Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 2004 року по день смерті останнього - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Свою заяву обґрунтовує тим, що його мати - [PERSON] раніше проживала в шлюбі з [PERSON] , від якого народилися заявник - [PERSON] та його брат [PERSON] . Після розлучення з [PERSON] , [PERSON] 23.04.2002 уклала шлюб з [PERSON] . З 2002 року однією сім`єю проживали спочатку в с. Чемериське, а з 2004 року в м. Звенигородці, з вітчимом підтримували родинні відносини, відносився до них як батько. [INFO] померла мати - [PERSON] . Після смерті залишилася спадщина, яка складалася із будинку [ADDRESS] , в якому всі разом проживали. Після смерті матері заявник з братом оформили спадщину і стали власниками кожний по 1/3 частини вищевказаного будинку, а вітчим тільки подав заяву до нотаріуса, але свідоцтво про право на спадщину на своє ім?я не встиг за життя отримати. [INFO] вітчим [PERSON] помер. 10.03.2025 з метою оформлення спадщини на своє ім?я, заявник звернувся до приватного нотаріуса Бедратої-Скляр Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця на підставі відсутності доказів, які б підтверджували факт постійного проживання з спадкодавцем. У зв`язку з вищевикладеними обставинами виникла необхідність звернутися до суду з вказаними вимогами. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю. від 23.09.2025 відкрито провадження та призначено судове засідання. Витребувано у приватного нотаріуса\~Звенигородського районного\~нотаріального округу\~ Бедратої-Скляр Н.М. копію спадкової\~справи\~після померлого[PERSON] (дата\~смерті [INFO] ). 16.10.2025 до суду від приватного нотаріуса\~Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Н.М. надійшла копія спадкової справи\~після\~померлого[PERSON] (дата\~смерті [INFO] ). В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Представник заінтересованої\~особи\~ - Звенигородської міської ради Єременко Л.Л. в судовому засіданні проти задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не заперечувала. Заінтересована особа [PERSON] копію позовної заяви з додатками та ухвалу суду отримав особисто 01.12.2025, про що міститься відмітка в матеріалах справи. У судовому засіданні 03.12.2025 підтвердив викладені заявником обставини та не заперечував щодо їх задоволення. Враховуючи відсутність заперечень з приводу заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю, наявність спору про право судом не встановлено, тому справа розглянута в порядку окремого провадження. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1\~статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2\~ст. 315 ЦПК України\~в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в пункті 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданої Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.03.2025, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис про смерть № 71. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.04.2002 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 23.04.2002 року, актовий запис №36. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.01.1985 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 31.01.1985. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11.05.2023, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Звенигородка, актовий запис про смерть № 236. Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 11.09.2025, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Бедратою-Скляр Н.М. (спадкова справа № 145/2023, зареєстровано в реєстрі № 4645, № 4646) спадкоємцем на 1/3 частку майна померлої [PERSON] є її син - [PERSON] , [INFO] ; спадкоємцем на 1/3 частку майна померлої [PERSON] є її син - [PERSON] , [INFO] ; спадкоємцем на 1/3 частку майна померлої [PERSON] є її чоловік - [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину успадкованого майна видано [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво на ще 1/3 частину успадкованого майна не видавалося. Відповідно до акту депутата Звенигородської міської ради Лисогора Ю.В., складеного в присутності свідків, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та його брат - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . З 2004 року за вищевказаною адресою проживали разом з [PERSON] , який помер [INFO] , спільно вели господарство, доглядали та поховали його за власні кошти. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 443120834 від 11.09.2025, власником 1/3 частки (вид власності - спільна частка) будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 443121124 від 11.09.2025, власником 1/3 частки (вид власності - спільна частка) будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу: 80391931 від 10.03.2025, приватним нотаріусом Бедратою-Скляр Н.М. зареєстровано спадкову справу, номер у нотаріуса 95/2025. Спадкодавець: [PERSON] . За заявою [PERSON] до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Бедратої-Скляр Н.М. від 10.03.2025 № 303, відомо, що спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] приймає [PERSON] . Інших спадкоємців не має. 10 березня 2025 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Бедратою-Скляр Н.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують право на спадкування за четвертою чергою спадкоємців за законом. За клопотанням заявника в судовому засіданні допитані свідки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сім`ю [PERSON] знала з дитинства, разом навчалися в школі. Підтвердила, що вони дійсно проживали як сім`я, мали родинні відносини. Відношення складалися як у батька з синами, теплі родинні зв`язки. Поховали як рідного батька, організація повністю за рахунок заявника та його брата. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом заявника [PERSON] , знає його з малечку, з померлим [PERSON] спостерігав родинні відносини, як у батька з сином. Все робили разом, і по дому, і по господарству, відпочивали разом, відносини були гарні, сімейні. Поховали як рідного батька. У\~рішенні Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Згідно зі статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями\~1217,\~1223 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу\~(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За загальним правилом, визначеним частиною першою\~статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Частиною першою\~статті 29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Верховний Суд неодноразово зазначав у спірних правовідносинах, що положення\~статті 29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у\~статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до абз.4\~ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Пунктом 12 частини першої\~статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зі змісту викладеного вбачається, що право звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини виникає у заявника, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами. Суд виходить з того, що реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.3\~ст.1268 ЦК України\~про неприйняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини фактично проживав разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами ; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2\~ст.76 ЦПК України). Згідно з ч. 1\~ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Суд вважає належними доказами показання допитаних свідків, оскільки вони узгоджуються між собою та стосуються обставин, які підлягають доказуванню. Так, дослідженими судом доказами повністю підтверджується той факт, що [PERSON] на час смерті [PERSON] постійно проживав разом з ним з 2004 року за адресою: [ADDRESS] . Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, заява [PERSON] про встановлення факту його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини обґрунтована та підлягає задоволенню. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved