Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Арцизьким районним судом Одеської області розглянуто цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , про стягнення страхового відшкодування, та 22 жовтня 2025 року ухвалено рішення, яким частково задоволено позов та стягнуто з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у розмірі 36000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. 11 листопада 2025 року до суду від представника позивачки Ільківа М.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., посилаючись на те, що представником позивачки 19 вересня 2023 року було подано до суду заяву про те, що у п`ятиденний строк з моменту винесення рішення судом, позивач надасть докази понесених витрат на правничу допомогу. Також, представник позивачки просив суд поновити строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки копію рішення від 22 жовтня 2025 року йому доставлено до електронного кабінету 05 листопада 2025 року пізніше 17 години, тому вважається, що копію вказаного рішення йому вручено 06 листопада 2025 року. 15 грудня 2025 року до суду від представника відповідача Алєксєєва В.В. надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, згідно яких просив суд відмовити стороні позивача у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі, посилаючись на те, що у позовній заяві лише зазначено орієнтовна сума у 10000,00 грн. на кожну особу-позивача, без конкретного розрахунку або розбивки за видами послуг і часом виконання. Стороною позивача не було надано акту прийому-передачі наданих послуг. Заявлений розмір судових витрат на правову допомогу у розмірі є неспівмірною сумою та невиправданими витратами, з урахуванням предмету спору, з огляду на складність справи та наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на підготовку позовної заяви не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, а їх стягнення становитиме надмірний тягар для відповідача, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат. Заяву про ухвалення додаткового рішення суд розглядає без повідомлення учасників справи, оскільки відповідно до вимог частини 3 статті 270 ЦПК України їх участь у розгляді зазначеного питання не є обов`язковою, так як суд вирішує лише питання про судові витрати, у зв`язку з чим судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 710/1367/20 (провадження № 61-18295св23), в додатковій постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України). Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Представник позивачки просив поновити строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення та для подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що копію рішення від 22 жовтня 2025 року в Електронному суді йому вручено 06 листопада 2025 року, а тому він вважає, що п`ятиденний строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення пропущено з поважних причин, що є підставою для його поновлення. Як вбачається з матеріалів справи копію рішення від 22 жовтня 2025 року доставлено до електронного кабінету 05 листопада 2025 року о 22:45:11 год. (а. с. 132). Судом встановлено, що представнику позивачки копію рішення від 22 жовтня 2025 року вручено 06 листопада 2025 року. Згідно з частинами 1-3 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Враховуючи, що представнику позивачки про прийняття рішення суду від 22 жовтня 2025 року стало відомо 06 листопада 2025 року і останній із заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся 11 листопада 2025 року, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску представником позивачки, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому цей строк підлягає поновленню. Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За правилами частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення, а також конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21), а також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2024 року у справі № 604/424/23 (провадження № 61-4214св24) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною 4 статті 137 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу представником позивачки адвокатом Ільківим М.М. суду надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001100 від 07 серпня 2018 року(т. 2 а. с. 138); ордер серії ВС № 1212476 від 21 червня 2023 року (т. 1 а. с. 38); детальний опис наданих послуг [PERSON] , позивачці у справі, від 11 листопада 2025 року (т. 2 а. с. 140-141); квитанцію до прибуткового касового ордера № 5/25 від 11 листопада 2025 року про отримання адвокатом Ільківим М.М. від [PERSON] , позивачки у справі, грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. (т. 2 а. с. 142); Відповідно до детального опису наданих послуг від 11 листопада 2025 року, адвокат Ільків М.М. надав [PERSON] , позивачці у справі, наступні послуги: аналіз документів наданих позивачкою та формування правової позиції щодо захисту порушених прав позивачки, надання юридичних консультацій позивачці, пошук та опрацювання судової практики в аналогічних спорах у розмірі 1000,00 грн. (тривалість 1 год.); написання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування, формування копії позовної заяви та додатків до неї відповідно до кількості учасників справи у розмірі 3000,00 грн. (тривалість 3 год.); написання заперечень на заяву про зупинення провадження у справі та пояснень щодо заперечень проти збільшення позовних вимог у розмірі 2000,00 грн. (тривалість 2 год.); написання заяв про збільшення позовних вимог та проведення розрахунків пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат у розмірі 1000,00 грн. (тривалість 1 год.); представництво інтересів позивачки в Арцизькому районному суді Одеської області (незалежно від кількості судових засідань) у розмірі 3000,00 грн. (т. 2 а. с. 140-141). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року). Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, додатковій постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20 (провадження № 61-19951св21) сформовано висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial