Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

у лютому 2025 року керівник Дарницької окружної прокуратури м. Києва Логачов В.С., в інтересах держави в особі Київської міської ради, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якій просив: Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом: - скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни про державну реєстрацію права власності (із відкриттям розділу) від 31 липня 2021 року, індексний номер 59591473, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 44,8 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] з припиненням права власності [PERSON] на нього та із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2422686880000; - зобов`язання [PERSON] повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га по [ADDRESS] , з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення за власний рахунок розташованого на ній майна, у тому числі паркану; - скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 площею 0,1 га, що розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що згідно з інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 25.11.2021 у державному кадастрі зареєстровано земельну ділянку площею 0,1 га по [ADDRESS] , якій присвоєно кадастровий номер 8000000000:79:323:0001. Власником цієї земельної ділянки є територіальна громада міста Києва, яка в силу норм ст. 83 Земельного кодексу України, яка не приймала рішень про її передачу у власність чи користування. Разом з тим, з`ясовано, що на даний час право власності територіальної громади столиці на указану земельну ділянку порушено через незаконну реєстрацію за [PERSON] права власності на неіснуюче майно по [ADDRESS] . Так, на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, вона вкрита природнім покривом, травою, рослинами, деревами та огороджена металевим парканом із сітки, що підтверджується протоколами огляду місця події від 21.09.2023 та від 15.01.2025, а також протоколом огляду супутникових знімків із картографічного сервісу GoogleEarthPro від 11.10.2023. Водночас, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 31.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К. С. прийнято рішення № 59591473 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна та 27.07.2021 внесено відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок літ. «А», площею 44,8 кв.м по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2422686880000. Підставою для прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості стала довідка від 26.07.2021 № 21-118 про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси, видана ТОВ «БІЛД-ІНВЕСТ ГРУП». Як вважає прокурор, довідка від 26.07.2021 № 21-118 про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси, видана ТОВ «БІЛД-ІНВЕСТ ГРУП», відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може бути підставою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно адже не є документом, що посвідчує право власності особи на майно. Відтак, наразі за [PERSON] , зареєстровано право власності на житловий будинок, площею 44,8 кв.м, що згідно даних реєстру розташований по [ADDRESS] , якого не існує та ніколи не існувало. Відсутність існування житлового будинку по [ADDRESS] , прокурор підтверджує протоколами огляду місця події від 21.09.2023 та від 15.01.2025, а також протоколом огляду супутникових знімків із картографічного сервісу GoogleEarthPro від 11.10.2023 у кримінальних провадженнях нагляд за якими здійснює окружна прокуратура. Також, прокурор зазначає, що відповідно до інформації з Довідки про технічні показники об`єкта від 26.07.2021 № 21-118, виданої ТОВ «БІЛД-ІНВЕСТ ГРУПП», за результатами технічної інвентаризації виявлено об`єкт нерухомого майна, будівлю літера «А», яку побудовано господарчим способом у 1991 році. Водночас, згідно із інформацією Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», наданої листом від 15.01.2025 № 062/14-560, за адресою: [ADDRESS] , нерухоме майно на праві власності не реєструвалося. Крім того, прокурор наголошує, що відповідно до інформації Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.01.2025 № 394-25 поштова адреса: [ADDRESS] не присвоювалась. Також, Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано інформацію, що у реєстрі адрес, який ведеться Департаментом відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси по [ADDRESS] (лист від 07.01.2025 № 055-166). Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва (лист від 08.01.2025 № 073-65) не видавав дозвільних документів, які дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером земельної ділянки 8000000000:79:323:0001. Зокрема, за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:79:323:0001) не надавались містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Також, в Міському земельному кадастрі відсутня інформація щодо формування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 у Голосіївському районі м. Києва, що встановлено з листа Департаменту земельних ресурсів міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 16.09.2024 № 057-12490. Згідно інформації з Державного земельного кадастру право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Київська міська рада рішень про передачу спірної земельної ділянки юридичним або фізичним особам у власність чи користування (оренду), а також про затвердження технічних документів із землеустрою не приймала, що підтверджується інформацією наданою Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за дорученням заступника міського голови від 16.09.2024 № 057-12490. За висновками прокурора, [PERSON] не набув у законний спосіб право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 44,8 кв.м по [ADDRESS] , який відсутній на земельній ділянці комунальної форми власності (не збудований, не введений в експлуатацію), а отже право власності у відповідача на це майно не виникло та не могло виникнути. Відтак, за [PERSON] неправомірно зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 44,8 кв.м по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2422686880000), якого насправді не існує та не існувало, у зв`язку з чим рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. № 59591473 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прокурор просить скасувати та вважає, що право власності зареєстровано без дотримання вимог ст.ст. 3, 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 30, 40, 42, 77 Порядку №1127 (в редакції станом на дату прийняття рішення). В обґрунтування скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 площею 0,1 га, що розташована по [ADDRESS] прокурор зазначає, що реєстрація земельної ділянки відбулась з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якого не існує, право власності на який зареєстровано з порушенням законодавства України про державну реєстрацію, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала. Так, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 у Державному земельному кадастрі здійснена 25.11.2021 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «КИЇВ АРХЗЕМПРОЕКТ» за заявою [PERSON] . Проте, вказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, яка не приймала рішень щодо передачі земельної ділянки по [ADDRESS] та не давала дозволів на розроблення технічної документації з метою формування та реєстрації земельної ділянки. Так, прокурор вважає, що під час розроблення документації із землеустрою відносно спірної земельної ділянки порушено вимоги ст. ст. 20, 198 Земельного кодексу України, ст.ст. 29, 55 Закону України «Про землеустрій», а також ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не перевірено факт наявності чи відсутності в натурі (на місцевості) будівель та споруд на проектованій земельній ділянці, в результаті чого до Державного земельного кадастру внесені недостовірні відомості про земельну ділянку, що як наслідок, призвело до порушення прав та/або законних інтересів територіальної громади м. Києва. Відтак, право власності територіальної громади на земельну комунальної форми власності порушено через незаконну реєстрацію за [PERSON] права власності на неіснуюче майно по [ADDRESS] . Наявність правових підстав для повернення власнику самовільно зайнятої земельної ділянки прокурор обґрунтовує наступним. Прокурором встановлено, що житлового будинку загальною площею 44,8 кв.м по [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 не існує та ніколи не існувало. Водночас, дана земельна ділянка частково огороджена парканом, що вбачається з протоколу огляду місця події. Проте, спірна земельна ділянка належить до комунальної форми власності, не відводилась Київською міською радою ні фізичним, ні юридичним особам, та у відповідача відсутні документи, що посвідчують речове право на неї. Державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Таким чином, оскільки [PERSON] не маючи прав, самовільно зайняв земельну ділянку, за ним неправомірно зареєстровано право власності на неіснуючий об`єкт нерухомості, наявні правові підстави для зобов`язання його звільнити земельну ділянку, яка належить територіальній громаді столиці. З огляду на викладене, прокурор вважає, що існують підстави для усунення перешкод власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 0,1 га та зобов`язання [PERSON] повернути її з приведенням у придатний для використання стан шляхом знесення за власний рахунок розташованого на ній майна, у тому числі паркану та посилається на положення ст 391 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.02.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2025 вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості. 31.03.2025 до суду від Київської міської ради, в інтересах якої подано позов, надійшли письмові пояснення, в яких представник ради просить позов прокурора задовольнити, судовий розгляд проводити без участі представника позивача. У письмових поясненнях Київська міська рада підтвердила, що не приймала рішення про передачу земельної ділянки за по [ADDRESS] у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам, а також зазначила, що рішення про реєстрацію права власності від 31.07.2021 № 59591473 на неіснуючий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 44,8 кв.м по [ADDRESS] та подальша державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:70:323:0001 в Державному земельному кадастрі здійснені у порушення вимог чинного законодавства та підлягають скасуванню у судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача та відповідач не з`явились, про судовий розгляд повідомлялись у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України. Прокурор у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. від 31.07.2021 № 59591473 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 44,8 кв.м (літера «А)» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2422686880000) з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Підставою для проведення державної реєстрації вказаного нерухомого майна стала довідка про технічні показники об`єкта від 26.07.2021 № 21-118, видана ТОВ «БІЛД-ІНВЕСТ ГРУПП» за замовленням [PERSON] , відповідно до якої об`єкт нерухомого майна побудований господарчим способом у 1991 році. Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. перед проведенням державної реєстрації від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» отримано інформаційну довідку від 29.07.2021 №ПБ-2021 №1356 щодо відсутності реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] . У подальшому, за заявою [PERSON] на підставі інформації про право власності на нерухоме мано по [ADDRESS] ТОВ «КИЇВ АРХЗЕМПРОЕКТ» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та на її підставі 25.11.2021 у Державному земельному кадастрі здійснена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 8000000000:70:323:0001, розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована 25.11.2021. Категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка Як встановлено судом відповідно до матеріалів справи, на теперішній час, речові права на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав не зареєстровані. Разом з тим, як стверджує сторона позивача, реєстрація права власності за відповідачем [PERSON] відбулась на неіснуючий будинок, на підтвердження чого надані протоколи огляду місця події від 21.09.2023 та від 15.01.2025, а також протокол огляду супутникових знімків із картографічного сервісу GoogleEarthPro від 11.10.2023 у кримінальних провадженнях, нагляд за якими здійснює окружна прокуратура. Так, згідно з протоколом огляду місця події, проведеного 21.09.2023 в ході розслідування кримінального провадження № 12023105020002182 від 20.09.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 по [ADDRESS] , розташована навпроти житлового будинку [ADDRESS] , вздовж асфальтної пішохідної доріжки. Земельна ділянка вкрита природним покривом: травою, землею, рослинами, частково огороджена металевим парканом із сітки. Будь-які об`єкти нерухомого майна на земельній ділянці відсутні, в тому числі і житловий будинок. Аналогічні відомості викладені у протоколі огляду, проведеного 15.01.2025 в ході розслідування кримінального провадження № 12024105020000580 від 01.04.2024, зокрема, що територія земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 частково огороджена металевим сітчастим парканом, вільна від забудови, вкрита рослинністю. Крім того, протоколом огляду комп`ютерних даних, проведеного 11.10.2023 в ході розслідування кримінального провадження № 12023105020002182 від 20.09.2023, досліджено інформацію з сайту Google Earth Pro та встановлено, що з березня 2019 року по березень 2022 року на території, на якій розташована земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 по [ADDRESS] , відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна. При цьому, згідно з інформацією Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 055-133 від 06.01.2025, наданої на запит прокуратури, згідно з даними електронної бази департаменту, даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності «Містобудівний кадастр м. Києва», містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:79:323:0001) не надавались. Також Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у листі №055-166 від 07.01.25, повідомив, що в реєстрі адрес, який розроблений відповідно до Положення про реєстр адрес у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 № 337/9394, відсутні відомості про документи стосовно присвоєння адресу об`єкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001, зокрема [ADDRESS] . Відповідно до інформації Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.01.2025 № 394-25 поштова адреса об`єктам нерухомого майна на [ADDRESS] не присвоювалась. Разом із тим, згідно з інформацією Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», наданою листом від 15.01.2025 № 062/14-560, за адресою: [ADDRESS] , нерухоме майно на праві власності не реєструвалося. За змістом ч. 1 та 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. (ч.3 ст. 56 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.1, 2 ст.2 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України). При оцінці обраного способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України). За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч.1 ст. 319 ЦК України). За змістом ст. 324 ЦК України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону. Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим Порядком № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. За змістом п. 41 Порядку № 1127 (у відповідній редакції), для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі документів. Згідно положень п. 42 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. За положеннями п. 53 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, реєстрацію яких проведено до 01.01.2013 відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. Частиною 5 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що адреса (крім реквізиту, визначеного п. 10 ч. 4 цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчих органам районних в місті рад. Нормами ст. 90, 95, 102-1 ЗК України, визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як вже зазначалось вище, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] була здійснена за [PERSON]. нотаріусом, як державним реєстратором, на підставі довідки від 26.07.2021 № 21-118 про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, що видана ТОВ «БІЛД-ІНВЕСТ ГРУП» за наслідками проведеної технічної інвентаризації будинку та довідки КП КМР «КМБТІ» від 29.07.2021 ПБ-2021 №1356 щодо відсутності реєстрації права власності на вказану будівлю. За змістом довідки про технічні показники об`єкта від 26.07.2021 № 21-118, виданої ТОВ «БІЛД-ІНВЕСТ ГРУПП», об`єкт нерухомого майна був побудований в 1991 році. Разом з тим, крім вказаної довідки в матеріалах справи немає жодного доказу, з якого б убачалось, що об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] був збудований саме в 1991 році, як і відсутні докази того, що вказаний об`єкт збудований саме [PERSON] . При цьому, як убачається з протоколу огляду комп`ютерних даних від 11.10.2023, а саме програмного забезпечення «Google Earth Pro» компанії «Google», в рамках якої в мережі Інтернет викладені супутникові фотознімки планети Земля з можливістю трьох вимірного перегляду ландшафту поверхні землі або будівель та споруд та додатків до нього, не виявлено ознак знаходження спірного об`єкта нерухомості. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 07.10.2020 у справі № 920/728/18. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності за [PERSON] була проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин - реєстрації права власності за [PERSON] ), що є підставою для скасування відповідного рішення державного реєстратора. За матеріалами справи вбачається, що спірна земельна ділянка ані [PERSON] , ані будь-якій іншій особі не виділялась, у зв`язку з чим в силу закону є комунальною власністю територіальної громади міста в особі Київської міської ради. Отже вимоги прокуратури про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з припиненням права власності [PERSON] на нього та із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є правомірними та ефективним способом захисту порушеного права Київської міської ради. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд зазначає наступне. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України). Стаття 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Згідно зі статтями 1, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Системний аналіз зазначених положень законодавства свідчить про те, що сформована і зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка набуває статусу об`єкта цивільних прав і з цього моменту може бути предметом будь-якого правочину. У даному випадку сформований за рахунок комунальних земель новий об`єкт цивільних прав - земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 площею 0,1 га, яка має вид цільового використання «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», - виник без достатніх правових підстав. Спірна земельна ділянка сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена 10.11.2021 інженером землевпорядником ТОВ «КИЇВ АРХЗЕМПРОЕКТ», зареєстрована в Державному земельному кадастрі 25.11.2021. Згідно із статтею 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні. Статтею 11 Закону визначено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», передбачено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації. У разі якщо законом встановлена обов`язковість погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, фізичною, юридичною особою та/або відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення (категорії земель та/або виду її цільового призначення) земельної ділянки додаються документи, що підтверджують таке погодження та/або забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, у вигляді гарантії. За змістом ст. 22 Закону документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству. У відповідності до ст. 24 Закону для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. За ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є подання заявником документів, передбачених ч. 4 цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Згідно із ч.3 ст.29 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються, зокрема, інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру). Водночас подана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , в натурі (на місцевості) не відповідає вимогам Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» в частині дотримання загальних вимог до змісту документації із землеустрою (ст. 29 Закону України «Про землеустрій»), оскільки містить недостовірні дані щодо розташування на земельній ділянці житлового будинку, який насправді не існує. Як вже зазначалось вище та встановлено судом, документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] , відсутні, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 га та за адресою: [ADDRESS] не надавались. Окрім того, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 16.09.2024 № 057-12490, в Міському земельному кадастрі відсутня інформація щодо формування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 у Голосіївському районі м. Києва. Земельна ділянка в Міському земельному кадастрі не зареєстрована. Київська міська рада рішень про передачу спірної земельної ділянки юридичним або фізичним особам у власність чи користування за поданням департаменту не приймала. У листі від 08.01.2025 № 057-263 Департамент земельних ресурсів міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) підтвердив актуальність інформації, викладену у листі департаменту від 16.09.2024 № 057-12490. Додатково повідомив, що Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт із засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:79:323:0001) Отже, інженером-землевпорядником ТОВ «КИЇВ АРХЗЕМПРОЕКТ» під час розроблення документації із землеустрою відносно спірної земельної ділянки порушено вимоги ст. ст. 20, 198 ЗК України, ст. 29, 55 Закону України «Про землеустрій», а також ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не перевірено факт наявності чи відсутності в натурі (на місцевості) будівель та споруд на проектованій земельній ділянці, в результаті чого до Державного земельного кадастру були внесені недостовірні відомості про земельну ділянку, що як наслідок призвело до порушення прав та/або законних інтересів територіальної громади міста Києва. Крім того, згідно з абз. «а» ч. 2 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок щодо категорії земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель. Відповідно до ч. 8 ст. 79-1 Земельного кодексу України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. З огляду на це, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж зазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно з чинним законодавством на час прийняття державним кадастровим реєстратором рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, не відносилась до переліку документації із землеустрою, на підставі якої могли вноситись до Державного земельного кадастру відомості про цільове призначення земельної ділянки щодо їх категорії. Також при здійсненні державної реєстрації спірної земельної ділянки її цільове призначення за Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему України від 23.07.2010 № 548, визначено за кодом 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Водночас, власником земельної ділянки - Київською міською радою відповідне рішення щодо визначення такого цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось. Таким чином, при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 за відсутності рішення власника - Київської міської ради та інших передбачених законодавством підстав її віднесено до земель житлової і громадської забудови. Власником цієї земельної ділянки є територіальна громада міста Києва в силу норм ст. 83 Земельного кодексу України, яка, як єдиний розпорядник земельних ділянок комунальної власності, не приймала рішень щодо її передачі (надання) у власність чи користування будь-яким фізичним/юридичним особам та про зміну цільового призначення. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Частиною 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Таким чином, враховуючи, що надана відповідачем документація із землеустрою не відповідала вимогам земельного законодавства, а також не відносилась до переліку документації, на підставі якої до Державного земельного кадастру вносяться відомості про категорію земель, а також невірне визначення цільового призначення земельної ділянки, державна реєстрація земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містить п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Пунктом 114 Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Аналізуючи встановлені судом обставини у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок літ «А» загальною площею 44,8 кв.м по [ADDRESS] як предмет матеріального світу не існує, то відповідно він не є річчю, щодо якої можуть виникати цивільні права, у тому числі право власності. Суд приходить до висновку, що рішення про державну реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна є незаконним, оскільки державна реєстрація лише посвідчує речове право, що виникло (набуто), а в даному випадку право не може бути набуто у зв`язку із відсутністю самого об`єкту цього права. [PERSON] не міг набути у законний спосіб право власності на житловий будинок, який фактично відсутній на земельній ділянці (не збудований, не введений в експлуатацію), а отже право власності у відповідача на це майно не виникало та не могло виникнути. Зважаючи, що розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 44,8 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2422686880000), відкритий на підставі незаконного рішення державного реєстратора від 31.07.2021, індексний номер 59591473, яке підлягає скасуванню, то цей розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкту підлягають закриттю згідно із п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:323:0001 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена під обслуговування неіснуючого житлового будинку, право власності на який зареєстровано з порушенням чинного законодавства, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала, є необхідність у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Що стосується звернення з даним позовом прокурора в інтересах Київської міської ради, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. За змістом ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону у місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради (у разі їх утворення), які є юридичними особами. Частиною 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. На території міста Києва правомочності власника нерухомого майна від імені територіальної громади здійснює Київська міська рада. У даному випадку Київська міська рада позбавлена можливості вільно використовувати та розпоряджатися земельною ділянкою житлового фонду по [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:79:323:0001, внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на нерухоме майно за вказаною адресою. У даному випадку порушення інтересів держави у даному випадку полягає у тому, що внаслідок незаконної реєстрації права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна територіальна громада міста Києва обмежена у реалізації правомочностей власника земельної ділянки, на якій цей об`єкт начебто розташований. При цьому, державна реєстрація права власності на неіснуючий житловий будинок наділяє номінального власника привілейованим правом на земельну ділянку, а внесення відомостей до Державного земельного кадастру про сформовану під таке майно земельну ділянку фактично позбавляє територіальну громаду в особі Київської міської ради виключного права самостійно вирішувати питання використання власної земельної ділянки і належного виключно їй права приймати рішення щодо визначення цільового призначення земельних ділянок комунальної власності. Внаслідок незаконної реєстрації об`єкта самочинного будівництва Київрада втратила можливість самостійно на власний розсуд раціонально використовувати та розпоряджатися земельною ділянкою житлового фонду, на якій вказаний об`єкт розташований. Відповідно до ст. 18-2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі № 911/620/17 дійшов висновку, що у правовідносинах, що стосуються прав та економічних інтересів територіальної громади інтереси держави та позивача - місцевої ради, яка представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються. Порушення прав територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення суперечить конституційному обов`язку держави щодо забезпечення прав людини та гарантування належного функціонування місцевого самоврядування, ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що потребує реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Прокурор, виявивши такі порушення інтересів держави, зобов`язаний вжити заходи, спрямовані на їх захист. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Водночас, Київська міська рада функції власника щодо спірної ділянки ігнорувала та вчасно не виявила факту незаконної реєстрації права власності. Так, незаконне рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на неіснуючий житловий будинок прийнято ще 27.07.2021, проте відповідні заходи з метою захисту порушеного права, у тому числі цивільно-правового характеру, міською радою не вживались. Відповідно до інформації, викладеної в листі від 28.01.2025 № 057-1135 Департамента земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) інформація щодо вжиття Київською міською радою заходів цивільно - правового характеру з окреслених питань відсутня. У разі наявності підстав для судового захисту органами прокуратури, департамент сприятиме у наданні необхідної інформації. Вказана бездіяльність Київської міської ради є підставою для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Згідно п. 38-40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Щоб інтереси держави не залишились незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18 та від 08.02.2019 у справі № 915/20/80. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. (ч.1 ст. 209 ЦПК України). У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь Київської міської прокуратури підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10 598,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved