Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

02.11.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням 3% річних від простроченої суми. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачкою та відповідачкою було укладено боргові розписки, 20.10.2021 року на суму 3 380 євро та 20 000 доларів США, з обов"язком відповідача повернути вказані кошти позивачці до 30.10.2021 року та 17.11.2021 року на суму 6 480 євро та 25 000 доларів США з було укладено боргові розписки, 20.10.2021 року на суму 3 380 євро та 20 000 доларів США, з обов"язком відповідача повернути вказані кошти позивачці до 06.12.2021 року. Відповідно до курсу НБУ станом на 31.10.2022 року курс долару до гривні складає 36,56 грн., а отже, сума боргу становить 36,56* 20 000 доларів =731 200 грн. Відповідно до курсу НБУ станом на 31.10.2022 року курс євро до гривні складає 36,40 грн., а отже, сума боргу становить 36,40* 3380 євро =123 032 грн. на загальну суму боргу 854 404 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити позивачу суму 3% річних із простроченої суми за кожний день прострочення оплати з 31.10.2021 року по 31.10.2022 року у розмірі 25 702 грн. 35 коп. за першою борговою розпискою та 3% річних із простроченої суми за другою розпискою з 07.12.2021 року по 31.10.2022 року у розмірі 31 093 грн. 80 коп. на загальну суму 56 796 грн. 15 коп., а також інфляційні втати за обидві розписки на загальну суму 460 038 грн. 32 коп. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики від 20.10.2021 року у розмірі 854 404 грн. 00 коп., стягнути заборгованість за другою борговою розпискою від 07.11.2021 року в розмірі 1 149 872 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на її користь 3% річних із простроченої суми за кожний день прострочення оплати у розмірі 56 796грн. 15 коп.; стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати за невиконання грошового зобов"язання в розмірі 460 038 грн. 32 коп., судовий збір у розмірі 12 405 грн. 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32 800 грн. 00 коп. 07.11.2022 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощенного позовного провадження без виклику сторін. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.01.2023 року, ухваленим у справі в порядку спрощеного провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позовні вимоги позивача задоволено. Стягнуто з [PERSON] , ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] заборгованість за борговою розпискою від 20.10.2021 року у розмірі 854 404 грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] , ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] заборгованість за борговою розпискою від 07.11.2021 року у розмірі 1 149 872 грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] , ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] три проценти річних від простроченої суми в розмірі 56 796 грн. 15 коп. Стягнуто з [PERSON] , ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] інфляційні втрати за невиконання грошового зобов"язання у розмірі 460 038 грн. 32 коп. Стягнуто з [PERSON] , ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] судовий збір в розмірі 12 405 грн. 00 коп. Стягнуто з [PERSON] , ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] , ІПН: [NUMBER] судові витрати на правничу допомогу в розмірі 32 800 грн. 00 коп. 06.01.2023 відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зокрема, відповідачка зазначила, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі вона не отримувала, в зв"язку з тим, що із травня місяця 2022 року через збройну агресію РФ проти України, була змушена еавакуюватися до країн Шенгенської угоди. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задовольнити. Ухвалою суду від 27.03.2023 скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.01.2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою суду від 28.09.2023 підготовче провадження по справі закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 20.01.2025 заявлене клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Молині Р.П. про призначення комплексної почеркознавчої та фізико- хімічної експертизи, задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 19.03.2025 скасовано ухвалу суду від 20.01.2025 про призначення експертизи, скасовано та направлено для продовження розгляду. В судове засідання представник позивача [PERSON] , адвокат Марченко П.В. не з"явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. В судове засідання представник відповідачки [PERSON] , адвокат Молинь Р.П. не з"явився, надіслав до суду заяву про відкладення розгляду, при цьому суд зазначає, що в матеріалах справи знаходяться аналогічні неодноразові заяви про відкладення розгляду спарави. Вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача (усіх позивачів) в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачкою було укладено боргову розписку, 20.10.2021 року на суму 3 380 євро та 20 000 доларів США, з обов"язком відповідача повернути вказані кошти позивачці до 30.10.2021 року. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачкою було укладено боргову розписку від 17.11.2021 року на суму 6 480 євро та 25 000 доларів США з обов"язком відповідача повернути вказані кошти позивачці до 06.12.2021 року. Відповідно до вимог статей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інший речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання маж бути виконане у гривнях. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми становить:56 796грн. 15 коп. та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов"язання в розмірі 460 038 грн. 32 коп. Судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних, яка становить: 56 796грн. 15 коп. та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов"язання в розмірі 460 038 грн. 32 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved