Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін, третьої особи. Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Андрієво-Іванівської сільської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначав, що [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі без офіційної реєстрації шлюбних відносин. У зв`язку із збройною агресією рф щодо України, зокрема і в Каховському районі Херсонської області, [PERSON] та [PERSON] були вимушені виїхати на певний час закордон, а саме до Польщі. Під час перебування за кордоном у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження 2407011/00/AU/2022/040349, виданим . правлінням Реєстрації актів громадянського стану у м. Люблінець. Сімейне життя у цивільному шлюбі не склалось, у зв`язку із чим сторони вже не проживають більш ніж два роки як сім`я. Після фактичного закінчення подружніх відносин, син, [PERSON] , залишився проживати із батьком. Крім того місце проживання малолітнього [PERSON] було узгоджено сторонами у нотаріально посвідченому договорі щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 08.12.2023, за умовами якого місце проживання дитини було визначено за місцем проживання батька. Вказаним договором також визначались права та обов`язки батька ( [PERSON] ) та матері ( [PERSON] ). Зокрема, відповідач за договором зобов`язується брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з батьком (п.п. 3.2.1 договору). Однак відповідач не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, матеріальному утриманню, фактично самоусунулась від спілкування із сином. 15.07.2024 судовим наказом Миколаївського районного суду Одеської області у справі №508/504/24 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не інше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Позивач повністю\~займається вихованням\~сина,\~відповідач разом\~з сином\~не проживає,\~не намагається\~спілкуватись з\~дитиною,\~не цікавиться\~його життям.\~ [PERSON] майже\~від народження\~дитини не\~бере участі\~у розвитку\~сина,\~вихованні дитини,\~не забезпечує\~його матеріально,\~не піклується\~про його\~фізичний і\~духовний розвиток,\~його навчання.\~Відповідач ніяким\~чином не\~виявляє інтересу\~до внутрішнього світу сина. З урахуванням викладеного, представник позивача просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , батьківських прав. У судовому засідання представник позивача вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Позивач позов підтримав, просив вимоги задовольнити. Зазначав, що позбавлення батьківських прав має на меті організацію кращого виховання дитини, оскільки він матиме змогу постійно подорожувати з дитиною Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник третьої особи Органу опіки\~та піклування\~Андрієво-Іванівської\~сільської ради у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без їхньої участі та визнання позову. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 18.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14.04.2025. Ухвалою суду від 14.04.2025 підготовче засідання відкладено за клопотанням представника позивача на 05.06.2025. Ухвалою суду від 06.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26.09.2025. 26.09.2025 розгляд справи перенесено на 28.11.2025. 28.11.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 11.12.2025 Фактичні обставини, встановлені судом. Батьками [PERSON] , [INFO] , значаться: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується скороченою випискою свідоцтва про народження [NUMBER] (а. с. 16-17). За довідкою №285 про реєстрацію особи громадянином України від 01.03.2023, [PERSON] , [INFO] , уродженець Республіки Польща, за рішенням Генерального консульства України в Кракові набув громадянства України з моменту народження (а. с. 18). За довідкою від 14.03.2024 №5127-5003162358 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19). За заявою [PERSON] від 01.12.2023, остання передає право опіки над малолітнім [PERSON] батьку дитини [PERSON] (а. с. 29). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає родину [PERSON] близько двох років, проживає з ними по сусідству у с. Чернове. В родині проживає [PERSON] , його син [PERSON] та мати позивача [PERSON] . Матір дитини свідок ніколи не бачила, хочу в будинку останніх буває часто, інколи щодня. Вихованням займається бабуся та батько дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає родину [PERSON] близько двох років. У родині проживає [PERSON] , його син [PERSON] та мати позивача [PERSON] . Матір дитини свідок ніколи не бачила. Вихованням займається бабуся та батько дитини. Батько дитини буває у відрядженнях, дитиною в цей час опікується бабуся. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивача [PERSON] , з яким разом проживає та допомагає у вихованні сина. Відповідач з грудня 2023 року у їхній сім`ї не проживає, з собою забрала старшого сина та до їхньої родини більше не повернулася. Останній раз бачила дитину [PERSON] у кінці грудня 2023 року. За весь цей час дитиною не опікувалася. До свідка ніколи не телефонувала, не цікавилася його вихованням. Відповідачу писала лише смс з питаннями про дитину, телефонувала влітку 2025 року будучи у стані алкогольного сп`яніння. Норми права, які застосував суд. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі, № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2024 року у справі № 715/1337/23). Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. Сторони у ході розгляду справи з клопотанням про витребування доказу висновку органу опіки та піклування не зверталися. Суд вживав заходів для реалізації сторонами такого права. Зокрема і позивач протягом усього судового розгляду мав представника адвоката, і відповідач до закінчення підготовчого розгляду мала представника адвоката, однак правом витребувати такий доказ не скористалися. Крім того, такий доказ сторони самостійно також не надали. Відсутні й докази щодо неможливості самостійного отримання такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування у справах про позбавлення батьківських прав є обов`язковою, а орган має надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Разом з тим, розглядаючи питання щодо відсутності такого висновку в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок надання доказів покладається на сторони. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім виключних випадків, передбачених законом. У вказаному провадженні був залучений орган опіки та піклування, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник Органу опіки та піклування Андрієво-Іванівської сільської ради щодо кожного засідання надавав окреме клопотання про здійснення розгляду без участі представника третьої особи, що свідчить про обізнаність органу опіки та піклування про наявність даного спору та свідоме невчинення дій щодо надання висновку, передбаченого ст. 19 СК України. Думка дитини при вирішенні вказаного спору. З метою забезпечення якнайкращих інтересів, суд оцінив можливість з`ясувати думку дитини [PERSON] , однак враховуючи його вік три роки, дійшов висновку про недоцільність такого опитування. Висновок суду. Суд встановив, що батьками [PERSON] , [INFO] , значаться: [PERSON] та [PERSON] . Під час розгляду справи беззаперечно доведеною є обставина, що місце проживання дитини визначено з батьком. Суд звертає увагу на заяву відповідача від 01.12.2023, якою вона передала право опіки батьку. Цей документ свідчить про визнання того, що на той момент батько міг забезпечити кращі умови для сина, та спростовує факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи вказаний\~спір,\~суд враховував,\~що мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним було ставлення матері до дітей, бажання спілкуватися і приймати участь у їх вихованні. Щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо фізичного, духовного та морального розвитку дитини, суд зазначає наступне. У спорах, особливо коли йдеться про таке серйозне втручання у сімейні відносини, як позбавлення батьківських прав, діє принцип «презумпції невинуватості». Це означає, що особа вважається такою, що виконує свої обов`язки, доки протилежне не буде доведено. Тягар доказування лягає на сторону, яка ініціює позбавлення батьківських прав. Так, у ході розгляду справи позивач довів, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо своєї дитини. Той факт, що дитина проживає з батьком, сам по собі не є доказом ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Суд також встановив, що: -відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини; -позивач не надав доказів щодо факту відсутності спілкування матері з дитиною. Також, у ході розгляду справи не встановлено причин, за яких мати не проживає та не спілкується з дитиною. Наявність таких причин дає можливість виключити або встановити свідоме та злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків матері. Вирішуючи вказаний спір, суд враховував, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. У цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка проживає з батьком. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням сина, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідає інтересам останньої. Розглядаючи вказану справу за відсутності висновку органу опіки та піклування, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, згідно з яким висновок органу опіки та піклування має дорадчий характер і не є обов`язковим для суду. Оскільки позивач не довів самого факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, відсутність такого висновку не може бути перешкодою для ухвалення рішення про відмову в позові, оскільки позбавлення батьківських прав за таких обставин у будь-якому випадку не відповідатиме інтересам дитини. З огляду на викладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилався, як на підставу своїх вимог, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed