Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивовано тим, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . За життя її мати склала на неї заповіт щодо квартири [ADDRESS] . На час відкриття спадщини її мати була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею у цій квартирі був зареєстрований її син та рідний брат позивача - [PERSON] , якому належить інша 1/2 частина вказаної квартири. [PERSON] не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак відповідно до положень ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки був зареєстрованим зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини та не подав у визначений законом строк заяви про відмову від спадщини. Позивач зазначає, що вона не змогла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України вона разом з матір`ю виїхала за межі України до Сполучених Штатів Америки, де вони отримали тимчасовий захист, та після завершення війни мали намір повернутись в Україну. На час відкриття спадщини діяли положення постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якими установлено, що час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Про те, що такі положення постанови Кабінету Міністрів України у подальшому були скасовані, їй відомо не було у зв`язку з перебуванням її у Сполучених Штатах Америки. У вересні 2022 року, тобто у визначений законом строк для прийняття спадщини, в Сполучених Штатах Америки вона оформила відповідну заяву про намір прийняти спадщину після смерті її матері та довіреність на свою знайому у місті Одесі для оформлення спадщини. Однак, оформлення свідоцтва про смерть з апостилем у Сполучених Штатах Америки в неї зайняло більше ніж рік з дня смерті матері та отримати його вона змогла лише наприкінці червня 2023 року. Після цього усі документи вона надіслала до м. Одеси своєму представнику. Однак, у жовтні 2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М., до якої звернувся з усіма документами її представник, повідомлено про те, що позивач пропустила 6-ти місячний строк для прийняття спадщини після смерті матері та рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, наявність заповіту, складеного на її користь спадкодавцем, позивач просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривалістю у три місяці. 22 жовтня 2022 року [PERSON] подала до суду клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача Одеську міську раду, яка представляє інтереси територіальної громади міста Одеси, оскільки в ході розгляду справи стало відомо, що відповідач [PERSON] на момент смерті [PERSON] не був зареєстрований з нею за однією адресою, із заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату не звертався, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2024 року залучено до участі у справі як співвідповідача Одеську міську раду. Відзиви на позовну заяву від відповідачів до суду не надходили. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Прощенко Д. В. позов просив задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Заслухавши представника позивача - адвоката Прощенка Д. В., дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.12.1967 Іллічівським р/м ЗАГС м. Одеси, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . У зв`язку з реєстрацією 04.07.1987 шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 26.12.2012 [PERSON] на випадок свої смерті зробила розпорядження та склала заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла своїй доньці - [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савіною К. П. та зареєстровано в реєстрі за № 6223. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується документом про смерть, виданим бюро актів цивільного стану 27.06.2023, місце смерті Палм-Харбор, округ Пінеллас, 34684, державний номер файлу [NUMBER] . Дата подачі 22.04.2022. Листом від 31.10.2023 № 382/01-16 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А. М. повідомлено [PERSON] про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на поважні причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на те, що її матір [PERSON] померла [INFO] на території Сполучених Штатів Америки, вона 22.04.2022 звернулася про отримання свідоцтва про її смерть з апостилем та 17.09.2022 оформила довіреність на представництво інтересів представником в органах нотаріату з питань оформлення спадщини після смерті [PERSON] . При цьому свідоцтво про смерть з апостилем їй видано лише 27.06.2023, після чого вона надіслала документи в Україну своєму представнику. Відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач отримала у жовтні 2023 року. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що викладені обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця [PERSON] при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем активних дій з моменту відкриття спадщини для реалізації своїх спадкових прав та наявність об`єктивних перешкод у їх реалізації у строк, встановлений законом. Тому, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, пред`явлених позивачем до Одеської міської ради, та наявність підстав для задоволення позову про визначення [PERSON] додаткового строку для подання до органів нотаріату заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Що стосується пред`явлення позову до [PERSON] , суд зазначає таке. Згідно з правовою позицією Верховного Суду належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (зокрема, постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] по м. Одесі та Одеській області зареєстрованим не значиться. Він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , спадкова справа не заводилася. Отже, належним відповідачем за даним позовом є Одеська міська рада, а тому у задоволенні позову до [PERSON] слід відмовити з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.

Outcome: partial