Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

04.11.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася представник: адвокат Тимошенко К.В. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилалися на те, що 01.06.2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №287. У шлюбі сторони народили дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, перспектив на майбутнє. У них різні погляди на життя. Крім того подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Позивач намагалася зберегти сім`ю, однак її спроби не були виправдані, відповідач свої обіцянки щодо належної поведінки по відношенню до неї не виконував, її прохання ігнорував, виражав неповагу. Сімейні відносини фактично припинились з 08.08.2024 року, внаслідок постійних сімейних конфліктів спільне проживання в одному житловому приміщенні стало неможливим. Наміру відновлювати подружні відносини позивач не має, перш за все, через те, що вони з відповідачем постійно конфліктують, що на думку позивача наносить їй психологічне негативне навантаження і відповідачу в тому числі. Окрім цього постійні конфлікти між ними негативно впливають на психологічний стан їх спільної дитини. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач з позивачем спілкуватися не бажає, на пропозицію розірвати шлюб за обопільною згодою, з укладенням відповідних нотаріальних договорів щодо визначення порядку спільного виховання дитини та її утримання категорично відмовився. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Надання строку для примирення, а також збереження шлюбу, суперечить моральним засадам суспільства. Спір між сторонами про місце проживання сина відсутній, за обопільною домовленістю дитина залишається проживати разом з позивачем, з метою збереження його життя та здоров`я в умовах військового стану у більш безпечному місці: [ADDRESS] . Спори щодо майна, яке є спільною власністю, між сторонами наразі відсутні. Позивач бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Прохали розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01.06.2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №287; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 7968,96 грн. 06.11.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 08.12.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася представник позивача: адвокат Тимошенко К.В. з заявою, в якій прохали справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. 08.12.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся відповідач [PERSON] з заявою, в якій прохав справу розглянути без його участі, не заперечував проти розірвання шлюбу. 11.12.2025 року сторони в судове засідання не з`явилися. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народився відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №1978495 від 06.11.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру. [INFO] в с. Орлянське Василівського району Запорізької області народилася позивач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України № [NUMBER] від 16.07.2022 року. 01.06.2022 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №287, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.07.2023 року. [INFO] від шлюбу у сторін народилася дитина син [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.03.2025 року. Позивач разом з дитиною фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, перспектив на майбутнє. У них різні погляди на життя. Крім того подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Позивач намагалася зберегти сім`ю, однак її спроби не були виправдані, відповідач свої обіцянки щодо належної поведінки по відношенню до неї не виконував, її прохання ігнорував, виражав неповагу. Сімейні відносини фактично припинились з 08.08.2024 року, внаслідок постійних сімейних конфліктів спільне проживання в одному житловому приміщенні стало неможливим. Наміру відновлювати подружні відносини позивач не має, перш за все, через те, що вони з відповідачем постійно конфліктують, що на думку позивача наносить їй психологічне негативне навантаження і відповідачу в тому числі. Окрім цього постійні конфлікти між ними негативно впливають на психологічний стан їх спільної дитини. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач з позивачем спілкуватися не бажає, на пропозицію розірвати шлюб за обопільною згодою, з укладенням відповідних нотаріальних договорів щодо визначення порядку спільного виховання дитини та її утримання категорично відмовився. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Надання строку для примирення, а також збереження шлюбу, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідач визнав вказані обставини, про що свідчить його заява від 08.12.2025 року. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: \~ \~ \~ \~Так, відповідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2,3 ст.115 СК України рішення суду\~про розірвання\~шлюбу після\~набрання ним\~законної сили\~надсилається судом\~до органу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану за\~місцем ухвалення\~рішення для\~внесення відомостей\~до Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян та\~проставлення відмітки\~в актовому\~записі про\~шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі з 01.06.2022 року, від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем, шлюбні відносини фактично припинені з 08.08.2024 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спору про місце проживання дитини та щодо спільного майна не мають. Позивач після розірвання шлюбу прохає залишити їй прізвище « [PERSON] ». А тому суд вважає, що шлюб має бути розірвано, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач фактично визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд, враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так як 11.12.2025 року позивачем подано заяву про відмову від стягнення з відповідача судових витрат, то суд, враховуючи принцип диспозитивності, під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved