської державної нотаріальної контори Донецької області, або передані нею в установленому законодавством порядку на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Інші архівні дати, що зазначаються у відповідному записі про накладення заборони є такими, що підтверджують перенесення записів в електронному вигляді з одного офіційного реєстру заборон (арештів) в інший, відповідно до їх створення та функціонування. Таким чином, Друга артемівська державна нотаріальна контора Донецької області є такою, що безпосередньо наклала заборону та у провадженні якої перебували документи, що були підставою для накладення цієї заборони. Надати будь-яку інформацію, а також підтвердити або спростувати її не є можливим, оскільки її приватна нотаріальна діяльність по Артемівському районному нотаріальному округу Донецької області була офіційно припинена відповідно до Наказу Головного управління юстиції у Донецькій області від 29.05.2007 року за № 184/1, a нотаріальний архів приватного нотаріуса, у зв`язку із припиненням приватної нотаріальної діяльності передано до Донецького обласного державного нотаріального архіву 22 червня 2007 року, що підтверджується Актом прийому-передачі документів на державне зберігання від 22 червня 2007 р., у віданні якого він має перебувати і на даний час. Для вирішення вашого питання прошу вас звертатися до відповідних уповноважених органів або до суду. З відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України позивачці Тверській І. № 8303-Т-640/15.1 від 07.03.2025 року убачається, що відповідно до пункту 1.5 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5). зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 за № 364/3657 (далі Положення), реєстраторами Реєстру заборон (далі Реєстратор) є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу: державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Зазначено, що згідно з підпунктом 2.1.2 пункту 2.1 Положення (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5) підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З огляду на зміст звернення та долучених до нього матеріалів, відомості про накладення заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , були внесені приватним нотаріусом Кудіновою О.А. на підставі накладеної Другою артемівською державною нотаріальною конторою заборони. Підпунктом 4.1 пункту 4 глави 15 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, встановлено, що нотаріус у випадках, встановлених законодавством, знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також рухомого майна. Нотаріус, який знімає заборону, накладену іншим нотаріусом, направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про її зняття. Зазначили, що постановою Верховної Ради України від 04.02.2016 місто Артемівськ Донецької області перейменовано в місто Бахмут, у зв`язку з чим Перша артемівська державна нотаріальна контора була перейменована в Першу бахмутську державну нотаріальну контору, а Друга артемівська державна нотаріальна контора в Другу бахмутську державну нотаріальну контору. Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 08.05.2023 № 1705/5 «Про реорганізацію деяких державних нотаріальних контор Донецької області» Першу бахмутську державну нотаріальну контору реорганізовано шляхом її приєднання до Другої бахмутської державної нотаріальної контори з перейменуванням в Бахмутську державну нотаріальну контору. Наказом міжрегіонального управління до особливого розпорядження оголошено простій Бахмутської державної нотаріальної контори. Документи нотаріального діловодства та архіву Другої артемівської державної нотаріальної контори до правонаступника або Донецького обласного державного нотаріального архіву з 1994 року не передавались, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо. Звернули увагу, що відповідно до пункту першого частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, у тому числі постанови господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання боржника банкрутом щодо припинення всіх обтяжень прав на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні). Враховуючи вищевикладене, для зняття заборони відчуження квартири Ви маєте право звернутися до суду. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України у своїй постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 вказав, що зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац 4 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Приписами ч. 1 ст. 31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям. За змістом ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Пунктом 9 ст. 34Закону України «Про нотаріат» передбачена така нотаріальна дія як зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягають державній реєстрації. Статтею ст. 74 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини,нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Безпосередньо процедура зняття заборони відчуження нерухомого майна регламентована пунктом 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а саме: нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, за рішенням суду. Відповідно до вимог п. п. 5 п. 4 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ведення державного реєстру передбачає внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, скасування записів Державного реєстру прав. При цьому, пунктом 1.3 вищевказаного Порядку визначено, що рішення про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав використовує державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформляється за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на державного реєстратора покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказано, що щоб визнати відповідача неналежним, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Також ВП ВС у своїх постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц зазначила про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 вказано, що суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 707/2-1006/2011 вказано про те, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17. Так, судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує заборона відчуження нерухомого майна [PERSON] .. Реєстраційний номер обтяження: 2361408; Зареєстровано: 07.09.2005 10:54:42 за №2361408 реєстратором: Приватний нотаріус Кудінова О.А., [ADDRESS] , [NUMBER] ; Підстава обтяження: договір довічного утримання, б/н, Друга Артемівська держконтора; Об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; Власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис; Додаткові дані: Архівний номер 577969DONETSK23917, Архівна дата: 25.12.2003, Дата виникнення:18.02.1998, №реєстра: 388738-3093, внутр. № 5801152А2DF430324141. Натомість, ВС у своїй постанові від 19 грудня 2022 року у справі № 359/3951/17 зауважив, що державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17. У справі, що розглядається, предметом спору є вимога [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні нею права користуванням та розпорядженням своїм майном. При цьому позов пред`явлено до Бахмутської державної нотаріальної контори, яка не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт на майно позивачки, ані заінтересованою особою у справі, ані суб`єктом правовідносин з позивачкою. Водночас клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивачка не заявляла, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку з пред`явленням вимог до неналежного відповідача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачкою пред`явлено позов до відповідача Бахмутської державної нотаріальної контори, який є неналежним відповідачем у справі, клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних имог [PERSON] слід відмовити у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed