Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач ТОВ "Споживчий центр" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.06.2024 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №13.06.2024-100000130, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 13.06.2024, строком на 98 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.35% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 6. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.13% = (8895.7 / 8000)/98 ? 100%. 7. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. 8. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 15% від суми Кредиту та дорівнює 1200 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії. Позивач виконав умови договору шляхом перерахунку коштів відповідачу. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 23 784 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000 грн., процентів в розмірі 10 584 грн., комісія - 1 200 грн., неустойки у розмірі 4 000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». 23.06.2025 представником відповідача [PERSON] - Ліліцького Р.В. надійшли пояснення по справі, у відповідності з якими відповідач заперечує щодо позовних вимог. Позиція сторони відповідача обґрунтована тим, що між сторонами будь-яких кредитних договорів не укладалось та не було отримано кредитних коштів. Зазначено про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами укладення саме відповідачем кредитного договору, наявності кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості. Відповідач вважає, що довідка-розрахунок про стан заборгованості без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, чи взагалі отримував Відповідач кошти, та яку саме суму коштів отримував Відповідач за нібито укладеним договором. Разом з тим, відповідач зауважує, що банківської виписки Позивачем до позовної заяви не додано. Відповідач вважає, що у суду відсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також відповідач звертає увагу на тому, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позовній заяві, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. 02.12.2025 до суду від представника відповідача - адвоката Ліліцького Р.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки від АТ КБ «Приват Банк». В клопотанні представником відповідача зазначено, що в червні 2024 року відповідачкою було втрачено паспорт, у зв`язку з чим остання зверталась до Деснянського УП НУПН у м. Києві. Після зазначеного, 19.07.2024 відповідачем було отримано новий паспорт. В спростування доводів позивача ТОВ «Споживчий центр» щодо перерахування на рахунок відповідачки кредитних коштів, надано довідку від АТ КБ «Приват Банк» згідно з якою, картковий рахунок [NUMBER] відповідачкою не відкривався. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 07 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому в прохальній частині зазначає, що не заперечує щодо розгляду справи за відсутності позивача, а також відсутні заперечення щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач та її представникв судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін 13.06.2024 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №13.06.2024-100000130, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.35% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно з п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49XX-XXXX-3725. Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказав, що [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 18.09.2024 утворилась заборгованість у загальному розмірі 23 784 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000 грн., процентам в розмірі 10 584 грн., комісії 1 200 грн., неустойці за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 4 000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». При цьому, стороною відповідача надано суду копію відповіді Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києва, відповідно до якого зазначено, що згідно даних ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» 25.06.2024 до Деснянського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява громадянки [PERSON] про те, що 10.06.2024 о 21-00 год. за адресою: Київ,просп. Лісовий, 28, виявила відсутність паспорта громадянина України. Вказане звернення зареєстровано до Єдиного обліку за № 28973 від 25.06.2024 та розглянуто відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». Встановлено, що за результатами розгляду звернення складено довідку від 08.07.2024, у відповідності з якою 25.06.2024 до Деснянського УП ГУНП у м. Києві надійшло звернення [PERSON] , [INFO] про те, що остання втратила паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 02.07.2021. В ході відпрацювання матеріалу було опитано мешканців району, які повідомили, що документи не знаходили, також було обстежено прилеглу територію, проте паспорта не виявлено. Заявниці рекомендовано звернутись до місця попередньої видачі документів для відновлення. Отже, зважаючи на викладені обставини, кредитний договір №13.06.2024-100000130 було укладено 13.06.2024, а відтак після втрати відповідачем паспорта громадянина України. При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань з повернення грошових коштів за кредитним договором № №13.06.2024-100000130 від 13.06.2024 утворилась заборгованість у розмірі 23 784 грн., з яких: 8 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 10 584 грн. - заборгованість за відсотками, 1 200 грн. - комісія, 4 000 грн. - неустойка. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу [PERSON] на підставі кредитного договору №13.06.2024-100000130 від 13.06.2024, укладеного з ТОВ «Споживчий центр», перераховано грошові кошти у розмірах, зазначених позивачем в позовній заяві. Зокрема, суд вважає за необхідне надати оцінку доказам, а саме довідці ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.03.2025, згідно з якою відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, 13.06.2024 було успішно перераховано грошові кошти у розмірі 8 000 грн. на карту № [NUMBER] . Водночас, стороною відповідача, заперечуючи щодо факту отримання відповідачкою кредитних коштів, надано суду довідку АТ КБ «Приват Банк» із зазначенням карткових рахунків [PERSON] . Дослідивши наданий доказ, вбачається, що на ім`я відповідача [PERSON] в АТ КБ «Приват Банк» не було відкрито карткового рахунку за № [NUMBER] , а відтак позивачем не доведено факту належного вказаного карткового рахунку відповідачці та надання останній кредитних коштів. У відповідності до ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Слід зазначити, що належним, допустимим і достовірним доказом заборгованості за договором позики (кредиту) - первинним документом - є не наданий позивачем розрахунок заборгованості, який він здійснив на власний розсуд, і який не може перевірити суд без первинних документів. Такий статус первинного документу має саме виписка по рахунку, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому саме вона є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором або інші докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу. При цьому, особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов таких висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу». При цьому варто зауважити, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Суд приходить до висновку про те, що Довідка-розрахунок заборгованості про стан заборгованості за кредитним договором №13.06.2024-100000130 від 13.06.2024, який надано позивачем ТОВ «Споживчий центр» не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. При цьому, надана позивачем довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 18.03.2025, згідно з якою відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, 13.06.2024 було успішно перераховано грошові кошти у розмірі 8 000 грн. на карту № [NUMBER] , також не приймається судом до уваги, оскільки відсутні належні докази належності вказаного карткового рахунку відповідачці. Отже, позивачем ТОВ «Споживчий центр» не надано належних доказів та не доведено факту перерахування кредитних коштів відповідачу на виконання умов кредитного договору№13.06.2024-100000130 від 13.06.2024, та фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а відтак підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні. Щодо розподілу судових витрат. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed