Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник позивачки адвокат Колибаба І.О. через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: витлумачити зміст заповіту [PERSON] , посвідченого 10 жовтня 2003 року секретарем виконавчого комітету Степківської сільської ради Таращанського району Київської області Ульвак Г.Г. зареєстрованого в реєстрі за № 508, зазначивши про те, що [PERSON] зробила розпорядження, згідно якого заповіла [PERSON] земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належали їй відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 773024 від 13 березня 2006 року, виданого відповідно до розпорядження Таращанської райдержадміністрації від 25 жовтня 2005 року за № 426, станом на час відкриття спадщини та визначити, що майно яке належало [PERSON] це земельні ділянки кадастровий номер 3224487200:05:002:0022, загальною площею 4,2702 га (ділянка № [NUMBER] ); з кадастровий номером 3224487200:03:012:0052, загальною площею 0,6942 га (ділянка № [NUMBER] ) - з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що розташовані на території Степківської сільської ради Таращанського району Київської області (загальна площа - 4,9644 га), які належали їй відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 773024 від 13 березня 2006 року, виданого відповідно до розпорядження Таращанської райдержадміністрації від 25 жовтня 2005 року за № 426 взамін сертифікатів на земельну частку (пай), серія КВ № 0209793 та серія КВ № 0209794; визнати за [PERSON] , 2498911405, в порядку спадкування право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3224487200:05:002:0022, загальною площею 4,2702 га (ділянка № [NUMBER] ) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Степківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка до дня смерті належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 773024 від 13 березня 2006 року, виданого на підставі розпорядження Таращанської райдержадміністрації від 25 жовтня 2005 року № 426; визнати за [PERSON] , 2498911405, в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3224487200:03:012:0052, загальною площею 0,6942 га (ділянка № [NUMBER] ) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Степківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка до дня смерті належала [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 773024 від 13 березня 2006 року виданого на підставі розпорядження Таращанської райдержадміністрації від 25 жовтня 2005 року № 426; судові витрати залишити за позивачкою. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначив, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . За життя померла склала заповіт (від 10 жовтня 2003 року за реєстровим номером 508, посвідчений секретарем виконавчого комітету Степківської сільської ради Таращанського району Київської області Г.Г.Ульвак) зі змісту якого вбачається , що вона заповідала належні їй сертифікати на земельну частку (пай) № 0209793, № 0209794 дочці (позивачці по справі). 25 вересня 2025 року позивачка звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері. Постановою від 25 вересня 2025 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, оскілки заповіт неможливо трактувати однозначно. Позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті матері, іншого способу набути право власності на майно не передбачено, відтак вимушена звернутися до суду із цією позовною заявою. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву. Процесуальній дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025, головуючим суддею в указаній судовій справі визначено суддю Зінкіна В.І. 10.10.2025 суддею сформовано відповідь № 1880223 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 10.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 03.11.2025. Також, задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів. 29.10.2025 відповідачем подано заяву про визнання позову. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2025 відмовлено в прийнятті визнання відповідачем позову на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання позову в даному випадку може порушити права, свободи, інтереси інших осіб. Ухвалою суду від 03.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2025. Відповідно до наказу голови суду від 07.11.2025 № 25-В, головуючий суддя Зінкін В.І. з 24.11.2025 по 10.12.2025 перебував у щорічній відпустці. Представник позивачки адвокат Колибаба І.О у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 29.10.2025 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнав у повному обсязі та прохає ухвалити рішення про задоволення позову. (а.с. 71). Третя особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Представник третьої особи Головного управління Держегокадастру в м. Києві та Київській області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Представник третьої особи Таращанської міської ради у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 11.11.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовної заяви не заперечує. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [INFO] померла матір позивачки [PERSON] (актовий запис про смерть № 109 від 04 березня 2025 року складений Таращанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ) (а.с.14). Позивачка (дочка) та відповідач (син) померлої є спадкоємцями за заповітами та за законом (а.с.17). За життя померла склала заповіт (від 10 жовтня 2003 року за реєстровим номером 508, посвідчений секретарем виконавчого комітету Степківської сільської ради Таращанського району Київської області Г.Г.Ульвак) зі змісту якого вбачається, що вона заповідала, зокрема, належні їй сертифікати на земельну частку (пай) № 0209793, № 0209794 дочці [PERSON] (позивачці по справі) (а.с.18). Після смерті [PERSON] спадкове майно шляхом подачі заяв про прийняття спадщини прийняли її спадкоємці: син [PERSON] (за заповітом, який посвідчено 20 листопада 2003 року в Степівській сільській раді Таращанського району Київської області за реєстровим номером 535 на конкретне спадкове майно) та дочка [PERSON] (за заповітом, який посвідчений 10 жовтня 2003 року в Степківській сільській раді Таращанського району Київської області за реєстровим номером 508, в якому спадкодавець заповідала сертифікати на земельну частку (пай) № 0209793 та № 0209794) (а.с.74). Позивачка звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері. Проте, постановою від 25 вересня 2025 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки (а.с.16). Одночасно нотаріусом повідомлено, про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на земельну ділянку N° [NUMBER] площею 4,2702 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,6942 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Степківської сільської ради Білоцерківського району Київської області немає можливості, оскільки заповіт посвідчений 10 жовтня 2003 року в Степківській сільській раді Таращанського району Київської області за реєстром № 508, в якому вона заповідала право на земельну частку (пай) конкретній особі (своїй дочці, позивачці по справі) неможливо трактувати однозначно, а саме не вказується яку земельну ділянку (її площа, кадастровий номер) заповідано [PERSON] , чи яке їй заповідається право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом. Оскільки заповіт [PERSON] в якому вона заповідала сертифікати на земельну частку (пай) № 0209793 та № 0209794 конкретній особі, виписаний не коректно та неоднозначно і в даний час втратив свою актуальність, оскільки заповіданого права на земельну частку (пай) немає, також він не конкретизує яку земельну ділянку померла заповідала, та не охоплює собою рухоме та нерухоме майно, нотаріусом рекомендовано позивачці звернутися до суду для тлумачення заповіту, визначення конкретного майна, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] та яку саме земельну ділянку (площа, місце розташування, кадастровий номер) вона мала намір заповідати своїй дочці згідно заповіту, який посвідчений 10 жовтня 2003 року в Степківській сільській раді Таращанського району Київської області за реєстровим номером № 508. За інформацією Сектору № 1 Відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (далі - Відділ № 1) у наявних у Відділі № 1 Книгах записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) наявний запис сертифікату серії КВ № 0209793 за № 304 від 22.04.1997 року, виданий на підставі рішення Таращанської районної державної адміністрації від 26.02.1997 року за № 82 по КСП «Дружба», с. Степок Таращанського району Київської області на ім`я [PERSON] . В подальшому перереєстрований на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 09 липня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2585 на ім`я [PERSON] (а.с.20). Сертифікат на земельну частку (пай) серії КВ № 0209794, зареєстрований за № 305 від 22.04.1997 року виданий на підставі рішення Таращанської районної державної адміністрації від 26.02.1997 року № 82 по КСП «Дружба» с. Степок Таращанського району Київської області на ім`я [PERSON] . Взамін вищезазначених сертифікатів, видано державний акт серії ЯБ № 773024 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 4,9644 га, що розташована на території Степківської сільської ради Таращанського району Київської області за кадастровими номерами 3224487200:05:002:0022 та 3224487200:03:012:0052, зареєстрований 13.03.2006 року за № 01.06.333.00030 на ім`я [PERSON] (а.с.19, 33). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (п. «г» ч.1ст. 81 ЗК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями (ст. 1256 ЦК України). В розумінні статтей 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. Встановлений ст. 213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення змісту правочину, не є вичерпним. Правила тлумачення змісту правочину визначені частинами 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти (ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття (ч. 5 ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців (ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації (ст. 1297 ЦК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або не законність набуття права власності не встановлено судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Враховуючи викладене, слід прийти до висновку, що взамін сертифікатів на земельну частку (пай), які значаться в заповіті матері позивачки від 10 жовтня 2003 року, серія КВ № 0209793 та серія КВ № 0209794 за розпорядженням Таращанської райдержадміністрації від 25 жовтня 2005 року за № 426 [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельні ділянки серія ЯБ № 773024 від 13 березня 2006 року, відтак майно що належало [PERSON] та яке вона заповідала своїй дочці [PERSON] це земельні ділянки: кадастровий номер 3224487200:05:002:0022, загальною площею 4,2702 га (ділянка № [NUMBER] ), кадастровий номер 3224487200:03:012:0052, загальною площею 0,6942 га (ділянка № [NUMBER] ) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Степківської сільської ради Таращанського району Київської області (загальна площа - 4,9644 га). Суд вважає, що за своїм змістом волевиявлення спадкодавця було спрямоване на те, щоб залишити позивачу у спадок саме ці земельні ділянки. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, а позовна заява підлягають задоволенню.

Outcome: approved