Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

07.03.2024 позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом в якому позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договороми позики №2219520 від 28.04.2021 у розмірі 30 228,00 грн, суму судового збору в розмірі 3 028,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що 28.04.2021 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики №2219520. Договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України). Згідно п. 2.1. Договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов?язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов?язані з виконанням цього договору. Відповідно до п. 2.2. Договору позики позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні. [PERSON] здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому в договорі. Згідно п.п. 2.3. Договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника; сума позики: 5400,00 грн. строк позики: до 25.05.2021 року (27 днів). Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики розмір процентів на прострочену позику фіксований: 1.01% від суми позики за кожень день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Таким чином, товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. 13.10.2021 року між ТОВ «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 2219520 від 28.04.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за Договором позики № 2219520 від 28.04.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Позивач ТОВ «Коллект Центр», до якого перейшло право вимоги за договорами, звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 30 228,00 грн, судові витрати по справі та витрати на правову допомогу. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.04.2024 цивільну справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.05.2024 головуючою у процесі суддею визначено Букіну О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст.178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 28.06.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що відповідно до положень цивільного законодавства договір позики вважається укладеним з моменту передання позичальнику грошових коштів або речей, визначених родовими ознаками, а підтвердженням факту укладення такого договору та його умов є розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання відповідної суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). На думку відповідача, належним доказом фактичного надання кредитних коштів є саме первинні бухгалтерські документи, вимоги до яких визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Крім того, у разі заміни кредитора попередній кредитор зобов`язаний передати новому кредиторові документи, що підтверджують його права, зокрема первинні документи, які засвідчують факт надання коштів у кредит. Відповідач звертає увагу, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які дозволяють встановити реальний факт передання коштів позичальнику, у зв`язку з чим такий документ не може вважатися належним доказом. Отже, позивач самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик наслідків, пов`язаних із невчиненням необхідних дій. Також відповідач вважає витрати на правову допомогу в розмірі 13 000 грн завищеними, необґрунтованими та неспівмірними із ціною позову. Крім того, відповідач повідомляє суд, що проходить військову службу в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві, у зв`язку з чим відповідно до чинного законодавства на період служби штрафні санкції, пеня та відсотки за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи те, що позивачем не надано первинних документів, які підтверджують факт надання позики, а також не подано жодних належних доказів отримання відповідачем грошових коштів, він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі як необґрунтованого та недоведеного. 12.07.2024 директор ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М. подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що позикодавцем на виконання умов договору було перераховано на картковий рахунок відповідача 5 400 грн, що підтверджується листом ТОВ ФК «Універсальні платіжні рішення» про здійснення переказу 28.04.2021 о 12:49:09 на карту, вказану відповідачем у заяві-анкеті. Оскільки ТОВ «Маніфою» не є фінансовою установою, переказ проводився уповноваженою компанією відповідно до укладеного між сторонами договору. Позивач наголошує, що заперечення відповідача щодо неотримання кредитних коштів є безпідставними, оскільки останній отримав позику та уклав договір в електронній формі, а зараз намагається уникнути повернення кредиту. У розрахунку заборгованості чітко зазначено її складові та періоди нарахування, а правильність обчислень легко перевірити на підставі умов договору. Умови нарахування відсотків були погоджені сторонами, тому заявлені суми підлягають стягненню. Крім того, відповідач не подав жодних доказів належного виконання договору та не надав власного контррозрахунку, тому наявні докази є належними, допустимими та повністю підтверджують вимоги позивача. Разом з відповідю на віздив, представником позивача подано клопотання про витребування доказів в якому він просить витребувати у Акціонерного товариства «ПриватБанк»: - інформацію, чи видавалась [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) кредитна картка №? [NUMBER] ; - докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 5 400,00 грн., які 28.04.2021 року о 12:49:09 були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 28.04.2021 по 05.07.2024. - Ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки [NUMBER] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Сторони у судове засідання не викликалися, оскільки розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що 28.04.2021 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики №2219520. Договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України). Згідно п. 2.1. Договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов?язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов?язані з виконанням цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Таким чином, підписанням Договору позики відповідач також підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід?ємною частиною договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно п. 2.1. Договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов?язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов?язані з виконанням цього договору. Відповідно до п. 2.2. Договору позики позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні. Пунктом 2.3. Договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника; сума позики: 5400,00 грн. строк позики: до 25.05.2021 року (27 днів). Згідно п. 2.6. Договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів: з дати підписання договору. Разом із тим, при зверненні до суду позивач не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів відповідачу та дозволяли б однозначно встановити отримання ним кредиту. Посилання позивача на лист ТОВ ФК «Універсальні платіжні рішення» щодо нібито здійсненого 28.04.2021 о 12:49:09 переказу на картковий рахунок, зазначений відповідачем у заяві-анкеті, не може бути прийняте судом як належний та допустимий доказ, оскільки наведене повідомлення не містить жодних даних, які б дозволили однозначно і достовірно встановити факт фактичного перерахування коштів саме на картку відповідача, зокрема, підтвердження банківської установи чи інші первинні документи, що засвідчують рух коштів. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена його умовами. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не є достатніми доказами, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредиту шляхом фактичного перерахування грошових коштів на його картковий рахунок. За відсутності таких доказів твердження позивача про надання кредиту не можуть бути покладені судом в основу рішення, що свідчить про недоведеність заявлених вимог у повному обсязі. Суд також вважає, що саме лише підписання відповідачем договору позики без належних доказів не може свідчити про отримання ним кредиту. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18, в зв`язку з ненаданням позивачем доказів видачі грошових коштів за договором позики, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу. Разом з цим, матеріали справи не містять і будь-яких первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів за спірним договором. Виходячи з цього та викладеного вище, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, як необгрутованого. Окільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, а тому судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed