Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Заявник [PERSON] , діючи в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування сина на повному утриманні померлого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , з грудня 2015 року по день його смерті [INFO] . Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що її чоловік, [PERSON] , загинув [INFO] під час виконання бойового завдання. Неповнолітній син, [PERSON] (дитина з інвалідністю), відповідно до заяви, перебував на повному утриманні померлого. У зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника через відсутність документального підтвердження факту перебування сина на утриманні померлого годувальника, Заявник просить встановити цей факт у судовому порядку. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку окремого провадження. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник заявника та заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] підтверджує, що 03 листопада 2022 року між заявником [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.08.2025 року, № [NUMBER] , заявнику відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника сину [PERSON] , зокрема, через відсутність документального підтвердження факту перебування неповнолітнього сина на утриманні померлого годувальника. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (ст. 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби. Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. Як визначено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Суд зазначає, що для встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, що необхідно для отримання заявником пенсії, має значення встановлення обставин перебування такої особи на повному утриманні померлого військовослужбовця або одержання від нього допомоги, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. Свідок [PERSON] , що знайома з позивачем [PERSON] з 2024 року. З її слів, їй відомо, що загиблий чоловік позивачки підтримував матеріально як її саму, так і її сина, надавав допомогу у побутових та фінансових питаннях. На запитання суду свідок підтвердила, що знає синa позивачки, якому 15 років, він навчається у коледжі. Свідку не відомий біологічний батько дитини та обставини його участі у вихованні чи матеріальному забезпеченні сина позивачки. Свідок [PERSON] , повідомила, що знайома з позивачкою [PERSON] з 2024 року. Їй відомо про сімейні обставини позивачки та те, що її син, якому 15 років, проживав разом із позивачкою та загиблим чоловіком.Даних щодо участі біологічного батька в утриманні або вихованні сина позивачки свідок не має. З огляду на те, що батьком [PERSON] згідно зі свідоцтва про народження є [PERSON] , а заявник просить встановити факт утримання від [PERSON] (чоловіка заявника, який є вітчимом дитини), суд вважає, що факт родинних відносин між дитиною та померлим не встановлений (померлий не є батьком дитини). Встановлення факту перебування на утриманні в порядку окремого провадження можливе, якщо не порушується спір про право. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки в свідоцтві про народження дитини вказано біологічного батька [PERSON] , на якого законом покладено обов`язок утримання, саме він є основним годувальником дитини за законом. Встановлення факту перебування на утриманні від вітчима, за наявності живого біологічного батька, на якого покладено законний обов`язок утримання, потребує з`ясування питання про право на утримання від біологічного батька і, фактично, призводить до вирішення спору про право. Крім того, для встановлення факту утримання, від вітчима, необхідно довести, що допомога від померлого була постійним і основним джерелом засобів для існування дитини. Суд дослідив надані докази, які, на думку заявника, підтверджують факт такого утримання: Акт про підтвердження факту проживання (31.03.2025) підтверджує спільне проживання, але сам по собі не може бути єдиним доказом повного і основного утримання, особливо за наявності іншого законного годувальника. Довіреність, видана померлим на ім`я заявника для розпорядження його рахунками, підтверджує факт довіри та спільне користування фінансами подружжя. Однак, довіреність не є прямим доказом того, що ці кошти використовувалися виключно чи переважно на утримання пасинка, а не дружини (заявника) чи на спільні сімейні потреби. Долучені виписки відображають рух коштів по рахунках померлого. Проте, вони є недостатніми доказами для встановлення факту основного джерела утримання дитини, оскільки виписки фіксують загальні витрати та перекази, але не дають чіткої деталізації, які саме суми та з якою регулярністю витрачалися виключно на потреби [PERSON] (харчування, освіта, лікування, одяг). Виписки не містять порівняльного аналізу доходів та витрат дитини від інших джерел (наприклад, аліментів або соціальної допомоги, яка могла бути основним джерелом), що є критично важливим для визначення, чи була допомога від вітчима основним джерелом. Таким чином, надані письмові докази, включно з банківськими виписками, не дають суду безумовних підстав вважати доведеним факт перебування [PERSON] на повному утриманні померлого [PERSON] або що допомога від померлого була постійним і основним джерелом засобів для існування дитини, як вимагає закон. З огляду на недостатність поданих доказів та наявність ознак спору про право, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed