Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

12 серпня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Дніпра засобами поштового зв`язку із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 грудня 1993 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 1387. Після державної реєстрації шлюбу, дружині залишено дошлюбне прізвище. Ві даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З 2014 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами погіршилися через непорозуміння, різні погляди на сімейне життя та несхожості характерів, які в подальшому призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони намагалися зберегти сім`ю, однак нічого не вийшло. В середині 2015 року шлюбні відносини припинились остаточно, відповідач залишив родину та переїхав до міста Самар Дніпропетровської області, де на даний час проживає та працює. В 2020 році позивач створив нову сім`ю в якій народилася дитина, на теперішній час має намір узаконити свої відносити, а тому звертається до суду із позовом про розірвання шлюбу. Справу було зареєстровано 13 серпня 2025 року в автоматизованій системі документообігу (Д-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2025 року, справу було передано на розгляд судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Леміщенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. 29 вересня 2025 року до канцелярії суду від позивача надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу проживання, конверти із якими повернулися до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи не здійснювався. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд вирішив наступне. Щодо розірвання шлюбу. Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Сімейним Кодексом України. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06 серпня 2025 року, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 18 грудня 1993 року за актовим записом № 1387. Після державної реєстрації, дружині прізвище змінено не було. Як встановлено, сторони однією сім`єю не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, шлюбні відносини припинені. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред`явлені. Таким чином, до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе. У відповідності до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. Суд вважає за необхідне також роз`яснити сторонам, що згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач просив у позовній заяві судові витрати по сплаті судового збору залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved