Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

24 липня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов позов [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної компенсації, припинення та визнання права власності. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] є власником 1/15 частки квартири [ADDRESS] . Також її неповнолітній дитині, [PERSON] , [INFO] , законним представником якої вона є, на праві приватної власності належить 2/15 частки вказаної квартири. Крім того, право власності на квартиру мають також дві повнолітні доньки позивача, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яким належить по 2/15 частки вказаної квартири кожній. Таким чином, позивачі є власниками 7/15 частки спірної квартири. В цілому квартира має площу 51,7 кв.м, житлову площу 27,9 кв.м, із яких 1-а кімната площею 16,1 кв.м, 2-а кімната площею 11,8 кв.м. Іншим співвласником іншої частини нерухомого майна є [PERSON] (8/15 частки), який на цей час проживає у спірній квартирі разом зі своєю дружиною та двома неповнолітніми дітьми. Зазначає, що позивач [PERSON] є багатодітною матір`ю, має п`ятеро дітей, із яких троє є співвласниками спірної квартири, а інші двоє малолітніх дітей перебувають на її утриманні: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який є дитиною з інвалідністю. Через неприязні відносини між сторонами і через об`єктивну неможливість проживати такій кількості осіб у двокімнатній квартирі та враховуючи той факт, що окрім вказаного нерухомого майна, позивачі не мають у власності жодного іншого житла, [PERSON] була вимушена звернутись до органів місцевої влади із заявою про одержання соціального житла для багатодітної родини. Наразі позивач разом із п`ятьма дітьми тимчасово проживають у соціальному житлі, яке складається із 16,3 кв.м житлової площі на 6 осіб. Враховуючи, що частка позивачів є меншою від частки відповідача, якому належить 8/15 частки нерухомого майна, належним та ефективним способом вирішення спору буде отримання позивачами від іншого співвласника, відповідача по справі, грошової компенсації вартості їх часток неподільного майна, з одночасним припиненням права власності позивачів на відповідні частки та визнання такого права за відповідачем. З цією метою відповідачу було запропоновано врегулювати спір як шляхом викупу у позивачів за ринковою ціною належних їм часток спірної квартири, так і шляхом придбання позивачами належної відповідачу частки квартири. Однак у зв`язку з відмовою відповідача через небажання скористатись жодною з пропозицій, позивачі змушені звертатись до суду для захисту порушеного права на вільне володіння майном, речове право на яке набуто ними у законний спосіб. Оскільки відповідач та його дружина є особами працездатного віку, відповідач офіційно працевлаштований та, окрім частки у спірній кватирі, має у приватній власності житловий будинок у смт. Антонівка Херсонської області, а його дружина [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 0,8 га та 1/4 частки квартири в м. Кривий Ріг, загальною площею 62,5 кв.м, та 1/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в с. Кунівка, загальною площею 65,9 кв.м, а тому майновий стан відповідача та його дружини, яка, як член його сім`ї також проживає у спірній квартирі, дозволяє йому здійснити викуп меншої 7/15 частки позивачів. Водночас відповідач зі своєю сім`єю, починаючи з листопада 2011 року по теперішній час користуються спірною квартирою в цілому, зокрема частками спірної квартири, які належать позивачам (7/15 частки), але жодного разу не відшкодовував позивачам будь-якої компенсації за таке користування. За таких обставин, представник позивача прохає суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , матеріальну компенсацію вартості 3/15 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 199 920,00 грн (із розрахунку 1/15 частки, яка належить на праві приватної власності [PERSON] у сумі 66640 грн та 2/15 частки, яка належить на праві приватної власності неповнолітній [PERSON] , у сумі 133 280 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , матеріальну компенсацію вартості 2/15 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 133 280 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну компенсацію вартості 2/15 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 133 280 грн; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/15 частки квартири та визнати право власності на цю частку за [PERSON] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 2/15 частки квартири та визнати право власності на цю частку за [PERSON] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 2/15 частки квартири та визнати право власності на цю частку за [PERSON] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 2/15 частки квартири та визнати право власності на цю частку за [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. 05 серпня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] прохає відмовити у задоволенні позову про стягнення із нього матеріальної компенсації вартості частки квартири в сумі 533120 грн. Зазначає, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатну дружину із онкологічним захворюванням, має дохід близько 250000 грн у рік, інших доходів чи майна, за рахунок якого можна було б компенсувати позивачам їх частки квартири в загальній сумі 533120 грн, немає. При цьому, не заперечує щодо врегулювання спору, сплативши позивачам за їх частки квартири кошти в сумі 250000 грн. Зазначає, що твердження сторони позивача про те, що він є власником нерухомого майна в смт. Антонівка Херсонської області не відповідає дійсності, як і те, що його дружина має 1/4 частки квартири, розташованої в м. Кривий Ріг. Також заперечує щодо витрат на правову допомогу у розмірі 60 000 грн, які на його думку є необґрунтованими та неспіврозмірними, не відповідають принципу розумності та обґрунтованості, оскільки заявлена сума становитиме для нього надмірний тягар. 26 серпня 2025 року від представника позивачів, адвоката Ресенчук О. Ю. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач не навів жодних доводів, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, як і не навів законодавчого обґрунтування таких заперечень, а все викладене зводиться до небажання відповідача у виплаті компенсації позивачам за належні їм частки квартири, якими він разом зі своє сім`єю користується більше десяти років, чим грубо порушує право позивачів вільно розпоряджатись належним їм на законних підставах майном. Щодо тверджень відповідача про те, що останній має на утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатну онкохвору дружину, а його офіційний дохід становить близько 250000 грн у рік, що не дає можливості викупити у позивачів належні їм частки спірної квартири зазначає, що платоспроможність відповідача не має значення для вирішення спору, до того ж наявність у дружини відповідача онкологічного захворювання не дає підстав дійти висновку про неможливість компенсувати позивачам їх меншу сукупну за розміром частку, ніж є у відповідача, адже дружина позивача має ІІІ (робочу) групу інвалідності (загальне захворювання) без жодних обмежень та рекомендацій щодо умов, або обмежень у праці, та є особою працездатного віку. Жодних належних та допустимих доказів щодо такої непрацездатності відповідач не надає, як і доказів про його дохід у заявленому розмірі. Натомість позивач, [PERSON] , яка є багатодітною матір`ю та має п`ятеро дітей, вимушена тимчасово проживати у соціальному житі, яке надала їй держава. Відповідач [PERSON] разом зі своєю родиною безперешкодно користується належними позивачам частками. Щодо тверджень відповідача про відсутність у власності об`єктів нерухомості зазначає, що дружина відповідача - [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку та 1/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , загальною площею 65,9 кв.м, а тому майновий стан відповідача та його дружини, яка, як член його сім`ї також проживає у спірній квартирі дозволяє йому здійснити викуп меншої 7/15 частки позивачів. Щодо пропозиції відповідача виплатити позивачам за їх частки квартири кошти у сумі 250000 грн, то така пропозиція є неприйнятною для позивачів, адже вказана сума є вдвічі меншою від ринкової вартості 7/8 часток спірної квартири, враховуючи, що середня ринкова вартість спірної квартири станом на 23.06.2025 року складає 999 599 грн. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що позивачі мають на меті протиправно збагатитися стягнувши із нього занадто велику суму коштів. Позивачі у встановлений законом спосіб скористались наданим їм законом правом звернутись до суду та за відповідною правовою допомогою. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їхній представник, адвокат Ресенчук О. Ю. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Кобеляцької міської ради, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині, яка стосується неповнолітньої дитини позивача [PERSON] , оскільки в такому випадку будуть порушені майнові права дитини, яка залишиться без нерухомого майна. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та перевіривши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/15 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого взамін втраченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2011 року за реєстровим № 1-2811, серія ННР 673590 за реєстровим № 1-3588, виданого Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 26.10.2018 року, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 22-23). Також судом установлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/15 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого взамін втраченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2011 року за реєстровим № 1-2809, серія ННР 673589 за реєстровим № 1-3586, виданого Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 26.10.2018 року, а також 1/15 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМХ 707239 за реєстровим № 1- 4038, виданого Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 22.12.2017 року, що підтверджується витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 23 зворот -25). [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/15 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого взамін втраченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2011 року за реєстровим № 1-2813, серія ННР 673591 за реєстровим №1-3590, виданого Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 26.10.2018 року, а також 1/15 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМХ 707240 за реєстровим № 1-4040, виданого Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 22.12.2017 року, що підтверджується витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 26-28). [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/15 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого взамін втраченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2011 року за реєстровим № 1-2815, серія ННР 673592 за реєстровим № 1- 3592, виданого Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 26.10.2018 року, а також 1/15 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМХ 707241 за реєстровим № 1-4042, виданого Кобеляцькою державною нотаріальною конторою 22.12.2017 року, що підтверджується витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 28 зворот -30). Загалом позивачам [PERSON] (1/15 частки), [PERSON] (2/15 частки), [PERSON] (2/15 частки) та [PERSON] (2/15 частки) належить 7/15 частки спірної квартири. Іншим співвласником іншої частини нерухомого майна є [PERSON] (8/15 часток). Відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/5 частка спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМХ 707242 № 1-4044, виданого 22.12.2017 року Кобеляцькою державною нотаріальною конторою (а.с. 58). Згідно Технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 20.06.2024 року на квартиру [ADDRESS] , спірна квартира має загальну площу 51,7 кв.м, житлову площу 27,9 кв.м, в тому числі 1-а кімната площею 16,1 кв.м, 2-а кімната площею 11,8 кв.м. (а.с. 34-36). Середня ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату оцінки 23 червня 2025 року складає 999 599 грн. Згідно висновку щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, 7/15 частки квартири [ADDRESS] не може бути виділена в натурі (а.с. 37). Судом установлено, що [PERSON] є багатодітною матір`ю, яка має п`ятеро дітей, із них троє є співвласниками спірної квартири: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 18-20). При цьому малолітній син, [PERSON] є дитиною з інвалідністю та перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с. 21). [PERSON] та її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є наймачами соціального житла за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 16,3 кв.м, на підставі договору найму соціального житла від 31 жовтня 2011 року, укладеного між Кобеляцькою міською радою та [PERSON] (а.с. 38-40). На цей час позивач разом із п`ятьма дітьми (всього 6 осіб) проживають у соціальному житлі, яке надала їй держава. Відповідач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] , дітьми [PERSON] та [PERSON] проживає у спірній квартирі [ADDRESS] . Дружина [PERSON] - [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с. 61-64). Також судом установлено, що в користуванні відповідача [PERSON] перебуває рухоме майно, а саме мотоцикл та причіп, що підтверджується довідкою РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (а.с. 108). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, здійсненого за повним співпадінням, [PERSON] є власником 1/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Дружина [PERSON] [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,8 га кадастровий номер 5321884401:01:001:0268 для ведення особистого селянського господарства та житлового будинку з гоподарсько-побутовими будівлями в [ADDRESS] (а.с. 58-59). Надана стороною позивача інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідного до якої [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , не є належним доказом, оскільки здійснений пошук за частковим співпадінням та не може свідчити, що у власності [PERSON] та його дружини, [PERSON] перебуває вказане нерухоме майно. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено лист-пропозицію здійснити викуп, належних [PERSON] 1/15 частки, [PERSON] 2/15 частки, [PERSON] 2/15 частки та [PERSON] , 2/15 частки (всього 7/15 частки) квартири [ADDRESS] із розрахунку її середньої ринкової вартості, яка становить 999599 грн, а саме 1/15 частки [PERSON] в сумі 66640 грн, 2/15 частки [PERSON] в сумі 133280 грн, 2/15 частки [PERSON] в сумі 133280 грн, 2/15 [PERSON] в сумі 133280 грн, а всього 466480 грн; або здійснити продаж належної [PERSON] 8/15 частки квартири, загальною вартістю 533119 грн (а.с. 41-42). Однак домовленості щодо вирішення сторонами спору у позасудовому порядку досягнуто не було, що свідчить про порушення прав позивачів на вільне володіння майном, речове право на яке набуто ними у законний спосіб. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Нормою ст. 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності становить право власника володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). У відповідності до норм ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ст. 357 ЦК України). Статтею 361 ЦК України визначено право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Нормою ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Тобто стаття 364 ЦК України передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тлумачення статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68 цс 14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943 цс 16. При цьому суд звертає увагу, що у справах, за спорами в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 липня 2023 року у справі № 295/98/21 (провадження № 61-4943св23), від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19). Тобто позивачі в цій справі на підставі положень статті 364 ЦК України зокрема прохають суд припинити право своєї частки у спільному майні сторін і отримати від відповідача компенсацію на їхню користь. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Обов`язок сплати компенсації вартості частки у спільному майні, встановлений на підставі судового рішення є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 509 ЦК України і на нього розповсюджують положення книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов`язання». Так, з урахуванням інформаційно-консультаційної довідки про середнє ринкову вартість майна, вартість спірної квартири складає 999 599 грн, а саме 1/15 частки, яка належить [PERSON] в сумі 66640 грн, 2/15 частки, яка належить [PERSON] в сумі 133280 грн, 2/15 частки, яка належить [PERSON] в сумі 133280 грн та 2/15 частки, яка належить [PERSON] в сумі 133280 грн, а всього вартість часток позивачів у квартирі складає 466480 грн, розмір якої позивачі прохають стягнути на їхню користь. Відповідач у судовому засіданні не заперечує, що вартість квартири, в якій він проживає відповідає тій, яку зазначають позивачі. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14- 182цс21), платоспроможність (чи бажання) відповідача не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] просили припинити за ними право спільної часткової власності на належні їм частки спірної квартири, стягнувши з відповідача вартість таких часток (матеріальну компенсацію), та визнати за відповідачем право власності на частки вказаного нерухомого майна. Як на обґрунтування підстав позову посилалися на те, що частка позивачів є меншою від частки відповідача, якому належить 8/15 часток спірної квартири, виділ належної позивачам 7/15 частки у натурі є неможливий, а тому належним та ефективним вирішенням спору є отримання позивачами від відповідача грошової компенсації вартості їх часток неподільного майна, з одночасним припиненням права власності позивачів на відповідні частки та визнання такого права за відповідачем. У такому разі відповідач [PERSON] фактично стає власником всього майна. Таким чином, припинення права власності позивачів на 7/15 частку у спірній квартирі з виплатою грошової компенсації їхніх часток, не завдасть істотної шкоди інтересам позивача та інтересам членам її сім`ї. Навпаки, судом установлено, що [PERSON] разом із дітьми не проживає у спірній квартирі з 2011 року, то протягом 14 років майнові права її сім`ї порушуються. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що повністю розуміє наслідки задоволення такого позову та вважає, що матір діє в її інтересах.Суд вважає, що на цей час [PERSON] досягла віку, з якого повністю розуміє наслідки своїх дій і в повній мірі може керувати ними. З урахуванням установлених судом обставин її майнові права на цей час не порушуються. На цей час вирішити питання про вселення сім`ї в квартиру є не можливим, оскільки відповідно до площі квартири та кількості осіб у сім`ях ( 10 осіб різного полу) спільне проживання не відповідатиме вимогам законодавства. Щодо доводів відповідача про те, що його дружина [PERSON] є особою з інвалідністю та має захворювання, а також, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а тому одноразова виплата грошової компенсації є для нього надмірним тягарем, яку він сплатити не може, суд керується таким. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та її діти наразі проживають в соціальному житлі, житловою площею 16,3 кв.м. на 6 осіб, при цьому позивач [PERSON] має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , який є дитиною з інвалідністю. Забезпечення інтересів відповідача та його неповнолітніх дітей, у ситуації, що склалася між сторонами, не може відбуватися за рахунок порушення інтересів позивачів, яким належить 7/15 часток спірної квартири, та які тривалий час, маючи власне житло, позбавлені можливості ним користуватися, змушені винаймати інше житло. Крім цього, відповідач користується часткою майна позивачів більше десяти років, а отже мав достатньо часу для вирішення майнових питань. Суд також звертає увагу на те, що позивач, [PERSON] запропонувала відповідачу здійснити відчуження спірної квартири та здійснити розподіл коштів відповідно до часток її співвласників. Також [PERSON] заявила, що має можливість здійснити викуп частки у [PERSON] , тим самим припинити його право власності на частку квартири. Обидва запропоновані варіанти для відповідача є неприйнятними. За таких обставин, суд, встановивши обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, дійшов висновку, що оскільки належна позивачам частка у праві на квартиру не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною річчю, спільне володіння і користування майном між співвласниками є неможливим, а тому наявні підстави припинення права власності позивачів на частку у спільному майні, стягнення з відповідача матеріальної компенсації та визнання за ним права власності на ці частки. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом установлено, що позивачами заявлено три вимоги майнового та чотири вимоги немайнового характеру. Так, позивачем [PERSON] за вимогу майнового характеру на суму 199 920,00 грн (із розрахунку 1/15 частки, яка належить [PERSON] у сумі 66 640,00 грн та 2/15 частки, яка належить неповнолітній [PERSON] , законним представником якої є позивачка-1 у сумі 133 280,00 грн) сплачено судовий збір у розмірі 1999,20 грн (199 920,00 х 1%); Позивачем [PERSON] за вимогу майнового характеру на суму 133 280,00 грн (із розрахунку 2/15 частки, яка належить [PERSON] ) сплачено судовий збір у розмірі 1332,80 грн (133 280,00 х 1%); Позивачем [PERSON] за вимогу майнового характеру на суму 133 280,00 грн (із розрахунку 2/15 частки, яка належить [PERSON] ) сплачено судовий збір у розмірі 1332,80 грн (133 280,00* х 1%); Також позивачами сплачено судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру, судовий збір за які становить (із розрахунку 0,4 х 3028 грн) - 1211,20 грн х 4=4844,80 грн, а всього сплачено на загальну суму 7607,68 грн (1999,20+1332,80+1332,80+4844,80) х 0,8). Щодо витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Судом установлено, що 04 червня 2025 року між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС» укладено Договір про надання правової допомоги № 1669 (а.с. 43). Згідно п. 1.1, 3.1 Договору та специфікацією до нього № 2 від 17 червня 2025 року визначено вартість послуг за надання правової допомоги у сумі 15000,00 грн за супровід судового процесу про стягнення грошової компенсації, припинення права власності та визнання права власності на квартиру. Відповідно до Акту наданих послуг № 194 від 18.07.2025 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС», адвокатські послуги з надання правової допомоги за вищевказаною специфікацією виконані у повному обсязі на суму 15000,00 грн, що також підтверджується квитанцією № 55 від 16.07.2025 року про оплату коштів у сумі 15000 грн (а.с. 46 зворот). Також 17 червня 2025 року між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС» укладено Договір про надання правової допомоги № 1699 (а.с. 44). Згідно п. 1.1, 3.1 Договору та специфікацією до нього № 1 від 18 червня 2025 року визначено вартість послуг за надання правової допомоги у сумі 15000,00 грн за супровід судового процесу про стягнення грошової компенсації, припинення права власності та визнання права власності на квартиру. Відповідно до Акту наданих послуг № 195 від 18.07.2025 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС», адвокатські послуги з надання правової допомоги за вищевказаною специфікацією виконані у повному обсязі на суму 15000,00 грн, що також підтверджується квитанцією № 58 від 18.07.2025 року про оплату коштів у сумі 15000 грн (а.с. 47). Також 17 червня 2025 року між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС» укладено Договір про надання правової допомоги № 1700 (а.с. 45). Згідно п. 1.1, 3.1 Договору та специфікацією до нього № 1 від 18 червня 2025 року визначено вартість послуг за надання правової допомоги у сумі 15000,00 грн за супровід судового процесу про стягнення грошової компенсації, припинення права власності та визнання права власності на квартиру. Відповідно до Акту наданих послуг № 196 від 18.07.2025 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС», адвокатські послуги з надання правової допомоги за вищевказаною специфікацією виконані у повному обсязі на суму 15000,00 грн, що також підтверджується квитанцією № 59 від 18.07.2025 року про оплату коштів у сумі 15000 грн (а.с. 46, Згідно правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу в такій категорії справ, який склав 15000 грн. кожному позивачу є співмірним і відповідає засадам реальності та дійсності. Адвокат здійснила вивчення і аналіз існуючої практики, намагалась вирішити питання шляхом досудового врегулювання спору (відповідачу направлено лист-пропозицію), брала участь у вирішенні питання щодо мирного врегулювання спору ( у наданий судом час), здійснила збір доказів у справі (зокрема нею сформовані відомості з Державного реєстру речових прав), здійснила підготовку відповіді на відзив у справі та безпосередньо брала участь у підготовчому та судовому розгляді цієї справи. З урахуванням визначеного, витрати позивачів на правову допомогу підлягають задоволенню.

Outcome: approved