Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

10.09.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану муніципалітету Героскіпу в окрузі Пафос, Кіпр за реєстраційним записом №12427 від 10.10.2019 між позивачем та відповідачем. На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що відділом реєстрації актів цивільного стану муніципалітету Героскіпу в окрузі Пафос, Кіпр 10.10.2019 зареєстровано шлюб між громадянином Канади [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , про що зроблено реєстраційний запис № 12427 та видано свідоцтво про шлюб Форма D (Розділ 12 (4)), на якому 30.10.2024 проставлено апостиль за №PAP KEP-PAF 000025817/2024. У шлюбі у подружжя на території України народилась дитина [PERSON] , [INFO] , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Харків) зроблено відповідний актовий запис № 3683 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Подружжя припинило спілкування між собою, кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть, таким чином сім`я фактично припинила своє існування з весни 2021 року. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище. Спору з відповідачем про місце проживання дітей та щодо поділу майна між подружжям немає. Неповнолітня дитина проживає з мамою. За таких обставин, враховуючи, що бажання розірвати шлюб відповідає дійсній волі [PERSON] і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права, як позивача так і відповідача, а також права їх дитини, наявні підстави для розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2025, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 16). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 20). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 15.12.2025 до канцелярії суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Прилуцької Н.М. в якій вона зазначає, що у зв?язку із неможливістю бути присутніми у судовому засіданні, просить проводити розгляд справи у відсутність представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі за вказаною позовною заявою не заперечує (а.с. 55). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, повідомлялася належним чином про час і місце судового розгляду справи (а.с. 38-39, 51-52, 53-54). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання був повідомлена належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив. Зі згоди представника позивача (а.с. 55) суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 10.10.2019 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в муніципалітеті м.Героскіпу, району Пафос, Кіпр, актовий запис № 12427 від 10.10.2019, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 43, 44, 45). Згідно ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Згідно ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Так, з поданого позивачем в якості доказу документу про укладення шлюбу (свідоцтва про шлюб) вбачається проставляння на ньому апостиля. Таким чином, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 10.10.2019 муніципалітетом м.Героскіпу, району Пафос, Кіпр, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення. Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, позивач, в особі представника вказував, що подружжя припинило спілкування між собою, кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть, таким чином сім`я фактично припинила своє існування, примирення між ними та відновлення сім`ї неможливе. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинились, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Згідно зі ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення ст. 24 СК України, згідно яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім`ї виключається, тому шлюб між ними має бути розірваний. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що розірвати шлюбу в органах РАЦС вони не мають можливості, оскільки шлюб має "іноземний елемент" - шлюб зареєстровано в іншій країні, сім`я сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved