Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У Заводський районний суд м. Миколаєва на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про передачу справи за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»»,\~в особі\~керівника Романенка\~Михайла Едуардовича,\~до відповідача\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 464029 від 05.12.2018 у загальному розмірі 19 892,95 грн та судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що 05.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем [PERSON] (позичальник, відповідач) укладено договір про надання фінансового кредиту № 464029. Відповідно до індивідуальної частини договору № 464029 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 4\~000,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 464029 від 05.12.2018 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4\~000,00 грн, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 15 200,00 грн, а саме: сума основного боргу 4000,00 грн; сума боргу за процентами 1 080,00 грн; сума боргу за пенею та штрафами 10 120,00 грн. У позові представник позивача також зазначив, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 12.04.2018 укладено додаткову угоду № 14 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 14 від 14.03.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 464029 від 05.12.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Крім того, посилаючись на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача борг з урахуванням \~встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 23.02.2019\~до 23.02.2022 у розмірі 3\~323,70 грн - сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань та 1\~369,25 грн - сума збитків з урахуванням 3% річних. Таким чином загальний розмір заборгованості склав 19\~892,95 грн, з яких: 4\~000,00 грн сума основного боргу; 1\~080,00 грн сума боргу за процентами; 10\~120,00 грн сума боргу за пенею і штрафами; 3\~323,70 грн сума інфляційних втрат; 1\~369,25 грн 3% річних. Посилаючись на викладене, а також те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів, позивач звернувся в суд з цим позовом. Ухвалою суду від 20.10.2025 провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Заводськогорайонного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. За адресою проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, конверт з якою повернувся на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за місцем проживання. З цього приводу Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 05.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 464029 (а.с. 15-17). Згідно з умовами названого договору відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності строком на 15 днів (п. 1.1., 1.4. Договору. У договорі сторони узгодили, що сукупна вартість кредиту складає 113,50 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4 540,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 13,50 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 540,00 грн (у грошовому виразі). У пункті 1.6. Договору сторони передбачили, що відповідач має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 гривень, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). Крім того, у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом, сторони передбачили відповідальність, що полягає в обов`язку відповідача сплатити Товариству пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів; на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн; на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн; на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн (п.п. 4.4.1-4.4.4. п.4.4. Договору). Вказаний договір підписаний сторонами в електронному виді із застосуванням відповідачем одноразового ідентифікатора «А532971», направленого на номер телефону відповідача [NUMBER] , що підтверджено довідкою ТОВ «АВЕНТУС Україна» наявною у матеріалах справи (а.с. 29). Слід зазначити, що порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є повідомлення з кодом А532971 на номер телефону відповідача. А отже, відповідач прийняв пропозицію позивача на укладення кредитного договору та погодився з умовами, які викладені у ньому. Доказів протилежного суду не надано. Факт виконання кредитором своїх зобов`язань щодо надання у користування відповідача, як позичальника кредитних коштів, підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.07.2025 про успішне зарахування коштів, а також довідкою ТОВ «Авентус Україна» від 22.05.2025 про успішне зарахування коштів (а.с. 19-21, 34-40). З наданої суду картки обліку договору (розрахунку заборгованості) вбачається, що відповідачем умови щодо пролонгації договору від 05.12.2018 або повного виконання його умов у визначений договором строк виконані не були, платежі сплачені не були (а.с. 43-45). З названого розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 464029 від 05.12.2018 становить 15\~200,00 грн, з яких: 4\~000,00 грн основний борг за тілом кредиту; 1\~080,00 грн борг за процентами; штраф 400,00 грн; 9\~720,00 грн борг за пенею. Враховуючи, що відповідачем не спростовано наявності боргу та не наведено власного контррозрахунку, поданий позивачем детальний розрахунок заборгованості суд вважає правильним та таким, що достовірно підтверджує наявну заборгованість відповідача перед позивачем. Судом встановлено, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 14.03.2019 укладено додаткову угоду № 14 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 14 від 14.03.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 464029 від 05.12.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги за названим кредитним договором до відповідача. Ухвалюючи рішення у цій справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з статтями 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За таких обставин, суд вважає, що оскільки відповідачем не погашено заборгованість в повному обсязі, у даному випадку мають місце порушення ним прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору у загальному розмірі 15\~200,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Пеня та штрафи є самостійним видом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Сплата боргу з урахуванням\~встановленого індексу\~інфляції за\~весь час\~прострочення,\~а також\~трьох процентів\~річних від\~простроченої суми є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, позивач у позовній заяві надав розрахунок, з якого вбачається до суми основного боргу позивач включив заборгованість за пенею і штрафами та нарахував на цю суму 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Визначаючи період, за яким буде проводитися стягнення, представник позивача посилався на Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, відповідно до яких, зокрема, пункту 18 передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Разом з тим пунктом 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк його дії. Таким чином строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України було продовжено на строк дії воєнного стану. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Цей правовий режим зберігся і на день подачі цього позову, а також день його розгляду. З урахуванням вказаного, розрахунок позивачем був проведений за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року на суму грошового зобов`язання, яке не виконано відповідачем. Так, з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що основна сума боргу за кредитним договором № 464029 від 05.12.2018 становить 5\~080,00 грн, з яких: 4\~000,00 грн борг за тілом кредиту та 1\~080,00 грн борг за відсотками. У зв`язку з помилковим включенням позивачем до простроченої суми боргу заборгованості за пенею та штрафами, суд робить власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, застосовуючи період нарахування, визначений позивачем по справі, а саме з 23.02.2019 до 23.02.2022 (кількість днів прострочення складає 1097 днів). Так, 3% річних слід розраховувати з урахуванням боргу в розмірі 5\~080,00 грн, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 5\~080,00 грн * 1097 днів прострочення * 3 : 100 : 365 = 458,03 грн 3% річних за період прострочення з 23.02.2019 до 23.02.2022. Щодо розрахунку індексу інфляції за весь час прострочення суд зазначає таке. Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання. Водночас, ч.1 ст.8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини. Статтею першою Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг, а індекс інфляції (індекс споживчих цін) як показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті. З метою реалізації положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку). При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19. Інфляційні втрати розраховуються за такою формулою: ІІС = (ІІ1:100) x (ІІ2:100) x (ІІ3:100) x ... (ІІZ:100) ІІ1- індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Індекс інфляції становив: за березень 2019 - 100,9; квітень 2019 101; за травень 2019 - 100,70; за червень 2019 99,50; за липень 2019 99,40; за серпень 2019 99,70; за вересень 2019 100,70; за жовтень 2019 100,70; за листопад 2019 100,10; за грудень 2019 99,80. За 2020 рік: січень 2020 100,20; лютий 2020 99,70; березень 2020 - 100,8; квітень 2020 100,80; травень 2020 - 100,30; червень 2020 100,20; липень 2020 99,40; серпень 2020 99,80; вересень 2020 100,50; жовтень 2020 101,00; листопад 2020 101,30; грудень 2020 100,90. За 2021 рік: січень 2021 101,30; лютий 2021 101,00; березень 2021 - 101,70; квітень 2021 100,70; травень 2021 - 101,30; червень 2021 100,20; липень 2021 100,10; серпень 2021 99,80; вересень 2021 101,20; жовтень 2021 100,90; листопад 2021 100,80; грудень 2021 100,60. За 2022 рік: січень 2022 101,30; лютий 2022 101,60. Отже, інфляційні втрати за період прострочення з 23.02.2019 до 23.02.2022 складають 1\~110,82 грн (5\~080,00 x 1.21866444 - 5\~080,00). Враховуючи вищенаведене,\~суд на\~основі всебічного,\~повного,\~об`єктивного\~та безпосереднього\~з`ясування\~фактичних обставин,\~оцінивши наявні\~у справі\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~з`ясувавши\~їх достатність\~і взаємний\~зв`язок\~у сукупності,\~доходить переконання,\~що позовні\~вимоги Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «ВІН\~ФІНАНС» підлягають\~частковому задоволенню\~шляхом стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~позивача кредитної\~заборгованості у\~розмірі 4000,00\~грн \~тіла кредиту,\~1\~080,00\~грн \~процентів за\~користування кредитом,\~400,00\~грн \~штраф,\~9\~720,00\~грн \~пеня,\~458,03\~грн \~3%\~річних за\~період прострочення\~з 23.02.2019\~до 23.02.2022,\~1\~110,82\~грн - інфляційні втрати за період прострочення з 23.02.2019 до 23.02.2022, загалом 16\~768,85 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір, розрахований пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2\~041,97 грн. Що стосується питання витрат на правничу допомогу, то сюди включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір № 33 про надання правової допомоги від 22.03.2024, укладений між ТОВ "Довіра та Гарантія" та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10; додаткову угоду до договору № 33 про надання правової допомоги від 22.03.2024; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», відповідно до якого загальна вартість з підготовки позовної заяви з додатками становить 5\~000,00 грн; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 27.08.2025 на загальну суму виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 5 000,00 грн. Квитанцію на підтвердження оплати послуг адвоката суду не надано проте, з цього приводу суд вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Враховуючи складність цієї справи, обсяг виконаних адвокатом робіт,

Outcome: partial