Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

До суду з позовною заявою звернувся [PERSON] до Корюківської міської ради Чернігівської області про захист порушеного права на виділення земельної частки (паю) в натурі. Просить зобов`язати Корюківську міську раду Чернігівської області виділити для ведення особистого селянського господарства земельну частку (паю) у натурі на місцевості) згідно сертифікату серія ЧН № 0162850 на право на земельну частку (пай), що зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право иа земельну частку (пай) 20 серпня 1996 року за №20, а також стягнути всі понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 19 серпня 1996 року № 281, [PERSON] , як члену КСП «Корюківське» надано право на земельну частку (пай) розміром 5,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Корюківське». На підставі вказаного рішення 20 серпня 1996 року він отримав сертифікат серії ЧН № 0162850 на право на земельну частку (пай) і містить відомості про розмір та вартість земельної частки (паю). 30.09.2024 позивач звернувся до Корюківської міської ради з заявою про виділення в натурі (на місцевості) належної на підставі сертифікату серії ЧН № 0162850 земельної частки (паю) із земель КСП «Корюківське». 25 жовтня 2024 року відповідач прийняв рішення № 44-31/VIII «Про розгляд заяв членів колишнього КСП «Корюківське», яким [PERSON] відмовлено в наданні у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), що зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 серпня 1996 року за №20, у зв`язку з відсутністю проекту землеустрою і організації території земельних часток (паїв) та протоколу про розподіл ділянок між власниками земельних часток (паїв). Тому позивач та його представник звернулися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 03.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі, у встановлений судом строк відзив не подав. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи будь яких інших клопотань на адресу суду не надходило. Надав відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовний вимог у повному обсязі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку. Судом по справі встановлено, що на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 19 серпня 1996 року № 281, [PERSON] , як члену КСП «Корюківське» надано право на земельну частку (пай) розміром 5,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Корюківське». На підставі вказаного рішення 20 серпня 1996 року він отримав сертифікат серії ЧН № 0162850 на право на земельну частку (пай) і містить відомості про розмір та вартість земельної частки (паю). 30.09.2024 року позивач звернувся до Корюківської міської ради із заявою про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на підставі сертифікату серія ЧН №0162850. Рішенням Корюківської міської ради №44-31АШ від 25.10.2024 у задоволенні даної заяви позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю проєкту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паї). Дана відмова пов`язана з тим, що орган місцевого самоврядування не має законних підстав для надання у власність земельної ділянки на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) за відсутності затвердженого проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та протоколу розподілу паїв з чим погоджується суд з огляду на таке. Сертифікат на право на земельну частку (пай) підтверджує лише право на отримання земельної ділянки, але не містить відомостей про її місце розташування, межі чикадастровий номер, що є обов`язковими для виникнення права власності (ст. 125, 126Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 791 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок здійснюється зокрема за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Ст. 7 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб`єктамигосподарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів -землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом. Також відповідно до цієї статті у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються у комунальну власність, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні. На даний час до Корюківської міської ради не було подано для затвердження проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП « Корюківське». Тобто, Корюківська міська рада як орган місцевого самоврядування не має повноважень самостійно визначати місце розташування чи конфігурацію земельних часток (паїв) без відповідних документів, без проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) неможливо встановити межі ділянки для її реєстрації в кадастрі та подальшого надання у власність. Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ №720/95), з метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та відповідно до частини другої статті 25 Конституційного Договору між Президентом України та Верховною Радою України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» постановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У цьому ж пункті Указу №720/95 зазначено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Порядком організації робіт та методикою розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. № 122 встановлено, що розподіл земельних ділянок може здійснюватися за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв) або їх представників такими методами: - за списком (складається в алфавітному або іншому порядку, визначеному рішенням зборів); - шляхом жеребкування - у разі відсутності згоди щодо розподілу за списком. Пункт 9 вищезазначеного порядку визначає, що результати розподілу оформляються протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв) або їх представниками, які взяли участь у розподілі, головуючим та секретарем зборів. До протоколу додається: список реєстрації власників земельних часток (паїв) або їх представників, які взяли участь у розподілі, із зазначенням номерів вибраних ними земельних ділянок згідно з проектом, засвідчених їх підписами. Кожен аркуш зазначеного списку підписується головуючим та секретарем зборів і скріплюється печаткою сільської, селищної, міської ради; схема розташування земельних ділянок згідно з проектом із зазначенням номерів земельних ділянок та номерів їх власників (за списком). Аналогічні норми викладені в статті 9 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», отже відповідно, без такого проекту виділення в натурі є юридично неможливим. Таким чином, позивач у позовній заяві безпідставно застосовує до спірних правовідносин положення статті 118 ЗК України, оскільки вказана норма матеріального права регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, проте, позивач звертався до міської ради як член колишнього КСП «Корюківське» для отримання земельної ділянки як пай в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про паювання земель, переданих у колективну власністьсільськогосподарським підприємствам і організаціям» на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) засвідчує лише право на частку у масиві сільськогосподарських земель колективної власності, але не є документом про право власності на конкретну земельну ділянку. Додатково варто зазначити, що цей сертифікат не підтверджує право власності на саму ділянку та не визначає її межі. Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими. З огляду на те, що процедура розпаювання в межах КСП не була завершена, відсутній проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток, надання переваги одному із власників сертифікатів шляхом виділення йому земельної ділянки в натурі без урахування прав інших власників є порушенням принципу рівності учасників спільної власності та створює передумови для порушення прав третіх осіб, які мають ідентичні правові підстави для отримання земельної частки (паю). Процедура розпаювання у вказаному КСП не була завершена та як відсутнє рішення загальних зборів про розподіл земель та розміщення паїв. Орган місцевого самоврядування не має повноважень самостійно визначати місце розташування чи конфігурацію земельних часток (паїв) без відповідних документів. Позивач не підтвердив завершення процедури набуття права власності на земельну ділянку, оскільки право на земельну частку (пай), засвідчене сертифікатом, саме по собі не означає автоматичного виникнення права власності на конкретну земельну ділянку без виділення її в натурі. З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed