Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ТзОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість: за договором позики № 73481561 в розмірі 27849,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4875,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 8424,00 грн.-сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою, 2550,00 грн. - комісія; за кредитним договором №8798338 в розмірі 9600,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн.-сума заборгованості за пенею а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 01 жовтня 2024 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №73481561. Також, 24 листопада 2024 року між первісним кредитором первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у кредит №8798338. Кредитні договори підписано електронним підписом позичальника, а саме одноразовим ідентифікатором. 27 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого, первісний кредитор відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрах боржників. Відповідно до Реєстру Боржників №2 від 27.03.2025 року до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року, ТзОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №73481561 в розмірі 27849,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4875,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 8424,00 грн.-сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою, 2550,00 грн. комісія, за кредитним договором №8798338 в розмірі 9600,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн.-сума заборгованості за пенею. Таким чином, позивач вказує, що Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова\~компанія» Європейська\~агенція з\~повернення боргів» наділено правом грошової вимоги до відповідача, оскільки [PERSON] умови договору позики та кредитного договору належним чином не виконав та не повернув кредитні кошти і проценти за користування кредитом. \~ \~ \~ \~Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №73481561 та кредитним договором №8798338. Неможливість в досудовому порядку врегулювати спір, наявність непогашеної заборгованості, зумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 13 жовтня 2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду також не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склались відносини зобов`язального характеру, що підтверджується укладеним договорами позики/ кредиту та договором факторингу. Так, 01 жовтня 2024 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №73481561, за умовами якого останній отримав позику у розмірі 17000,00 грн. строком на 30 днів, стандартна процентна ставка 0,250% в день, проценти за понадстрокове користування за день 2,70%, комісія 15,00% від позики. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону [PERSON] .. Також, 24 листопада 2024 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у кредит №8798338, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. строком на 20 днів, стандартна процентна ставка 1,00% в день. Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону [PERSON] . З копії паспорта споживчого кредиту договору позики відповідачу [PERSON] була відома\~інформація, яка надається споживачу до договору позики з якої слідує, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, з інформацією щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту- позики для споживача, з порядком проведення позики. 27 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого, первісний кредитор відступив ТзОВ «Фінансова компанія«Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрах боржників\~та є невід`ємною частиною договору, про що також був складений акт прийому передачі. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу №27/03/25 від 27 березня 2025 року Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу від клієнта до Фактора переходять Права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. Згідно витягів з Реєстру боржників №1 та №2 до договору факторингу №27/03/25 від 27 жовтня 2025 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики№73481561 в розмірі 27849,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4875,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 8424,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою, 2550,00 грн.-комісія за надання позики; за кредитним договором №8798338 в розмірі 9600,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн.-сума заборгованості за пенею. При застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховується наступне. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в\~ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Частиною 2 статті 639 ЦК України\~також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, [PERSON] уклав договора позики та кредиту шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, проте в порушення умов договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та позики, доказів зворотнього матеріали справи не містять. Зазначені договора позики та кредиту, за якими відповідач отримав кредит, є чинними та недійсними у судовому порядку не визнавалися. Презумція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення позики та кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними договорами позики та кредиту та сплата процентів за користування ними, комісії. Як вбачається із п.4 ст.1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, нормами Закону України\~«Про споживче\~кредитування» кредитору надано право встановлювати в договорі умову щодо комісії за розрахунково-касове обслуговування, а також відносити плату за розрахунково-касове обслуговування до загальних витрат за споживчим кредитом. Щодо розміру процентної ставки за кредитними договорами суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024). У даному випадку договора укладено 01 жовтня 2024 року та 24 листопада 2024 року. Встановлена договором позики процентна ставка у розмірі 0,250% в день та кредитним договором процентна ставка у розмірі 1% в день була правомірною на момент укладення договорів, а тому нарахування процентів за такою ставкою є правомірним. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. За нормою\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Уклавши договір факторингу під №27/03/25, позивач у встановленому законом порядку набув право вимоги до відповідача за кредитними зобов`язаннями за договором позики №73481561 та кредитним договором №8798338. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем за період з 01.10.2024 по 27.03.2025, заборгованість відповідача за договором позики за №73481561 становить у розмірі 27849,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4875,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 8424,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою, 2550,00 грн.-комісія за надання позики; розрахунку заборгованості наданої позивачем за період з 27.03.2025 по 31.08.2025, заборгованість відповідача за кредитним договором №8798338 становить в розмірі 9600,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6000,00 грн.-сума заборгованості за пенею. При цьому, як вбачається з договору позики №73481561 даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який становить 30 днів. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зазначено: надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, суд дійшов висновку, що за договором позики №73481561\~ проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів відповідно, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти. А тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами становить 1275,00 грн. із розрахунку (17000,00 грн./100 х 0,250% х 30 днів). Доказів того, що відбулася прологація кредитного договору позивач не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог заборгованість за договором позики №73481561 у розмірі 15825,00 грн., з яких 12000,00 грн.- тіло кредиту, 1275,00 грн. - заборгованість по відсотках в межах строку договору, 2550 грн.- комісія за надання позики; заборгованість відповідача за кредитним договором №8798338 в розмірі 3600,00 грн., з яких:3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором №8798338 - суми заборгованості пенею - 6000,00 грн. , суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які чинні, як на день укладення кредитних договорів, так і на час ухвалення цього рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищевказане,\~у задоволенні\~позову в\~частині стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача\~-\~6000,00\~грн.\~суми заборгованості\~за пенею\~ \~за кредитним\~договором №8798338 - слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд також враховує, що відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзиву на позовну заяву, не спростував розрахунок суми позовних вимог, не подав доказів на погашення заборгованості за договором позики та кредитним договором, що є його процесуальним обов`язком. Отже сума заборгованості ним не заперечується. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 51,87% (19425 х 100 : 37449,00), судовий збір слід стягнути в розмірі 1570 грн. 62 коп. (3028 х 51,87% : 100).

Outcome: partial