Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У серпні 2025 року представником товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТКАПІТАЛ» (далі, ТОВ «ФК «КРЕДИТКАПІТАЛ», позивач) з використанням системи «Електронний суд» подано позов до Фастівського міськрайонного суду Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 13 120 гривень з [PERSON] (далі, відповідачка). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.01.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»), як кредитором, та [PERSON] , як позичальницею, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3582403, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами, зі строком кредитування до 30 днів. Кредитором повністю виконані свої обов`язки щодо надання грошових коштів в борг у сумі та у строки, визначені договором. Однак, в подальшому позичальниця своїх обов`язків щодо повернення коштів не виконала та не сплачувала відсотки за користування кредитом, передбачену договором. В подальшому, відбулась заміна сторони кредитора в кредитному зобов`язанні внаслідок укладення договору відступлення прав\~вимоги №\~ККАУ-21092021\~від 21.09.2021\~між ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ». Після відступлення права вимоги за вказаним вище правочином, право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 3582403 від 29.01.2021 перейшло до ТОВ «ФК «КРЕДИТКАПІТАЛ» і останнє, як новий кредитор, може вимагати стягнення з позичальниці заборгованості в примусовому порядку. Згідно тверджень позивача, станом на дату подання позову, загальний розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 3582403 від 29.01.2021 становить 13 120 гривень та включає: заборгованість за тілом кредиту 4\~000\~гривень,заборгованість за відсотками 9 120 гривень. Зазначені вище суми позивач просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку, а також стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень та 8 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін спору, клопотання представника позивача задоволено та витребувано від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформацію: - чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; - чи була успішною транзакція, здійснена 29.01.2021 на банківську картку № [NUMBER] в сумі 4000 грн. Якщо так, то: - чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; - чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . На виконання ухвали суду в частині витребування доказів, витребувані докази були надані АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» повністю, зокрема, підтверджено факт зарахування коштів на рахунок відповідачки у сумі 4 000 гривень 29 січня 2021 року, що відповідає сумі кредиту, зазначеній в договорі. 21 жовтня 2025 року на адресу суду надійшла заява відповідачки, заява подана з використанням системи «Електронний суд». Узагальнений зміст заяви свідчить про те, що відповідачка частково заперечує проти заявлених позовних вимог і зазначає, що відсотки за користування кредитом ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» нараховані поза межами строку кредитування. На підставі викладеного, просила задовольнити позов частково, стягнувши тіло кредиту в сумі 4 000 гривень та 1 140 гривень відсотків, що разом складає 5 140 гривень. При цьому, обставин щодо отримання коштів в боргу у строкове володіння із зобов`язанням подальшого повернення не заперечує. Зі змісту відзиву слідує, що відповідачка, як позичальниця, не отримувала примірник договору та, відповідно, не була обізнана з умовами продовження строку користування кредитом. 27 жовтня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача з використанням системи «Електронний суд». За змістом відповіді на відзив стверджується про неспроможність наведених відповідачкою аргументів та додатково зазначається про наявність підстав для задоволення позову, а також наявність підстав для застосування авто пролонгації на погоджених сторонами договору умовах на строк до 90 днів у випадку, якщо кошти не будуть повернуті позичальницею після закінчення строку кредитування. В судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року не з`явились представник позивача, відповідачка, були повідомлені належним чином про час і дату проведення судового засідання. Представник позивача подав клопотання від 05.12.2025 про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, відповідачка причини неявки не повідомила. З урахуванням викладеного, на підставі приписів частини 1 статті 233 ЦПК України, суд проводить розгляд справи без участі представника позивача, відповідачки. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 11 грудня 2025 року до 12 години 40 хвилин. Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи. Зокрема, судом встановлено, що 29 січня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладеного договір про надання споживчого кредиту № 3582403 з додатком № 1(а. с. 31-37, 38). Згідно пунктів 1.3, 1.4 договору сума кредиту становить 4 000 гривень, кредит наданий на строк 30 днів. Згідно пункту 1.5, 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % і застосовується в межах строку кредиту, знижена процентна ставка 0,95 % в день. Згідно пункту 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2 - 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Вказаний договір з додатком підписаний позичальницею з використанням електронного підпису (одноразовим ідентифікатором). Перерахування грошових коштів у сумі 4 000 гривень відповідачці, як позичальниці, підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 18.07.2025 (а. с. 40), а також відповіддю АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» щодо зарахування зазначеної суми коштів на рахунок відповідачці. До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 3582403 від 29.01.2021, згідно з яким, станом на 20.09.2021 заборгованість за договором становить 13 120 гривень, з них 4 000 гривень тіло кредиту, 9 120 гривень нараховані відсотки (а. с. 42-51). 21 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ» укладеного договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21092021, згідно з умовами якого позивачу, як новому кредитору, передано право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором про надання споживчого кредиту № 3582403 від 29.01.2021, укладеним з відповідачкою (а. с. 52-60). Факт передачі права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 3582403 від 29.01.2021, підтверджується витягом з реєстру боржників від 21 вересня 2021 року (а. с. 61). Відповідачка заперечень щодо укладення кредитного договору не надала, обставини щодо отримання грошових коштів в борг не заперечувала, розрахунок заборгованості не спростувала. Також відповідачкою не подано заперечень щодо чинності зазначеного вище договору відступлення прав вимоги та переходу права вимоги до позивача, як нового кредитора. З урахування встановлених вище обставин, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми. Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, необхідною умовою для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів\~частини 1\~статті 638\~ЦК України,\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, згідно зазначених правових норм, договір про надання кредиту, в тому числі укладений шляхом його підписання електронним цифровим підписом, підтверджує виникнення зобов`язання між його учасниками встановлює права та обов`язки, в том числі право кредитора вимагати повернення тіла кредиту і сплати процентів та обов`язків позичальника здійснити відповідні платежі. Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги, в тому числі під час укладення договору факторингу. З урахування встановлених обставин справи та наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що до ТОВ «ФК «КРЕДИТКАПІТАЛ», як до нового кредитора, перейшли права та обов`язки у зобов`язанні, що існує в межах кредитного договору і позивач має достатні підстави для стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, процентами, згідно з розрахунком, наданим до позовної заяви. Суд, перевіривши розрахунок сум, заявлених до стягнення, вважає такий розрахунок арифметично правильним і таким, що відповідає умовам договору. Зазначений розрахунок не спростований відповідачкою, контр розрахунку не надано. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідачки на нарахування відсотків за користування кредитом ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» поза межами строку кредитування, вважаючи, що вказане питання урегульовано пунктами 4.3.1 договору з належним рівнем деталізації та за відсутності суперечностей. Зокрема, в цьому випадку була застосована авто пролонгація в межах визначеного договором та погодженого його сторонами 90-денного строку із застосуванням стандартної процентної ставки у розмірі 1,9 % щоденно, що відповідає положенням пункту 1.5 договору. Отже, як власне 30-денний строк кредитування, визначений в пункті 1.4 договору, так і строк авто пролонгації, розрахований за правилами пункту 4.3.1, є строком кредитування, в межах якого можуть бути нараховані проценти за правилами статті 1048 ЦК України. Тому, нараховані проценти у сумі 9 120 гривні (4 000 гривень х 1,9 % х 90 днів) підлягають стягненню. Правова позиція щодо можливості стягнення процентів за правилами пункту 4.3.1 в межах строку авто пролонгації в договорах, укладених з «АВЕНТУС УКРАЇНА», підтверджена в Постановах Київського апеляційного суду від 29 травня 2024 року по справі № 759/11229/23, Одеського апеляційного суду від 13 травня 2024 року по справі № 522/16138/23-Е. Суд погоджується із зазначеними вище позиціями та вважає їх релевантними. Далі, позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 гривень. На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи надано договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025, акт № 1073 від 05.08.2025, детальний опис наданих послуг від 05.08.2025 до договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025, ордер адвоката (а. с. 69, 70, 71, 72). Аналізуючи існування підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача понесеним ним витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved