Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, розрахованої на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, в якому просить стягнути із відповідачів солідарно на користь банку заборгованість у розмірі 262 140,11 грн та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обгнутовано тим, що 11.09.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом «Кредитор» та громадянка України [PERSON] , надалі за текстом «Позичальник» уклали договір кредиту № 2006/13-2.06/773. Відповідно до умов кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 56 200,00 дол.США. На забезпечення умов виконання кредитного договору №2006/13-2.06/773 від 11.09.2006 року з [PERSON] укладено Договір поруки № 07-15/855 11.09.2006 року. Відповідно до виконавчого листа Малиновського районного суду м.Одеси від 22.11.2011 року, справа № 2/1519/1/11 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто солідарно з Відповідачів заборгованість за кредитним договором № 2006/13-2.06/773 від 11.09.2006 року, в розмірі 365 374,89 грн. Виконавчий лист пред`явлено до виконання, рішення суду не виконано, борг не погашений. Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»). 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». З огляду на вище викладене, Акціонерне Товариство «СЕНС БАНК» є новим найменуванням позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк». Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заборгованість за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22.11.2011 року по справі №2/1519/1 не погасили, у зв`язку з чим АТ «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачів стягнення заборгованості за кредитним договором, розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у сумі 262 140,11 гривень, яка складається з заборгованості за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість -54325, 74 грн., заборгованість за інфляційними втратами 207814, 37 гривень. Ухвалою суду від 25 липня 2025 року позовну заяву АТ "Сенс Банк" до [PERSON] , [PERSON] ,про стягнення заборгованості прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі . За клопотанням представника відповідача Зуєвої О.О. судове засідання по даній справі перенесено з 27 серпня 2025 року на 03 жовтня 2025 року. Представник позивача повідомлений належним чином про час та дату судових засідань подав письмові пояснення по справі, та просив розглянути справу без його участі, задовльнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дати судових засідань, до суду не з`явилася, участі у судових засіданнях не приймала. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дати судових засідань, про причини неявки суд не сповістив, заперечення на позов не подав. Представник Зуєвої О.О., Чорний О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову. Піставою для відмови у позові адвокат зазначає, що розрахунок наданий до суду представником позивача, є необґрунтованим. Окрім того, сторона відповідача просить суд застосувати позовну давність до всіх заявлених вимог та відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні яке відбулося 16 грудня 2025 року, представник АТ «СЕНС БАНКУ» , адвокат Борщенко К.Ю., позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Смолка О.В. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропуск строку позовної давності позивачем АТ «СЕНС БАНК». Окрім того представник відповідача Зуєва Ю.Ю. просив суд долучити до справи відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої убачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження Б/Н виданої 24.04.2015 року Другим Малиновським ВДВС ОМУЮ д/в [PERSON] накладено арешт на майно [PERSON] . Відповідно до цих же відомостей на майно відповідача [PERSON] накладено арешт на піставі постанови про арешт майна, серія та номер: 49603275, виданої 30.11.2017 року Першим Приморським відділом дердавної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області. Суд ознайомившись з матеріалами цивільної справи та з позиціями сторін по справі, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариста «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» , де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»). 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». З огляду на вище викладене, Акціонерне Товариство «СЕНС БАНК» є новим найменуванням позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк». Відповідно до поданих суду документів, встановлено, що 11.09.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом «Кредитор» та громадянин України [PERSON] , надалі за текстом «Позичальник» уклали договір кредиту № 2006/13-2.06/773 Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до умов кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 56 200,00 дол.США. На забезпечення умов виконання кредитного договору № 2006/13-2.06/773 від 11.09.2006 року з [PERSON] було укладено Договір поруки № 07-15/855 від 11.09.2006 року Відповідно до умов Договору поруки, (далі за текстом Поручитель) поручається за виконання Боржником умов Кредитного договору власними коштами. Відповідно до виконавчого листа Малиновського районного суду м.Одеси від 22.11.2011 року, справа № 2/1519/1/11 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто солідарно з Відповідачів заборгованість за кредитним договором № 2006/13-2.06/773 від 11.09.2006 року, в розмірі 365 374,89 грн. Відповідачі рішення не виконали, тому утворилась заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішення суду, яка станом на 23.02.2022 року становить - 262 140,11 грн., та складається з: Сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 54 325,74 грн. Сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 207 814,37 грн. Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, за кредитним договором укладеним 11.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом «Кредитор» та [PERSON] договір кредиту № 2006/13-2.06/773 , зроблено за період з 12 березня 2017 року по 23.02.2022 року, що відповідає вимогам діючого законодавства України, вказаний розрахунок первірений судом та є правильним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. (Постанова Верховного Суду України від 02.12.2015р. № 6-249цс15). Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, обов`язок боржника сплачувати проценти за користування кредитом припиняється лише при повному погашенні заборгованості за кредитним договором. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017р. справа № 3-1522 гс 16). Згідно рішення Європейського суду з прав людини, по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому застосуванню підлягають висновки, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12; від 4 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц; від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18. Стосовно заявленого відповідачем пропуску строку позовної давності, Суд керується висновками Верховного Суду, Постановою від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц ВП ВС дійшла висновку, що з ухваленням у 2009 році рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитор має право на отримання сум, передбачених у ст.625 ЦК, за увесь час прострочення. При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК виникає в кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно ст. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно рішення Європейського суду з прав людини, по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. В постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20 ВС зазначив таке: Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. \~ \~ \~ \~" Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності) ". Таким чином загальні строки позовної давності визначені ст. 257 ЦК України продовжуються на строк дії карантину та воєнного стану. Таким чином, починаючи з 12.03.2020 року і по час подачі позову, визначені ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності було продовжено на час карантину та воєнного стану. Щодо наданих суду документів представником відповідача [PERSON] адвокатом Смолка О.В., а саме відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої убачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження Б/Н виданої 24.04.2015 року Другим Малиновським ВДВС ОМУЮ д/в [PERSON] накладено арешт на майно [PERSON] . Відповідно до цих же відомостей на майно відповідача [PERSON] накладено арешт на піставі постанови про арешт майна, серія та номер: 49603275, виданої 30.11.2017 року Першим Приморським відділом дердавної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області, суд зауважує, що наведені документи не підтверджують виконання боржниками [PERSON] та [PERSON] рішення Малиновського районного суду м.Одеси по справі № 2/1519/1/11, яким на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто солідарно з Відповідачів заборгованість за кредитним договором № 2006/13-2.06/773 від 11.09.2006 року, в розмірі 365 374,89 грн., а підтверджує лише накладення арешту на майно відповідача [PERSON] , тобто дій спрямованих на примусове виконання цього рішення. Наданий документ не може бути прийнятий судом до уваги з вищенаведених підстав, а позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved