Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 491020961 від 26.02.2020 у розмірі 39\~766,32 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 26.02.2020 між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 491020961. Згідно з умовами договору відповідачу надано кредит у розмірі 30\~054, 92 грн, строком на 24 місяці, з відсотковою ставкою 39,90 %. АТ «Альфа Банк» належним чином виконало умови кредитного договору, в свою чергу відповідач умови кредитного договору не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 39\~766, 32 грн. 20.09.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшли права вимоги за кредитними договорами, у тому числі й до боржника [PERSON] за кредитним договором № 491020961 від 26.02.2020. Враховуючи, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» змушене звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 01.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.05.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій представник відповідача адвокат Тризна Є.М. зазначив, що відповідач [PERSON] стверджує, що він не звертався до АТ «АЛЬФА-БАНК» та не укладав і не підписував з ним 26.02.2020 кредитний договір № 491020961. Заборгованість за будь-якою кредитною угодою заперечує. [PERSON] не було відомо про наявність укладеного кредитного договору з АТ «АЛЬФА-БАНК» від його імені та він не отримував жодних примірників кредитного договору і не ставив на ньому власноручний підпис, не використовував електронний цифровий підпис, тощо. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Жоден із долучених до позову документів не підтверджує перерахування коштів на розрахунковий рахунок саме [PERSON] . Оскільки відповідач [PERSON] заперечує сам факт укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а позивач не надав належних доказів на підтвердження позовних вимог, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. 26.05.2025 до суду від представника відповідача адвоката Тризни Є.М. також надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 30.05.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначила, що у зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором щодо вчасного погашення кредиту ТОВ «ЕЛІТ ФІНАНС» з метою захисту свого майнового права прийняло рішення про стягнення боргу із [PERSON] у судовому порядку. До позовної заяви було долучено виписку по рахунку відповідача, що є належним доказом факту видачі коштів та заборгованості відповідача. Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного суду від 30.09.2022 у справі № 359/4409/16, від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19. Крім того, представник позивача звернула увагу суду на правові висновки Верховного суду, викладені у постанові від 04.04.2018 у справі № 347/12292/16-ц, в яких зазначено, що не оспорювання кредитного договору, часткове його виконання, відповідно до ст. 204 ЦК України, свідчить про правомірність цього правочину. Представник позивача просила позов задовольнити. 18.08.2025 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача зазначив, що відповідач не визнає факту отримання кредитного договору та отримання кредитних коштів. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 09.09.2025 судом здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Тризна Є.М. надав суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі відповідача та його представника. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, доходить таких висновків. Судом встановлено, що 26.02.2020 [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-банк»/а.с.7 на звороті/. 26.02.2020 [PERSON] запропонував АТ «АльфаБанк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що підтверджується офертою на укладання Угоди про надання кредиту № 491020961 /а.с.5/. 26.02.2020 АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію [PERSON] на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 491020961 від 26.02.2020, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що підтверджується акцептом пропозиції на укладання Угоди про надання кредиту № 491020961 /а.с.7/. Отже, між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Угоду про надання кредиту № 491020961. Умовами вказаної угоди передбачено, що позичальнику надається кредит в сумі 30\~054,92 грн., зі сплатою процентів річних 39,90 %, строк кредитування 24 місяці, дата повернення кредиту 27.02.2022, кредит надається для повернення заборгованості за кредитним договором № 630355308 від 27.01.2016, спосіб видачі переказ коштів на рахунок позичальника, відкритий в АТ «Альфа-Банк». Підписанням оферти позичальник надав власну згоду банку на передачу до кредитного реєстру НБУ інформації у випадках, обсязі, строки та у порядку, передбачених чинним законодавством України, а також беззаперечно підтверджує, що перед укладенням Угоди ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту. Підпис позичальника на договорі свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування, та про те, що акцепт пропозиції на укладання Угоди про надання споживчого кредиту № 491020961 від 26.02.2020 отримав. Крім того, підпис позичальника [PERSON] наявний у Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 491020961 від 26.02.2020, що є графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг /а.с.6/. Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання, зокрема й щодо розміру та порядку сплати процентів за користування кредитними коштами. Факт видачі відповідачу кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку [PERSON] /а.с.18-26/. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Нормою\~статті 639 ЦК України\~передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Пунктом 5 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (в\~ред.\~на момент\~укладення кредитного\~договору) передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 675-VIII, електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII , пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 11 Закону № 675-VIII , електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII , відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII , у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України, за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за Угодою № 491020961 від 26.02.2020 у розмірі 39\~766,32 грн., яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26\~066,94 грн.; - заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 13\~699,38 грн. Наявність заборгованості у вказаному розмірі підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] за період з 26.02.2020 по 20.09.2021 /а.с.18-26/, розрахунком заборгованості /а.с.27/. Виписка по рахунку клієнта є таким документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнту та відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність, тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 №214/6975/15-ц; від 25.11.2022 №1512/2-214/11; від 21.09.2022 №381/1647/21; від 01.08.2022 №\~369/11694/15-ц; від 06.07.2022 №\~128/2269/20; від 01.06.2022 №\~172/35/16-ц; від 31.05.2022 №\~194/329/15-ц; від 25.05.2022 №\~219/7527/16; від 25.05.2022 №\~645/59/16-ц; від 20.05.2022 №\~336/4796/18; від 09.02.2022 №161/5648/20; від 02.02:2022 №205/7751/16-ц. Зі змісту виписки по рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитним коштами, здійснював часткове погашення заборгованості, що підтверджує наявність між сторонами договірних відносин та спростовує доводи представника відповідача про те, що [PERSON] не укладав з АТ «Альфа-Банк» кредитний договір. Що також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 квітня 2018 року по справі №\~347/12292/16-ц, в якій зазначено, що не оспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до ст. 204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину.\~ Інших належних доказів, які б спростували факт укладення кредитного договору, розмір заборгованості відповідача перед позивачем стороною відповідача суду не надано. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 3, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги, зокрема до відповідача [PERSON] за кредитним договором №491020961 /а.с.10-14/, що також підтверджується копією акту-приймання передачі реєстру боржників від 20.09.2021 /а.с.15/, копією платіжного доручення /а.с.16/, копією виписки з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами /а.с.17/. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права вимоги за кредитним договором № 491020961 від 26.02.2020, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , беручи до уваги, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав та не надав суду доказів, які б спростовували позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК\~«ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке. З п. 1 ч. 3 ст.\~133 ЦПК України\~вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до\~ч.ч.\~3,4\~ст.\~137\~ЦПК України,\~для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з\~ч.ч.\~5,6\~ст.\~137\~ЦПК України,\~у разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано: - копію Договору про надання правничої допомоги № 03/07/24 від 03.07.2024, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко О.І., згідно з умовами якого вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого адвокатом часу на надання послуг становить 2000,00 грн.; - копію акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, згідно з яким адвокат надав, а клієнт прийняв послуги відповідно до Договору № 03-07/2024 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до Акту № 1 вартість наданих послуг становить 9200,00 грн. (первинна консультація 1000,00 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника по справі 4000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви 4200,00 грн); - копію платіжної інструкції № 4945. Клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі\~№\~873/212/21 зробив висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04). У даній справі вирішено питання про розподіл судових витрат, коли суд,

Outcome: approved