Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Гунченко І. Ю. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2019 року позивач та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , але було прийнято рішення не вказувати позивача [PERSON] як батька дитини. Однак протягом чотирьох років позивач виконував всі необхідні батьківські обов`язки. Наприкінці 2023 року сторони припинили проживати разом, а [PERSON] декілька місяців проживала разом з відповідачем [PERSON] [INFO] народилася друга дочка [PERSON] . Отже запис про батька дітей у книзі реєстрації народжень були здійснені за прізвищем і громадянством матері, а ім`я та по батькові\~першої дитини за її вказівкою, а другої дитини за прізвищем та ім`ям відповідача [PERSON] . З лютого 2024 року [PERSON] та [PERSON] із доньками стали проживали однією сім`єю. Діти сприймають [PERSON] як свого батька: він забезпечує їхнє виховання, утримання, розвиток, освіту та догляд. Згідно з висновком молекулярно-генетичної експертизи від 24.01.2025, ймовірність того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , становить 99,9999999999%. Попри беззаперечного факту батьківства, відсутність офіційного запису про нього у Державному реєстрі актів цивільного стану порушує майнові та немайнові права дітей і батька, ускладнює реалізацію прав на утримання, спадкування та соціальний захист. Тому просить задовольнити позов у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.06.2025, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~У судові засідання сторона позивача не з`являлася. Представник позивача адвокат Гунченко І. Ю. подала до суду письмову заяву у якій вимоги позовної заяви підтримала, просила ухвалити рішення у відсутність сторони позивача. \~ \~ \~ \~У судові засідання відповідачі, які повідомлялися судом належним чином, не з`являлися. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заяви у якій вимоги позовної заяви визнали, просили ухвалити рішення у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. \~ \~ \~ \~У судові засідання Південний відділ державної реєстрації актів цивільного станув Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) свого представника не направляли, подали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечували проти задоволення позову. \~ \~ \~ \~Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судові засідання своїх представників не направляли, будь-яких заяв/клопотань до суду від третіх осіб не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України,\~ доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 2019 року по 2023 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , актова запис № 178, виданого Южненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьками дитини вказані: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , серія [NUMBER] , виданого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 20.01.2024, актовий запис № 44, батьками дитини вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до Висновку про біологічне батьківство № HID25-1497/M1C1F1 від 24.01.2025, виданого «Genecode diagnostics», вірогідність батьківства між дитиною [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , становить 99,9999999999%. \~ \~ \~ \~Суду не надано Висновку про біологічне батьківство щодо [PERSON] як батька та [PERSON] як його доньки. \~ \~ \~ \~Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша\~\~статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Положеннями статей\~15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Стаття 52 Конституції України регламентує, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а такою від того, народженні вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Право та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно із частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Стаття 128 СК України\~передбачає, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~до ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1\~ст. 135 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 135 СК України\~при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. \~ \~ \~ \~Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. \~ \~ \~ \~Згідно із п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. \~ \~ \~ \~Частинами 1, 2, 3 ст.\~9\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст.\~6\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. \~ \~ \~ \~За положеннями ст.\~134\~СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127\~СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). У постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18 та від 25 серпня 2020 року № 478/690/18 про те, що «тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ»; «у разі не доведення відповідачем наявності поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом з дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини, надають суду можливість визнати факт, який відповідачем (її представником) заперечується». \~ \~ \~ \~Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про часткове обґрунтованість вимог позивача, оскільки в ході розгляду справи суд знайшов своє підтвердження факт того, що позивач [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. \~ \~ \~ \~У той же час в ході розгляду справи суд не знайшов свого підтвердження факту того, що позивач [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] ,\~ [INFO] .Оскільки стороною позивача не надана суду та не приєднано до матеріалів справи належних, допустимих та достатніх доказів, з яких можливо було б встановити як факт проживання у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] в період з 2019 року по 2023 рік, так і те, що дитина народжена у [PERSON] має походження саме від [PERSON] . Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно\~до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.\~142\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~-\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з кожного окремо відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 302,80грн, та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 605,60грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial