Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

В квітні 2025 року позивач ТОВ "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернувся до суду із позовною заявою про стягнення із [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ в сумі 7358,74 грн. та судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з вимогою про стягнення боргу з [PERSON] за спожитий природний газ в сумі 7358,74 грн., яка складається з суми основного боргу. Відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в період березня 2021 р. по березень 2023 р. (включно) було спожито природний газ на загальну суму 7358,74 грн., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Відповідачем Постачальнику була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 22.09.2021 р. Відповідач приєднався до умов Договору шляхом заявочного приєднання. Відсутність укладеного між Постачальником та Споживачем письмового договору на постачання природного газу не є підставою для відмови судом у задоволені позивних вимог. В період з 01.03.2021 по 30.04.2021, з 01.09.2021 по 25.09.2021 Відповідач являвся споживачем Постачальника "останньої надії" та був включений до Реєстру споживачів Постачальника "останньої надії" та споживав газ за ціною тарифного плану "Надійний" для споживачів Постачальника "останньої надії" яку зазначено у витяті з білінгової системи "Газоліна" - "Фінансовий стан" у вигляді роздруківки по особовому рахунку Позивача. Вищезазначений об`єкт нерухомості належить Відповідачу на праві власності, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 367707070 від 28.02.2024. Відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На умовах Договору, Позивач постачав природний газ, а Відповідач отримував його та використовував для власних потреб. Вартість використаного природного газу Відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до діючих тарифів. Між тим, на час звернення до суду відповідачем не сплачено заборгованість за спожитий природний газ в сумі 7358,74 грн. Тому позивач змушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою. В судове засідання представник позивача ТОВ "ГК "Нафтогаз України" не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити (а.с. 47). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача з огляду на пояснення та обставини зазначені в та письмових доказах долучених до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає\~Закон України "Про ринок природного газу". Відповідно до ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", побутовий споживач\~це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем природного газу, безперебійно, обліковий рахунок № [NUMBER] , ЕІС код № 56ХМ26J03010375O, що не заперечується сторонами (том 1 а.с. 14-15, 16, 13). ТОВ "Газопостачальна\~компанія "Нафтогаз\~України",\~як суб`єкт\~ринку газу,\~з 01.11.2018\~р.\~здійснює діяльність\~з постачання\~природного газу\~фізичним та\~юридичним особам,\~які використовують\~його (природний\~газ)\~для власних\~потреб на\~підставі постанови\~НКРЕКП №880\~від 04.07.2017\~р.\~"Про\~видачу ліцензій\~з постачання\~природного газу…"\~на території\~України. Позивач ТОВ "ГК "Нафтогаз України" в період з березня 2021 року по березень 2023 року надавав відповідачу послуги, та вважає, що відповідачем [PERSON] було спожито природний газ. Правилами постачання природного газу, що затверджені\~постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року та ст. ст. 6, 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~позивач зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Споживачем постачальнику була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем від 22.09.2021 року (а.с. 19). За нормами статей\~526,\~629 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Разом з тим, згідно зі статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Положення вказаного Закону свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про надання послуги з постачання теплової енергії. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з постачання теплової енергії може бути у вигляді мовчання. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно зі ст.ст. 610, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Щодо стягнення заборгованості на користь позивача на суму 7358,74 гривень, то суд зазначає наступне. В судовому засіданні судом детально проаналізовано Акт звірки від 01.07.2025 фактично використаних об`ємів природного газу за період з 01.01.2021 по 31.05.2025 між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" та побутовим споживачем [PERSON] ЕІС код № 56ХМ26J03010375O (унікальний код 3010375) по об`єкту за адресою: [ADDRESS] , яка містить інформацію про фактично використаних об`ємів природного газу за період з 01.01.2021 по 31.05.2025 (а.с. 64). Також судом проаналізовано Фінансовий стан споживача [PERSON] , ЕІС код № 56ХМ26J03010375O, за адресою: [ADDRESS] , створений провідним фахівцем Відділу розрахунків Департаменту врегулювання заборгованості та розрахунків ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" Костенко В.М. (а.с. 65). Відповідно до вказаного Акту звірки, споживачем [PERSON] за квітень 2021 року спожито природного газу об`ємом 195,00 м3, проте відомість про фінансовий стан містить інформацію про те, що споживачем [PERSON] спожито природного газу за квітень 2021 року в об`ємі 822,79 м3 та нараховано до сплати суму 5751,30 грн. Суд не погоджується із вимогою позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ в цій частині, зазначаючи наступне. Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Акціонерного товариства «ПОТАВАГАЗ», що є оператором газорозподільної мережі за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ (Акціонерне товариство «ПОТАВАГАЗ») згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2494. Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015р. «2. У точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).» Крім того, відповідно пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять інформації про те, на підставі чого споживачу [PERSON] позивачем по справі за квітень 2021 року визначено об`єм спожитого природного газу 822,79 м3 та нараховано до сплати суму 5751,30 грн. за тарифом 6,99 грн./м.куб. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зменшити в цій частині позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за фактично спожитий об`єм природного газу в розмірі 195 м.куб., що становить 195*6,99 грн./м.куб.=4388,25 грн. Щодо аргументації відповідача, що ним було здійснено ПОВНУ оплату комунальних послуг, то суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, у цивільних справах відповідач має довести факт сплати грошових коштів, якщо це є предметом спору. Тобто, якщо позивач стверджує, що відповідач не сплатив певну суму, відповідач повинен надати докази, які підтверджують факт оплати. Судом повністю проаналізовано зміст наданих в судовому засіданні квитанцій про сплату за спожитий природний газ стороною відповідача (а.с. 99-137), з відповідними сумами зарахувань зазначеними у відомості Фінансовий стан абонента [PERSON] , ЕІС код № 56ХМ26J03010375O, за адресою: [ADDRESS] , і зроблено висновок, що відомість про фінансовий стан містить всі відомості про відповідні суми, які були сплачені відповідачем на рахунок позивача по справі. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості з [PERSON] як споживача послуг природного газу слід задовольнити частково в сумі 2970,49 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 2970,49 грн., тобто 40,37 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати в сумі 1222,31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial