Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, посилаючись на те, що 24.04.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №4031448-512. Вказує, що у відповідності до змісту вищевказаного Кредитного договору та умов Паспорту, споживчого кредиту за продуктом «зручна готівка МАКСИМУМ», кредитування відповідача здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування - 24 місяці; цільове призначення кредиту на власні потреби; розмір процентної ставки за користування кредитом - 0,01% річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 6,9% щомісячно. Вказує, що на виконання умов вищевказаного Кредитного договору позивач надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 31428,60 грн., шляхом їх перерахування на її поточний рахунок № [NUMBER] . Стверджує, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці вищевказані кредитні кошти в обсязі обумовленому Кредитним договором, які отримані останньою у спосіб передбачений зазначеним Кредитним договором. Разом з тим, зауважує, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, у неї виникла прострочена заборгованість за заявою-договором про надання споживчого кредиту №4031448-512 від 24.04.2024 року, яка станом на 20.10.2025 року становить 60965,76 грн., з яких: 26266,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками 2,58 грн.; 34697,12 заборгованість по комісії. На основі викладеного, позивач АТ «ТАСКОМБАНК» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за заявою-договором про надання споживчого кредиту №4031448-512 від 24.04.2024 року, яка станом на 20.10.2025 року становить 60965,76 грн., з яких: 26266,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками 2,58 грн.; 34697,12 заборгованість по комісії. А також, стягнути з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.11.2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~ В судове засідання представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК» не з`явився, однак згідно змісту спрямованого до суду представником позивача позову останній просив розглянути справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 08.12.2025 року від відповідачки надійшов до суду відзив на позов, відповідно до якого просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнути заборгованість за договором №4031448-512 у сумі 26268,64 грн., заперечувала щодо стягнення з неї вищезазначеної заборгованості за комісією. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково. Так, судом встановлено, що 24.04.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено заяву-договір про надання споживчого кредиту №4031448-512., шляхом акцептування відповідачкою публічної пропозиції, яка розміщена на веб-сайті банку (www.tascombank.com.ua), на укладення договору про комплексне банківське обслуговування і приєднання до умов договору, відповідно до умов якого відповідачці було надано споживчий кредит в розмірі 31428,60 грн., на строк 24 місяців; цільове призначення\~кредиту -\~на власні потреби; розмір процентної ставки за користування кредитом - 0,01% річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 6,9% щомісячно (а.с.7-10). Вказане підтверджується спрямованими до суду представником позивача паспортом споживчого кредиту (а.с.12). На виконання умов вищевказаного Кредитного договору позивачем АТ «ТАСКОМБАНК» було спрямовано на банківський рахунок № [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК»,\~який належить відповідачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 31428,60 грн., що не заперечується в спрямованій до суду відзиві самою відповідачкою. Таким чином, АТ «ТАСКОМБАНК» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. При цьому, відповідачка [PERSON] в порушення умов вищевказаного Кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконала, зокрема не в повній мірі сплачувала регулярні платежі передбачені зазначеним договором та графіком платежів (а.с.14-15), в результаті чого остання допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним Кредитним договором, що підтверджується також спрямованою до суду представником позивача розрахунком заборгованості за період з 24.04.2024 року по 20.10.2025 року (а.с.14-15). Так, згідно розрахунку заборгованості [PERSON] по кредитному договору №4031448-512 від 24.04.2024 року (а.с.14-15) вбачається, що сума боргу по вищевказаному Кредитному договору відповідачки [PERSON] станом на 20.10.2025 року становить 60965,76 грн., з яких: 26266,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками 2,58 грн.; 34697,12 заборгованість по комісії н. Таким чином, відповідачкою були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до статтей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання,якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, відповідачка взяла на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за їх користування, проте у визначений строк їх не повернула, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення тіла кредиту та процентів підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. Так, з досліджених судом заяви-договору про надання споживчого кредиту №4031448-512 від 24.04.2024 року (а.с.7-11), паспорту споживчого продукту (а.с.12), , вбачається, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не зазначив та не надав відповідних доказів у зв`язку з чим банком нараховувалась щомісячна комісія, зокрема переліку таких послуг, а також доказів погодження їх зі споживачем (відповідачкою) при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.4 та розділу 3 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, а також у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначена позивачем у спірному розрахунку заборгованості [PERSON] по кредитному договору №4031448-512 від 24.04.2024 року заборгованість у вигляді щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 6,9% не повинна братись судом до уваги. Таким чином, заборгованість [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором становить 26268,64 грн., з яких: 26266,06 грн. \~заборгованість за\~тілом кредиту;\~2,58\~грн.\~ заборгованість\~за процентами\~за користування\~кредитом Так, згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню (розрахунок: (26268,64*100)/60965,76=43,09). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, судовий збір, які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, у сумі 1043,81 грн. (2422,40*43,09%=1043,81). На підставі викладеного та

Outcome: partial