Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

18 серпня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2001 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , в інтересах та від імені якої діяв [PERSON] , на товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» щодо купівлі житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0.25 га, що знаходиться в [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 02 серпня 2001 року між нею та [PERSON] , в інтересах та від імені якої діяв [PERSON] , на товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв» укладено договір купівлі-продажу. Згідно умов договору відповідач продала позивачу житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Сторонами вказано, що ціле домоволодіння, яке відчужується, належить відповідачу на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30 жовтня 1996 року, виданого на підставі рішення Бармашівської селищної ради від 19 грудня 1995 року №39, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 30 жовтня 1995 року за реєстраційним номером 213. Договір зареєстровано у Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації 08 серпня 2001 року. Договір сторонами був повністю виконаний, а саме, відповідач звільнив всі приміщення та передав житловий будинок у власність позивача. Позивач у свою чергу передав відповідачу грошові кошти до підписання договору. Однак, нотаріально договір не посвідчувався, та на даний час нотаріальне укладення даного договору неможливе, що змусило позивача звернутися за захистом свого права до суду. Ухвалою від 29 серпня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 06 листопада 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район, а село Бармашове перейменовано у село Білозірка. Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 серпня 2001 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з належними до нього господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,25 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 03.08.1994 року, зареєстрованого за №245 серія МК 04224, виданого Бармашівською сільською радою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до договору, вказаний житловий будинок належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.10.1996 року, виданого на підставі рішення виконкомуБармашівської селищної ради від 19.12.1995 року за №39, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 30.10.1995 року за реєстровим номером 213. Згідно з п.1 зазначеного договору, продаж здійснено за 1000 грн., що отримані продавцем до підписання договору. Відповідно до п.5 договору, продавець засвідчила, що вона зобов`язується у термін до 02 серпня 2001 року звільнити будинок від належного їй майна, здійснити виселення та виписку. Вказаний договір укладений на товарній біржі «Нерухомість-Миколаїв», зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод за №1-839 від 01 серпня 2001 року та в подальшому нотаріально не посвідчувався. Відповідно до реєстраційного посвідчення Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №213 від 08 серпня 2001 року, право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2001 року. В той же час, позивач позбавлений можливості розпорядження своїм майном з огляду на положення ст.227 ЦК УРСР 1963 року. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди. Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку між нею та відповідачем, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. Таким чином, суд вважає можливим захист прав позивача шляхом визнання вказаного договору дійсним.

Outcome: approved