Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

28 серпня 2025 року [PERSON] звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у сумі 9400,00 грн та моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 березня 2025 року [PERSON] своїми умисними протиправними діями, які виразилися у побитті при свідках та нанесенні тілесних ушкоджень, завдав йому матеріальної та моральної шкоди. За фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України порушено кримінальну справу за №12025168240000038, у якій позивача визнано потерпілим. 03 червня 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області розглянуто вказане кримінальне провадження та винесено вирок, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.125 КК України. Перебуваючи після отриманих травм у стаціонарі лікарні протягом дев`яти днів у період з 27.03.2025 по 04.04.2025 року, позивач поніс витрати на лікування у загальній сумі 7000,00 грн, до яких увійшли кошти на придбання ліків у сумі 4700,00 грн, проведення комп`ютерної томографії у сумі 1300,00 грн, а також витрати на поїздку до смт.Сарати для проведення комп`ютерної томографії. Крім того, позивач вказав, що на момент вчинення кримінального правопорушення не працював за трудовим договором, тому, посилаючись на положення ст.ст.1195,1197 ЦК України, розмір втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 8000,00 грн. складає 2400,00 грн. Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 5000,00 грн, позивач вказав, що в результаті побиття пережив публічне приниження при свідках, що вплинуло на його репутацію серед однолітків та друзів, що призвело до психічних переживань та негативних емоцій. Він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок та бажань у повсякденному житті, а також поніс значні моральні втрати під час досудового розслідування та витрачаючи час на підготовку судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту його порушених прав. Посилаючись на присутність психологічно травмуючого фактору через неправомірні дії відповідача, користуючись принципами розумності та справедливості, позивач просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення у загальній сумі 9400,00 грн та моральну шкоду у сумі 50000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А. 24 вересня 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 12 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачу судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку за місцем його проживання направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.21,22,30). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Крім того, [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи 14.10.2025, 12.11.2025, 27.11.2025 року повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.16,20,25). На підставі частини 11\~статті 128 ЦПК України\~відповідач з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Також, відповідач не скористався своїм правом подати відзив у встановлений судом строк. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст.279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 червня 2025 року вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 червня 2025 року у справі №515/760/25 (провадження №1-кп/515/1051/25) [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за спричинення потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень, які згідно п.2.3.5 "Правил Судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.26-29). У період з 27.03.2025 по 04.04.2025 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП "Татарбунарська багатопрофільна лікарня" Татарбунарської міської ради з діагнозом: закрита черепно-мозгова травма (ЗЧМТ) СГМС (27.03.2025 р.), забій правого ока, м`яких тканин обличчя, цефалгічний синдром ГЛС.ВСД по гіпертензивному типу. СГСМ (а.с.5), що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. На підтвердження здійснення проплати за проведену комп`ютерну томографію головного мозку (1шт) у сумі 1300,00 грн позивачем надано фіскальний чек від 28.03.2025 року (ФН чека 4096684722 онлайн), з якого слідує, що КТ проведено у медичному кабінеті за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровського р-н, смт.Сарата, вул.Соборна, буд.2, ФОП [PERSON] (а.с.7). На підтвердження придбання ліків у період стаціонарного лікування позивачем надано фіскальні чеки та розрахункову квитанцію на загальну суму 4618 грн 43 коп, а саме: 580,00 грн (чек № 6UG684N0ОСМ ВЫД 03.04.2025), 225,90 грн (чек №104268 від 02.04.2025), 385,10 грн (чек №58ОЗGMBIVLW від 31.03.2025), 610,10 грн ( чек №КІАР4UРОWY ВІД 02.04.2025), 404,70 грн (чек №W8XRLO1AOPE від 29.03.2025), 457,74 грн (чек №В2UJ8ENWKP4 ВІД 28.03.2025), 385,10 ГРН (чек №RXU44PN724M від 30.03.2025), 799,79 грн ( чек №HLJ MWR2OCLE від 01.04.2025), 500,00 грн (розрахункова квитанція серії ВЛАЧ №430358 від 29.03.2025) (а.с.10) Проте, суд не може вважати надані докази достатніми для стягнення з відповідача цих витрат, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно приписів частини 1, 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, які її завдала за наявності її вини. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Згідно\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Щоб довести витрати на лікування, потрібні\~платіжні документи\~(чеки, квитанції), які підтверджують оплату ліків/послуг, а також\~медичні документи\~(виписки з історії хвороби, рецепти), що обґрунтовують необхідність цих витрат і доводять\~причинно-наслідковий зв`язок\~між хворобою/травмою та витратами.\~ З долучених позивачем до позовної заяви фіскальних чеків на підтвердження понесених витрат на лікування вбачається лише наявність витрат на придбання медичних препаратів та платні послуги але позивачем не підтверджено належними доказами що саме ці ліки чи послуги були призначені лікарями. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних доказів на підтвердження придбання лікарських засобів та препаратів, указаних у наданих чеках, які б підтверджувалися рецептами лікаря або листами-призначення.\~ Також, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з [PERSON] витрат на дорогу до смт.Сарата на проведення КТ головного мозку у сумі 1000,00 грн, оскільки позивачем не надано суду доказів необхідності такої поїздки та відсутні докази здійснення таких витрат. Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності (ч.1ст.1197 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки позивач на момент вчинення [PERSON] кримінального правопорушення не працював за трудовим договором, та у зв`язку з лікуванням перебував на стаціонарному лікуванні 9 днів у період з 27.03.2025 по 04.04.225 року, розмір втраченого внаслідок ушкодження здоров`я заробітку (доходу), з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 8000,00 грн, відшкодуванню підлягає 2400,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., судом встановлено наступне. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21). Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує характер та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інші обставини Зокрема, судом враховано, що моральна шкода позивачу завдана в наслідок кримінального правопорушення, враховано стан здоров`я позивача (потерпілого), також те, що відповідач добровільно не відшкодував завдану шкоду, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, зусилля, що були ним прикладені для відновлення попереднього стану. При цьому суд вважає, що сума морального відшкодування, що просить стягнути позивач відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості . Отже, в судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачу були спричинені моральні страждання винними діями [PERSON] внаслідок вчинення останнім кримінального проступку відносно [PERSON] , які призвели до погіршення його здоров`я, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає, що сума у розмірі 50000,00 грн. є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн, та втрачений внаслідок ушкодження здоров`я заробіток (дохід) у сумі 2400 грн., в решті задоволення вимог - відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд зазначає наступне. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Статтею 4\~Закону \~України «Про\~судовий збір»\~визначено,\~що справляння\~його у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Такий самий розмір судового збору належить стягувати з позивачів і за подачу до суду позову про стягнення моральної шкоди. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, на користь держави з відповідачів також підлягає стягненню судовий збір у розмірі, пропорційному розміру задоволеним позовним вимогам, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Зважаю на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] у загальному розмірі 52400,00 грн, що становить 88,21% від пред`явленої позивачем до стягнення суми, тому з відповідача необхідно стягнути та користь держави судовий збір у сумі 2136,79 грн (2422,40х88,21/100). На підставі викладеного,

Outcome: partial