Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з останньої на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 8577426 від 19.10.2019 року в сумі 43 67,92 грн. та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 19.10.2019 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір 8577426, згідно з умовами якого відповідач отримала 10000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору №8577426 від 19.10.2019 р.) повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було внесено. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, наддав Відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконала умов Кредитного договору. Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та 3.2.6. Кредитного договору №8577426 від 19.10.2019 року Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. П. 7.1. Кредитного договору № 8577426 від 19.10.2019 року визначає, що Це Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів в картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами свого зобов`язань. Укладаючи Кредитний договір Відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті Відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівково переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, що підтверджується Платіжним дорученням на користь Відповідача від ТОВ «Мілоан». Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного Договору підтверджує Анкета-заява на кредит № 8577426 Позичальника від 19.10.2019 року, заповнена Відповідачем. Відповідно до умов кредитного договору, 20.02.2020 року між «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 8577426 від 19.10.2019 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Зазначили, що сума та розрахунок заборгованості за Кредитним № 8577426 від 19.10.2019 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 р. Сума заборгованості Відповідача становить 4673,92 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 р. з них: ???прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10000,00 грн. ???прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 28473,92 грн., ???прострочена заборгованість за комісією становить 1200 грн, заборгованість за штрафом - 4000 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, від її представника надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволені позову, оскільки позивачем не надано підтвердження факту перерахування коштів на банківські реквізити картки позичальника. Також вказали, що позивач не довів належними доказами правомірність нарахування відсотків поза межами строку кредитування, тобто після 03.11.2019 року у сумі понад 4500 грн. Крім того, просили зменшити суму витрат на правову допомогу. Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, 19.10.2019 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №8577426, (копія наявна в матеріалах системи «Електронний суд»). Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором, що підтверджується: кредитним договором № 8577426 від 19.10.2019 року, копією анкети-заяви на кредит № 8577426 від 19.10.2019 року, копією платіжного доручення, що підтверджує факт отримання відповідачем коштів за Кредитним договором № 8577426 від 19.10.2019 р., копією виписки по особовому рахунку за Кредитним договором № 8577426 від 19.10.2019 р., копією відомостей про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 8577426 від 19.10.2019 р. (копія наявна в матеріалах системи «Електронний суд»). Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 20.02.2020 року між «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 р. (копія наявна в матеріалах електронної справи) Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги, у т.ч. і за Кредитним договором № 8577426 від 19.10.2019 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Однак відповідачка не виконала умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 р. складає 43673,92 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10000,00 грн. ???прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 28473,92 грн., ???прострочена заборгованість за комісією становить 1200 грн., заборгованість за штрафами 4000 грн. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом частин 1, 2 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами, то суд враховує норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, якою встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а частина 3 ст. 551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі №6-100цс14. Отже, розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними даними справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. У постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі № 6-100цс14 зазначено, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 4 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Враховуючи те, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, а тому суд вважає можливим зменшити розмір простроченої заборгованості за нарахованими процентами до розміру тіла кредиту, а саме до 11200,00 грн. У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 7 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Тому зваживши у сукупності наведені вище докази, які надано позивачем, а також з урахуванням доводів відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами позовні вимоги, а тому позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у сумі 25200,00 грн., з яких: за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн., 10000 грн. - сума заборгованості за процентами, 1200 грн. сума заборгованості за комісією, 4000 грн. сума заборгованості за штрафами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підставі положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги у зв`язку із розглядом цієї справи, разом із позовною заявою представником надано: Копія Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, укладеного між АО «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»; Рахунок-фактура за надання правової (правничої) допомоги до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року; Копія Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 зазначив, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, суд звертає увагу на те, що представник відповідача подаючи письмові пояснення на позовну заяву, зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу визначений стороною є завищеним, необґрунтованим та безпідставним. З огляду на заперечення представника відповідача щодо розміру понесених позивачем судових витрат, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання та оформлення позову та пояснень, участі в судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання пояснень та участі в судових засіданнях та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial