Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

ТОВ «Іннова Нова» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання грошових коштів у кредит №7948860425 від 25 квітня 2025 року в розмірі 18800,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» (надалі змінило найменування на ТОВ «Іннова-Нова») і [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит №7948860425. Цей договір разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 17 листопада 2024 року, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 8000,00 грн шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки вказаної позичальником, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п.2.6.1., п.2.6.2. та 2.6.3 цього договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у кредит: тип кредиту\~- кредит; мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби; строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів; дата надання кредиту 25 квітня 2025 року або наступний за ним календарний день; стандартна процентна ставка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору, та становить 1% за кожен день користування, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дня укладення договору, 0,87 % - за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня і до закінчення строку дії цього договору; комісія за надання кредиту становить 15% від суми надання кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Перерахування позичальнику кредитних коштів у розмірі 8000,00 грн в рамках виконання умов договору було здійснено шляхом грошового переказу, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної відповідачем під час укладання договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів виданою ТОВ ФК «Контрактовий Дім». В той же час, відповідач всупереч умовам договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму кредиту не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Станом на день подання цієї позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем складає 18800,00 грн, з яких: 8000,00 грн\~- заборгованість за тілом кредиту, 10800,00 грн\~- заборгованість за процентами за період з 25 квітня 2025 року по 07 жовтня 205 року. Розрахунок проведений позивачем з урахуванням сплати відповідачем 3600,00 грн, які враховані в рахунок погашення комісії та частково процентів. З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання грошових коштів у кредит №7948860425 від 25 квітня 2025 року в розмірі 18800,00 грн та судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а також витребувано в АТ «Таскомбанк» додаткові докази. Відповідач, отримавши копію ухвали, про що свідчать матеріали справи, правом подання відзиву на позов не скористалася. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до його умов та вимог ЦК України. Судом встановлено, що 25 квітня 2025 року [PERSON] ознайомилася з паспортом споживчого кредиту і подала анкету до ТОВ «Іннова Фінанс». Того ж дня, 25 квітня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір надання грошових коштів у кредит № 7948860424, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн шляхом їх безготівкового перерахунку на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] , строком на 360 днів. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалася повернути кредит у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити комісію за надання кредиту і проценти за користування кредитом. Кредит надається на споживчі потреби, дата надання кредиту 25 квітня 2025 року або наступний за ним календарний день; стандартна процентна ставка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього договору, та становить 1% за кожен день користування, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дня укладення договору, 0,87 % - за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня і до закінчення строку дії цього договору; комісія за надання кредиту становить 15% від суми надання кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Підписуючи вищевказаний договір, позичальник підтвердила, зокрема, що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в\~ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»\~та розміщена на вебсайті; інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 10.9 договору). Невід`ємною частиною договору надання грошових коштів у кредит № 7948860424 від 25 квітня 2025 року є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на вебсайті Товариства: https://finsfera.ua/ (п. 10.10 договору). Додатком № 1 до вищевказаного договору його сторони узгодили графік платежів, виходячи з припущення, що позичальник виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором. Договір укладений в електронній формі. При укладенні кредитного договору відповідач сама надала відомості, які її ідентифікують: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер телефону, картку. Саме на вказаний ним номер телефону позивачем було направлено одноразовий ідентифікатор, яким відповідач скористалася, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. З матеріалів справи слідує, що відповідач вчинила ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору, і 25 квітня 2025 року о 19.44 год підписала договір надання грошових коштів у кредит №7948860424 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8216. В свою чергу позикодавцем було проведено ідентифікацію та верифікацію клієнта - відповідача. Суд бере до уваги, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт фінансової установи за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та відповідачем не був би укладений. Відповідно, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, судом установлено, що між позивачем та відповідачем укладений договір надання грошових коштів у кредит №7948860424 від 25 квітня 2025 року в електронній формі та сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. ТОВ «Іннова Фінанс» змінило назву (найменування) на ТОВ «Іннова-Нова», а також місцезнаходження. При цьому, як встановлено судом, організаційно-правова форма даної юридичної особи і її ідентифікаційний код залишились незмінними, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб\~підприємців та громадських формувань, доступ до якого є публічним. Суд бере до уваги, що сама лише зміна найменування юридичної особи, її місцезнаходження, не означають її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Позивач свої зобов`язання виконав. Згідно квитанції до платіжної інструкції №20203-1354-211410766 від 25 квітня 2025 року ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на виконання умов договору із ТОВ «Іннова Фінанс» № 160523/1 від 16 травня 2023 року, тобто за дорученням останнього, здійснив транзакцію і перерахував на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 8000,00 гривень. Вказана інформація узгоджується з випискою по рахунку та інформацією, наданою АТ «Таскомбанк» на виконання ухвали суду, про зарахування 25 квітня 2025 року о 19:44:38 год на рахунок [PERSON] коштів в сумі 8000,00 грн. Позичальник свої зобов`язання належними чином не виконує. Як слідує з розрахунку заборгованості відповідач 25 травня 2025 року сплатила 3600,00 грн, які направлені на погашення заборгованості по комісії та частково на погашення заборгованості по процентам. З урахуванням вказаної проплати відповідно до розрахунку заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № 7948860424 від 25 квітня 2025 року станом на 07 жовтня 2025 року становить 18800,00 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість за кредитом, 10800,00 грн заборгованість по процентам, яку позивач і просить стягнути з відповідача. Визначаючись з вказаними вимогами, суд враховує, що строк кредитування по цьому договору становить 360 днів та сторони узгодили порядок повернення кредиту і відсотків за користування ним\~шляхом здійснення щомісячного платежу зі сплати відсотків кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів сторони правочину визначили в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка містить графік внесення щомісячних платежів, що є додатком № 1 до вказаного кредитного договору (п. 2.5 договору). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються норми законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Як слідує з умов договору, укладеного між сторонами справи, кредит є споживчим. Відтак, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами за цим кредитним договором, мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Як слідує із позовної заяви та підтверджується матеріалами справи, підставою звернення до суду стало прострочення виконання відповідачем зобов`язань за черговими платежами, визначеними у графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору). Водночас із умов кредитного договору та графіку платежів, узгодженого сторонами цього договору слідує, що строк кредитування ще не сплинув. Однак, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, при зверненні до суду з позовом позивач не надав доказів направлення відповідачу вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а також отримання такої відповідачем, у разі невиконання якої позивач мав намір реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту у судовому порядку. При цьому суд звертає увагу, що умовами договору визначений такий порядок. Отже, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», то суд дійшов висновку, що у [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за договором надання грошових коштів у кредит №7948860425 від 25 квітня 2025 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитів та така була отримана відповідачем. З огляду на викладене відсутні підстави для дострокового стягнення коштів за договором, укладеним сторонами в справі. В той\~же час, виходячи із розрахунку заборгованості та графіку платежів, зважаючи на наявність у відповідача станом на 15 жовтня 2025 року (на день звернення до суду), за період з 25 квітня 2025 року (з дати видачі кредиту) до 07 жовтня 2025 року (період визначено позивачем) простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами в сумі 10800,00 грн та, враховуючи приписи ст.\~530\~і\~610 ЦК України, в цій частині позов підлягає до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до графіку тіло кредиту підлягає поверненню 20 квітня 2026 року. Отже, з відповідача підлягає стягненню 10800,00 грн, з яких: 10800,00 грн прострочені проценти. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1391,59 грн судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial