Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

До суду надійшла позовна заява КП «Харківські теплові мережі» з вимогою про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованості у розмірі 95174, 09 грн. та стягнення з відповідача понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з єдиною централізованою системою опалення та є споживачем послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг станом на 01.02.2022 року у відповідачів виникла заборгованість в сумі 95174,09 грн. в період з 01.08.2001 року по 31.01.2022 рік. Представником відповідачів надано відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що вимоги позивачем пред`явлені до відповідачів зі спливом строку позовної давності, при цьому просив застосувати строк позовної давності строком 3 роки з дати подання позову у справі. Крім того, представник відповідачів просив зарахувати сплачені за виконавчим провадженням, відкритим на підставі заочного рішення від 21.09.2023 року суми заборгованості в розмірі 3 168, 56 грн. Відповідь на відзив, представником позивача не надано. Комінтернівським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення 21.09.2023 року, яким позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства Харківські теплові мережі" заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.08.2001 року по 31.01.2022 року в сумі 95174 грн. 09 коп. та судові витрати в розмірі 2481, 00 грн. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 22.07.2025 року за заявою представника відповідача заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 року, ухваленого у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання скасовано і призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. В судове засідання представник позивача подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату і час слухання справи повідомлялись своєчасно і належним чином. Представником відповідачів надано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачів, з врахуванням поданих доказів. З огляду на те, що учасники процесу повідомлені про місце, дату і час слухання справи, при цьому надано відзив на позовну заяву та докази на його обгрунтування, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наданих суду доказів. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає позивач. За вказаною адресою КП «Харківські теплові мережі» відкрито обліковий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно з наданих позивачем доказів, заборгованість відповідача за вказані вище послуги складає 88088,88 грн.за період з 01.08.2001 року по 31.01.2022 рік. Так, відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання згідно з положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг (КП "ХТМ") та споживачами, які отримують ці послуги. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.п. 18, 20, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. Положеннями ч.1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Приписами ст. 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 87 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Сторона відповідача заперечували проти позовних вимог, зазначивши, що ними сплачено, на виконання заочного рішення у даній справі 3168,56 грн., про що надані суду платіжні інструкції на вказану суму. Вказані докази судом приймаються до уваги та є такими, що підтверджують факт часткової сплати відповідачами суми боргу за даною позовною заявою, здійснені в рамках виконавчого провадження № 75110889, відкритого на підставі заочного рішення суду від 21.09.2023 року, яке надалі було скасовано ухвалою суду від 22.07.2025 року та призначено до розгляду в даному судовому провадженні. Крім того, заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача просили застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду 04.07.2022 року та зменшити суму заборгованості у зв`язку із вказаною обставиною на 3168,56 грн. Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, тому, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності підлягає частковому задоволенню та позовні вимоги з 12.03.2017 року є такими, що заявлені в межах строку позовної давності. Беручи до уваги, що з даним позовом до суду позивач - КП «Харківські теплові мережі» звернувся 04.07.2022 року, а період стягнення позивач зазначає з 01.08.2001 року по 31.01.2022 року, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період з 01.08.2001 р. до 12.03.2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. З огляду на вищенаведене, в період з 12.03.2017 року по 31.01.2022 року сума заборгованості складає 69060,91 грн., яка підтверджена наданим до суду розрахунком заборгованості. Таким чином, враховуючи, що відповідачі від своїх зобов`язань ухиляються, вчасно не проводять оплату послуг, якими користуються, при цьому, суд враховує сплачену відповідачами суму заборгованості в розмірі 3168,56 грн. та приходить до висновку, про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в період з 12.03.2017 року по 31.01.2022 рік суму заборгованості за спожиті послуги за опалення і гарячу воду в розмірі 65892,35 грн. Крім того, відповідачам на підставі ст. 625 ЦК України здійснено індексацію боргу, нараховано суму інфляційних витрат в сумі 5178,87 грн., 3% річних в сумі 1906,34 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, в розмірі 1885,56 грн. з розрахунку: 72977,56 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х100%/95174,09 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 76 % задоволених позовних вимог; 2481,00 грн (ставка судового збору) х 76 %/100% = 1885,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial