Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

ТОВ «Свеа фінанс» звернулось в суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 01.07.2024року між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачем було укладено 01.07.2024року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (первісний кредитор, кредитодавець за умовами договору) та відповідачем (позичальник за умовами договору) було укладено договір № 1605846 про надання споживчого кредиту. Згідно умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 9000,00 грн строком на 360 днів шляхом переказу на платіжну картку позичальника, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Договір був укладений в електронній формі в порядку передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» умови кредитного договору виконало в повному обсязі. Відповідачка в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 27906,66 грн, з яких: 6275,00грн\~заборгованість по тілу кредиту, 17131,66 грн\~заборгованість за відсотками; 4500,00 грн\~пеня. 29.01.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02.-03/25, за умовами якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», в тому числі, і до відповідача за кредитним договором №1605846 від 01.07.2024. 13.10.2025року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання\~представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав за обставин викладених в ньому. Просив позов задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи\~вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового\~ задоволення з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини в сфері\~договірних зобов`язань, а саме з договору кредиту,\~що регулюються\~відповідними нормами ЦК України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі\~ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться -\~ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні -\~ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту,\~ст. 527 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. ст.\~610,\~611 ЦК України\~визначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що 01.07.2024року між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачем було укладено 01.07.2024року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (первісний кредитор, кредитодавець за умовами договору) та відповідачем (позичальник за умовами договору) було укладено договір № 1605846 про надання споживчого кредиту. Згідно умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 9000,00 грн строком на 360 днів шляхом переказу на платіжну картку позичальника, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Пунктом 1.1. договору передбачено, що на умовах встановлених цим договором, Товариство надає споживачу кошти у кредит у національній валюті України\~гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 1000,00 гривень (п.1.2. договору). Строк кредиту\~360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів\~кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується\~Графік платежів), первісна редакція якого наведена в додатку №1 до цього договору (п.п. 1.3., 1.4. договору). Тип процентної ставки\~фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3. договору (п.1.5.,1.5.1. договору). Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів, вказана в Графіку платежів (п.п. 3.1., 3.2. договору). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (п. 2.1. договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіку платежів (розділ 5 договору). Відповідно до Графіку платежів за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до кредитного договору №1605846 від 01.07.2024, відповідач погодився, що за період користування кредитом з 01.07.2024 по 26.06.2025 загальна вартість кредиту для споживача складе 6400,00 грн. Розділом 6 договору передбачена відповідальність сторін, яку сторони несуть за порушення умов договору згідно чинного законодавства України та договору. Кредитний договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора М296 та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей\~3,\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями\~6,\~7,\~12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір\~домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин\~дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції\~суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно із\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення договору на таких умовах. За своєю правовою природою правовідносини, які виникли між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем у справі є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2\~глави 71 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2\~глави 71 Цивільного кодексу України, або не випливає із суті кредитного договору. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується листом фінансового провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК Україна» від 30.01.2025 №20250130-1087, згідно з яким ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» поінформовано про укладення договору про організацію переказу грошових коштів №01042024-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 02.07.2024 об 15:56:09 на суму 8000,00 грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки № [NUMBER] . Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору шляхом надання відповідачці грошових коштів у визначеному розмірі. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1\~ст. 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, отримавши такі кредитні кошти. У подальшому, відповідачка порушила умови кредитного договору і не повернула у повному обсязі кредит, а також не виконала інші грошові зобов`язання перед позивачем. Відповідач, всупереч умовам договору про споживчий кредит № 1605846 від 01.07.2024, взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, допустивши порушення умов кредитного договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість на загальну суму 27906,66 грн, з яких: 6275,00 грн\~заборгованість по тілу кредиту, 17131,66 грн\~заборгованість за відсотками; 4500,00 грн- пеня. 29.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (новий кредитор) укладено договір факторингу № 01.02-03/25, відповідно до умов якого на умовах, встановлених цим договором, Клієнт (первісний кредитор) відступає (передає) Фактору (новий кредитор) права вимоги, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Відповідно до п.3.1.3. договору, право вимоги переходить до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» після підписання сторонами цього договору, з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників за формою Додатку 5 договору, та оплати Фактором суми фінансування у строки, передбачені договором, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-03/25 від 29.01.2025 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №1605846 від 01.07.2024 на загальну суму 27906,66 грн, з яких: 6275,00 грн\~заборгованість по тілу кредиту, 17131,66 грн\~заборгованість за відсотками; 4500,00 грн\~штрафні санкції. Отже, позивач як правонаступник має право вимоги до відповідачки щодо стягнення нарахованої заборгованості. Частиною 1\~ст. 512 ЦК України\~встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями\~513,\~514 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно із\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1\~ст. 1078 ЦК України). Частинами 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті\~79,\~80 ЦПК України). Згідно із ст.\~12, ч. 1,\~5-7\~ст.\~81, ч. 1 ст.\~89 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказів розірвання або визнання недійсними договору про споживчий кредит №1605846 від 01.07.2024 (на підставі якого виникло зобов`язання у відповідача перед первісним кредитором щодо сплати кредиту) та/або до договору відступлення прав вимоги № 01.02-03/25 від 29.01.2025 (на підставі якого від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним договором про споживчий кредит) в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу\~ст. 629 ЦК України\~зазначені договори є обов`язковими для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи. Враховуючи, що відповідачем порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за договором про споживчий кредит № 1605846 від 01.07.2024, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6275,00грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Як убачається з розрахунку заборгованості, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2024 по 29.01.2025 включно за стандартною процентною ставкою 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Після 29.01.2025 нарахування відсотків за користування кредитом ані первісним кредитором, ані позивачем, після переходу до нього права грошової вимоги до відповідачки, не здійснювалось. Всього нараховано відсотків\~17131,66 грн. Сума сплачених відповідачкою відсотків за користування кредитом\~3810,00 грн. Водночас, суд не може погодитися із заявленим розміром заборгованості за вищевказаним кредитним договором у частині нарахованих процентів з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~була доповнена частиною п`ятою згідно із\~Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною 5\~статті 94 Конституції України\~закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим\~Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 01.07.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати відповідно до чинного законодавства у розмірі 1 %. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів\~2,5 %; протягом наступних 120 днів\~1,5 %. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Договір про споживчий кредит №1605846 укладений між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем 01.07.2024, тобто після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи вбачається, що первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» у період з 01.07.2024 по 29.01.2025 включно здійснювалось нарахування відсотків за процентною ставкою 1,5% та їх розмір станом на дату відступлення прав вимоги, враховуючи часткову оплату відповідачкою, складав 17131,66 грн. В силу положень ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальний розмір денної процентної ставки з 28.10.2024\~не може перевищувати 1%, у зв`язку з чим продовження нарахування відповідачку процентів до 29.01.2025 включно, за ставкою 1,5 % суперечить закону та є неправомірним. З урахуванням викладеного, заборгованість за процентами за укладеним між сторонами договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальної денної процентної ставки за період з 01.07.2024 по 29.01.2025, з урахуванням строку дії договору та часткової сплати боргу відповідачкою. Отже, нарахування відсотків у даному випадку має відбуватися наступним чином: з 28.10.2024 по 29.01.2025 6275,00 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1,0 % (розмір стандартної процентної ставки) * 93 календарні дні, що дорівнює 5835,75грн. Виходячи з наведеного судом перерахунку, загальна заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитом за період з 01.07.2024 по 29.01.2025, яка мала нараховуватися в межах діючих норм закону, складає 14213,32 грн. З урахуванням того, що відповідачкою було сплачено 3810,00 грн в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, з останнього підлягає стягненню заборгованість за відсотками у сумі 10403,32 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4500,00 грн пені за невиконання зобов`язання, то суд дійшов такого висновку. Приписами\~ст. 611 ЦК України\~встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1\~ст. 546 ЦК України\~передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ч. 1\~ст. 548 ЦК України\~виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Водночас суд бере до уваги, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта\~статті 14 ЦК України). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~на території України з 24лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відповідно до п. 18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українисвідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2\~статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на вказані положення закону, вимога позивача про стягнення з відповідача 4500,00грн пені, нарахованої за прострочення повернення кредитних коштів, задоволенню не підлягає. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 457 від 26.08.2025, керується ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1447,74 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial