Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

20.10.2025 представник позивача\~-\~адвокат Селезньов\~М.В.\~через підсистему\~«Електронний суд»\~Єдиної судової\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи (у\~тексті -\~підсистема «Електронний\~суд» ЄСІТС)\~звернувся до\~суду в\~інтересах [PERSON] \~з позовом\~до [PERSON] . Предметом позову є розірвання шлюбу, зареєстрованого виконавчим комітетом Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області 23.07.2016, про що складено актовий запис № 03 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Підставою позову є те, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Малолітніх або неповнолітніх дітей у подружжя немає. Як вбачається з відповіді № 1914341 від 21.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованої засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС за запитом судді на підставі ч. 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України), відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 20.10.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 11, 12). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 20.10.2025, яка 23.10.2025 надіслана відповідачеві за її зареєстрованим місцем проживання, 12.11.2025 повернулась до суду без вручення (а. с. 17, 18). 17.11.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 19). Судове засідання призначено на 11.12.2025 (зворот а. с. 19). Копії ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 20.10.2025 і про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 17.11.2025, та судова повістка про виклик до суду в цивільній справі, які надіслані відповідачеві за її зареєстрованим місцем проживання, отримані [PERSON] 25.11.2025 (а. с. 23). 17.11.2025 на офіційному веб-порталі Судової влада України розміщено оголошення про виклик [PERSON] до суду (а. с. 21). Позивач в судове засідання 11.12.2025 не з`явився, при тому, що про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином (а. с. 15, 16, 24, 25); у п. 1 прохальної частини позовної заяви просить розглянути справу без його участі (зворот а. с. 1). Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомила; клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Відзив на позов або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин, в силу приписів зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами судом не здійснювалося. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з врахуванням наступного. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а. с. 4) підтверджується, що з 23.07.2016 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Як стверджує позивач у позовній заяві, малолітніх чи неповнолітніх дітей у подружжя немає; сторони не підтримують сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідач зазначені обставини не підтвердила та не спростувала. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (у тексті - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. У ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 закріплено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що зазначено в п. «с» ч. 1 ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок від 18.12.1979, відповідно до якого держави-сторони вживають усіх відповідних заходів для ліквідації дискримінації щодо жінок в усіх питаннях, що стосуються шлюбу та сімейних стосунків, і, зокрема, забезпечують на основі рівності чоловіків і жінок: однакові права та обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам. Позивач у позовній заяві обґрунтував свою вимогу тим, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе та суперечить його інтересам. Останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство ними не ведеться. Малолітніх або неповнолітніх дітей у подружжя немає. Відповідачем зазначені обставини не підтверджені, не заперечені та не спростовані. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2019 у справі № 605/434/18 (провадження № 61-3235 св 19), яка кореспондується з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Суд у даній справі не застосовує положення ст. 111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше збереження сім`ї є неможливим, а перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений судом строк не надав, клопотання про надання строку на примирення не заявив. У зв`язку з цим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією (а. с. 7). Враховуючи повне задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 968,96 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved