Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є батьком двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 03 лютого 2025 року винесено судовий наказ Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/1308/25 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходів) на утримання сина [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2025 року винесено судовий наказ Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/3033/25 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Оскільки, обидві відповідачки не повідомили суд про наявність у нього двох дітей, суд був позбавлений можливості призначити розмір аліментів у розмірі 1/3 частки доходу платника аліментів, що діляться порівну на двох дітей, так як, при народженні дітей від різних матерів, діти мають рівні права на отримання аліментів. Зазначив, що він змінив місце роботи, внаслідок чого у нього знизився дохід, несе витрати на утримання матері, яка є пенсіонеркою та хворіє, і батька, який є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІІ групи, а також витрати на оплату комунальних послуг за місцем проживання. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження. 07 травня 2025 року через систему «Електронний суд» [PERSON] через свого представника адвоката Орловську Ярославу Борисівну подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, просить в їх задоволенні відмовити. Вважає, що розмір аліментів встановлено відповідно до вимог законодавства. Після ухвалення судового наказу позивачем не було створено нової сім`ї та не народжувалися інші діти, позивач продовжує здійснювати трудову діяльність, тобто має регулярне джерело доходу, а батьки позивача, як і на момент видачі судових наказів, є пенсіонерами, які отримують пенсію. Крім того, зазначає, що вона отримує мінімальний розмір заробітної плати. Водночас [PERSON] , [INFO] хворіє і потребує застосування дороговартісних лікарських засобів. Вказує, що вона несе значні витрати на утримання свого батька, який є особою з інвалідністю І групи, та матері, яка перенесла два інсульти. 15 травня 2025 року через систему «Електронний суд» [PERSON] через свого представника адвоката Жилінську Тетяну Петрівну подано відповідь на відзив, в якому посилається на те, що він у січні 2025 року втратив роботу, а в лютому працевлаштувався на інше підприємство, а тому його заробітна плата зменшилась. Вважає, що відповідачка [PERSON] знаючи, що у позивача є ще одна дитина від другого шлюбу [INFO] , яку він також має утримувати, тобто є інші заінтересовані особи щодо вимоги про стягнення аліментів не повідомила суд про цю обставину та подала заяву про видачу судового наказу, яка розглядається без участі сторін. Те ж стосується заяви відповідачки [PERSON] . Окрім того, стан його здоров`я вимагає постійного лікування, що тягне витрати на підтримання стану здоров`я, що дозволяє працювати, в тому числі і заробляти кошти для сплати аліментів. На його думку, зменшити розміру аліментів, що стягуються з нього на підставі судових наказів від 03.02.2025 року та від 24.02.2025 року на утримання кожної дитини у розмірі по 16,5% частини заробітку (доходу) щомісячно відповідатиме вимогам закону, так як враховуватиме як стан здоров`я та матеріальне становище кожної дитини, так і стан здоров`я і матеріальне його становище, наявність у нього двох дітей, дружини, яка не працює в зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку, непрацездатних батьків. 20 травня 2025 року через систему «Електронний суд» [PERSON] через свого представника адвоката Орловську Ярославу Борисівну подала заперечення, в яких зазначає, що подані позивачем медичні документи датуються періодом, що передував винесенню судового наказу про стягнення аліментів, а зазначені обставини були йому відомі ще до звернення до суду. Медичні обстеження проводилися з великою перервою в часі та носять характер планових оглядів. Дані про втрату працездатності, необхідність регулярного лікування чи істотні витрати на нього позивачем не надано. Позивач продовжує працювати та має стабільний дохід, що свідчить про його здатність виконувати аліментні зобов`язання та відсутність підстав для їх зменшення. Аліменти стягуються з позивача у частці від його доходу, що забезпечує автоматичне коригування їх розміру відповідно до фактичного заробітку. В разі зменшення доходу сума аліментів пропорційно зменшується, а в разі збільшення зростає. Зазначає, що вона неодноразово пропонувала позивачу брати участь у фінансуванні лікування дитини, однак узгодження витрат не відбувалося через його непослідовну реакцію. Як наслідок, основні витрати на утримання та лікування дитини фактично вона несе. Представник позивача - адвокат Жилінська Т.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, просить їх задоволити. Відповідачка 1 - [PERSON] та її представник - адвокат Орловська Я.Б. на судовому засіданні просять відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Відповідачка 2 - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подала. Заслухавши думку сторін по справі, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 19.04.2011 року (а.с. 10) та свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] виданим Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 31.03.2021 року (а.с. 29). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) року (а.с. 12). 03 лютого 2025 року винесено судовий наказ Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/1308/25 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходів) на утримання сина [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2025 року винесено судовий наказ Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/3033/25 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 03.02.2025 року у справі № 569/1308/25 з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] виданий органом 5610 15.04.2021 року, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 18.07.2000 року, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 21 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19). Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 24.02.2025 року у справі № 569/3033/25 з [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 13.02.2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20). Відповідно до розрахункового листа за грудень 2024 року ТОВ «САНДОРА» оклад [PERSON] у грудні 2024 року становив 35\~960 грн. Відповідно до наказу № 37-у (розпорядження) [PERSON] був звільнений з ТОВ «САНДОРА» 31.01.2025 року за угодою сторін. Відповідно до витягу з наказу № 7 від 07.02.2025, [PERSON] було прийнято на посаду завідувач експедицією Приватного підприємства «КОМПАНІЯ ЮКОН» за основним місцем роботи з 10.02.2025 року з посадовим окладом 20\~100 грн. на місяць. Відповідно до довідки від 10.03.2025 року № 189 виданої Приватним підприємством «КОМПАНІЯ ЮКОН», [PERSON] на даний час займає посаду Завідувач експедицією, а його дохід за період з 10.02.2025 року по 28.02.2025 року склав 14\~166,24 грн. Відповідно до довідки від 14.05.2025 року № 05/р, сукупний дохід [PERSON] за період з 10.02.2025 року до 30.04.2025 року склав 54\~316 грн. Відповідно до консультаційних висновків спеціалістів, [PERSON] тривалий час хворіє на алергійний риніт. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів , ст. 183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ). Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що позивачем не доведено погіршення його матеріального становища чи стану його здоров`я. Долучені позивачем докази містять відомості про його дохід за грудень 2024 року, отриманий до зміни місця працевлаштування, а також за лютий-квітень 2025 року після зміни місця роботи. Наявність даних лише за один місяць до зміни роботи та трьох місяців після неї не дає підстав вважати, що доходи позивача були сталими на такому рівні в попередній період, і що їхнє зменшення впродовж короткого проміжку часу є сталою тенденцією та свідчить про тривале зниження доходів позивача. Такий обмежений часовий відрізок не може розцінюватися як доказ реального погіршення матеріального становища. У той же час суд враховує, що розмір аліментів було встановлено у частці від доходу позивача. Такий спосіб визначення аліментних зобов`язань є гнучким механізмом, який автоматично коригує суму утримання залежно від фактичного рівня доходу платника. Відповідно, у разі зменшення заробітку позивача пропорційно зменшується і розмір аліментів, що виключає можливість надмірного фінансового навантаження на платника та водночас забезпечує стабільне надходження коштів на утримання дитини. Відповідно до заяв на відправку переказів у період з 2021 року по 2024 року [PERSON] перераховував майже кожного місяця [PERSON] 4\~000 грн. аліментів на утримання сина. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тобто від окладу позивача у розмірі 20 100 грн. відраховуються 23% податків та зборів, після чого він отримує заробітну плату в сумі 15 477 грн. Уже з цієї суми відраховуються аліменти у розмірі 1/4, що становить 3 869,25 грн. Таким чином, позивач фактично сплачує такий самий розмір аліментів, як і в попередні роки до звернення до суду, що вочевидь не створює для нього додаткового фінансового навантаження. Відповідно до Результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП судовий наказ Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/3033/25 на користь відповідачки 2 - [PERSON] , досі не пред`явлений нею до виконання. Доказів добровільного виконання зазначеного судового наказу позивачем суду також не надано. За таких обставин відсутні підстави вважати, що з позивача фактично здійснюється стягнення коштів на користь відповідачки 2 - [PERSON] . Таким чином, позивач не надав будь-яких інших доказів, які б підтверджували системне, тривале або об`єктивно зумовлене погіршення його фінансового стану. За відсутності відповідних підтверджень суд не має можливості дійти висновку про наявність обставин, що свідчать про погіршення матеріального становища позивача. Також суд встановлено, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що стан його здоров`я, з огляду на зазначені в матеріалах справи діагнози, фактично вплинув на його спроможність утримувати власних дітей або перешкоджає виконанню аліментних обов`язків. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач потребує регулярного, тривалого чи фінансово обтяжливого лікування, яке б призвело до істотного зниження його доходів або погіршення матеріального становища. Позивач не подав жодних підтверджень витрат на лікування, необхідності постійної терапії чи медичного супроводу, а також документів, які б свідчили про об`єктивне ускладнення його фінансових можливостей у зв`язку зі станом здоров`я. За відсутності належних доказів суд дійшов висновку, що посилання позивача на погіршення стану здоров`я не може бути визнане достатньою та обґрунтованою підставою для перегляду або зменшення раніше встановленого розміру аліментних зобов`язань. Доводи позивача щодо витрат на утримання, за його твердженням, його батьків [PERSON] та [PERSON] , не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано доказів ні фактичного здійснення таких витрат, ні підтвердження сімейних відносин із зазначеними особами. Також суд наголошує, що обставини, на які позивач посилається як на підстави для зменшення розміру аліментів, виникли ще до звернення відповідачок до суду із заявами про видачу судових наказів, у зв`язку з чим відсутні будь-які зміни, що настали після їх винесення. У постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 зазначено, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу з та суперечитиме її інтересам. Також судом зазначено про відсутність підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів без підтвердження позивачем належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а зміна сімейного стану позивача народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 591/6388/22, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Водночас [PERSON] , [INFO] , протягом тривалого часу хворіє на алергічний риніт, що зумовлює необхідність систематичного застосування дороговартісних медичних препаратів та проходження відповідного лікування. Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір, [PERSON] , яка отримує мінімальну заробітну плату. За таких обставин, зменшення розміру аліментів об`єктивно призведе до додаткового навантаження на матір та може негативно вплинути на можливість забезпечення дитини необхідним лікуванням та іншими життєвими потребами. Тому зменшення розміру аліментів не відповідає найкращим інтересам дитини та суперечить принципу пріоритетності її прав та потреб. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Відповідачкою [PERSON] заявлено вимогу про компенсацію понесених нею витрат на правничу допомогу в розмірі 17\~000,00 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачкою [PERSON] надано суду копію договору про надання правничої допомоги від 16 грудня 2024 року, укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «ПРОКСІ», копію акту приймання-передачі наданої правничої допомоги до договору б/н від 16 грудня 2024 року. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17\~000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником відповідачки 1 [PERSON] адвокатом Орловською Я.Б. завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як складання відзиву на позовну заяву так і участь останньої в судових засіданнях. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved