Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «ФК «Гелексі»», з посиланням на те, що 13 травня 2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі»» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 9846 в електронній формі. На підставі вказаного договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Умовами договору погоджено стандартну процентну ставку в розмірі 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на дату подання позову становить 25249,50 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за позикою; 20249,50 грн. заборгованість по процентах та комісією за користування позикою. Вважає, що звернувся до суду з вказаним позовом в межах позовної давності, оскільки у зв`язку із встановленням на території України карантину, а в подальшому введенням воєнного стану, перебіг позовної давності зупиняється на строк дії такого стану. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Гелексі»» заборгованість за кредитним договором в розмірі 25249,50 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 36). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «ФК\~«Гелексі»» про розгляд справи повідомлене належним чином (а.с. 39,40), в позовній заяві зазначили, що просять справу розглядати без участі представника позивача (а.с. 2-5). Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 41), про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 13 травня 2018 року між\~ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] було укладено договір позики № 9846 (а.с. 6-9). Згідно п. 1.1. договору, позикодавець ТОВ «ФК «Гелексі» надає позичальнику [PERSON] позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та в строк. Сума позики 5000 грн. (п. 1.1.1). Пунктом 1.1.2 погоджена плата за користування позикою у вигляді: процентів - складає 0,01% в день від поточного залишку позики (п. 1.1.2.1) та комісії складає 1,5% в день від початкового розміру позики відповідно до п.п. 1.1.1. договору (п. 1.1.2.2). Нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п. 1.1.3). Нарахування комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п. 1.1.4). Строк повернення позики (термін платежу): 11 червня 2018 року (п. 1.1.5). Пунктом 1.2 договору погоджено, що позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в п.п. 1.1.1. договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Якщо позичальник повертає позику в той самий день, що і день отримання позики позичальник сплачує на користь позикодавця компенсацію в розмірі 100 грн.. В цьому випадку вимоги п.п. 1.1.2-1.1.4. не застосовуються (п. 1.3). Відповідно до п. 2.1. договору, строк дії договору до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Датою укладання договору є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника (п. 2.2.). Відповідно до п. 4.1. договору позичальник зобов`язалася повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 11 червня 2018 року. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору та розміщується в особистому кабінеті (п. 4.2.). Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в п. 1.1.5. договору включно (п. 4.3). У разі продовження строку договору позичальником, - нарахування процентів та комісійної винагороди за договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів на яку продовжено строк договору ( п. 4.4.). Відповідно до п. 5.1. договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України та цього договору. Порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п. 5.2.). У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожен день прострочення (п. 5.3.). Відповідно до п.п. 5.4.-5.5. договору, у випадку прострочення терміну платежу заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості. Пеня нараховується протягом терміну та в розмірі передбаченому чинним законодавством. Внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом укладання сторонами додаткових договорів. Всі зміни, доповнення та додатки до цього договору, є його невід`ємною частиною (п. 8.1.). Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил та виконувати свої обов`язки, визначені Правилами (п. 8.3.). Сторони підтвердили, що даний електронний договір та всі додатки до нього має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі (п. 8.5.). Також відповідно до п. 8.6. договору, сторони підтвердили, що примірники всіх укладених договорів, а також змін і додатків до них вручаються позичальнику шляхом їх розміщення (відображення) в особистому кабінеті з моменту їх підписання позичальником в порядку, встановленому правилами. У розділі 9 договору позики зазначено, що позичальник підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором /62008959/, а позикодавець в особі директора /bfe1b21248956fca/. Позивачем до позовної заяви також додано паспорт позики, інформація в якому зберігає чинність та є актуальною до 13.05.2018, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором /62008958/ (а.с. 10-12). Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49\~ЦК України, а також спеціальними нормами\~глави 71 ЦК України,\~Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~визначають організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В частині 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначені терміни, зокрема: - електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5); - електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6); - електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (п.7); - одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенні з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій її надано, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст.639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Відповідно до п. 2.2. договору, датою укладання договору є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позивача. Також, згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язалася вчасно повернути суму позики, сплатити плату за користування позикою в порядку та строки, визначені цим договором. Відповідно до ст.ст. 11,\~509 ЦК України, договір є підставою для виникнення зобов`язань. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики позивач надав копії договору № 04/08-17 ПК від 04.08.2017 «Про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку)» та повідомлення ТОВ «ФК «Елаєнс»» від 01.09.2025 № 9846, відповідно до яких ТОВ ФК «Елаєнс» на підставі договору № 04/08-17 ПК від 04.08.2017 «Про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку)» у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача [NUMBER] було успішно перераховано грошові кошти в розмірі 5000 грн. (а.с. 18, 19). Проте,\~вказане повідомлення\~ТОВ «ФК\~«Елаєнс»» від\~01.09.2025\~№ 9846\~про перерахування\~суми кредиту\~у розмірі\~5000\~грн.\~не є\~належним доказом,\~що підтверджє\~здійснення фінансової\~операції щодо\~переказу коштів,\~оскільки воно\~не містять\~даних щодо\~власника банківської\~картки,\~на яку\~були перераховані\~кошти,\~повного номеру\~картки,\~та в\~призначенні платежу\~не зазначено\~номер кредитного\~договору,\~що позбавляє\~суд можливості\~вважати доведеним\~факт переказу\~ТОВ «ФК\~«Гелексі» коштів в сумі 5000 грн. на картковий рахунок, який належить саме відповідачу та на виконання умов саме договору позики № 9846 від 13.05.2018. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «ФК\~«Гелексі» договору позики № 9846\~від 13.05.2018 щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника. Таким чином, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум за вищевказаним договором позики. Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом в постановах від 16.02.2024 у справі № 370/1949/23 , від 20.06.2024 р. у справі № 755/11288/23, від 19,06.2024 у справі № 757/25558/23, Харківським апеляційним судом від 26.08.2024 у справі № 639/1706/24. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 9846 від 13.05.2018 в розмірі 25249,50 грн.. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed