Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.08.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний Договір № 269215. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за договором виконало в повному обсязі та надало грошові кошти в розмірі 7000,00грн. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення грошових коштів та нарахованих процентів не виконала. 12.04.2018 між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Довіра та Гарантія», яке в подальшому 25.07.2024 було перейменовано на ТОВ «Він Фінанс», було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого до ТОВ "Він Фінанс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним Договором № 329215 від 16.08.2018. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідачки по договору не сплачена. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним Договором в загальному розмірі 23374,22грн, витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. 11.06.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 01.07.2025 до суду від адвоката Таран Л. М., яка представляє інтереси відповідачки [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що відповідачка не мала можливості підписати кредитний договір, оскільки не створювала електронного цифрового підпису. Також зазначає, що відповідачка не отримувала повідомлення про відступлення прав вимоги. Вказує, що [PERSON] подала до поліції заяву про вчинення злочину, а саме укладання від її імені кредитного договору та отримання кредитних коштів. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 09.07.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, задоволено клопотання адвоката Таран Л. М., яка представляє інтереси відповідачки [PERSON] , та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.07.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, витребувано у ТОВ "Авентус Україна", ТОВ "Він Фінанс" належним чином звірені копії документів на підставі яких між [PERSON] та ТОВ "Авентус Україна" було укладено кредитний Договір від 16.08.2018 № 269215; копії документів, які підтверджують перерахування ТОВ "Авентус Україна" на банківський рахунок [PERSON] кредитних коштів наданих за Договором від 16.08.2018 № 269215; копії документів, які підтверджують підписання [PERSON] електронним підписом кредитного Договору від 16.08.2018 № 269215, графіку розрахунку до Договору про надання фінансового кредиту та копії документів, якими підтверджується сплата [PERSON] основної суми боргу, процентів, штрафів, пені та інших платежів, на виконання умов Договору про надання фінансового кредиту від 16.08.2018 № 269215. Також витребувано у ТОВ "ФК "Вей Фор Пей" інформацію чи є номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за рахунком що належить [PERSON] , а також інформацію щодо перерахування у сумі 4000,00грн від 16.08.2018 на рахунок, що належить [PERSON] 09.07.2025 до суду від ТОВ «Він Фінанс» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що 16.08.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний Договір № 329215, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатору, шляхом направлення смс-коду відповідачці. А тому договір укладений між сторонами в електронній формі має таку ж силу договору, як укладений в письмовій формі. На підставі викладеного вище просять позов задовольнити. 17.07.2025 до суду від ТОВ "Він Фінанс" надійшла заява на виконання ухвали суду від 09.07.2025. 21.07.2025 до суду від адвоката Таран Л. М., яка представляє інтереси відповідачки [PERSON] , надійшли заперечення, відповідно до якого зазначено, що з листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 07.05.2025, який використовує позивач у якості доказів проведення транзакції видачі кредиту, неможливо ідентифікувати належність відповідних даних, зокрема належності зазначеної банківської карти відповідачці. Вказує, що первинним кредитором було допущено арифметичну помилку у визначенні суми загальної заборгованості, яка також була проігнорована позивачем, наслідком чого стало невірне нарахування суми інфляційних збитків та 3% річних. Зазначають, що відповідачка ніколи не була власницею номера телефону, який позивач ідентифікує як фінансовий номер телефону відповідачки. Оскільки позивачем в обґрунтуванні своїх позовних вимог не надано жодних доказів укладання кредиту, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 12.08.2025 до суду від ТОВ «Авентус Україна» надійшла заява на виконання ухвали суду від 09.07.2025. 05.11.2025 до суду від адвоката Пузіна Д. М., який представляє інтереси відповідачки [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, який по своєму змісту аналогічний відзиву від 01.07.2025. 13.11.2025 до суду від ТОВ «Він Фінанс» надійшли додаткові пояснення у справі, які за своїм змістом аналогічні відповідь на відзив від 09.07.2025. ТОВ "Він Фінанс" в судове засідання свого представника не направило. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності їх представника. [PERSON] в судове засідання не з"явила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. У матеріалах справи міститься Договір про надання фінансового кредиту № 269215 від 16.08.2018 укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Відповідно до п. 1.1, 1.4 Договору, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000,00грн строком на 30 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно із п. 1.2., 1.2.1 Договору, сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1,35% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (492,75% річних) у межах строку кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 140,50% від суми кредиту або 5620,00грн, та включає в себе: проценти за користування кредитом 40,50% відсотків або 1620,00грн (п. 1.3. Договору). Пунктом 1.5. Договору визначено, що кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта. Відповідно до п. 2.4. Договору, клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 12.04.2018 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 18.02.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Додаткову угоду № 12 до Договору факторингу № 1 від 12.04.20218, відповідно до умов якої сторони домовились щодо питань оплати суми грошових коштів, яка вказана у реєстрі прав вимоги, та яка сплачується фактром клієнту. Згідно із реєстру прав вимоги № 13 від 18.02.2019, [PERSON] є боржником за Договором № 269215 із загальною сумою заборгованості 6160,00грн. 25.07.2024 згідно із протоколу № 1706 Загальних зборів учасників «ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», було вирішено змінити найменування товариства на ТОВ «Він Фінанс». 30.06.2025 [PERSON] звернулась до Деснянського управління поліції із заявою про вчинення шахрайських дій відносно неї невідомими особами,, а саме укладання від її імені кредитного договору та отримання кредитних коштів. Стаття 55 ЦПК України регламентує, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином із Реєстру боржників за кредитним Договором, вбачається передача ТОВ «Він Фінанс» право грошової вимоги до боржників. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Як убачається з довідки ТОВ «Авентус Україна» № 4407/25-Е від 09.05.2025, відбулась видача онлайн кредиту [PERSON] за договором № 269215. Однак інформацію про суму кредиту, дату його видачі, в довідці № 4407/25-Е від 09.05.2025, не зазначено. У матеріалах справи також наявна довідка ТОВ ФК «Вей Фор Пей» № 5591-ВП від 07.05.2025, з якої вбачається, що 16.08.2018 відбувся успішний переказ коштів на карту клієнта в розмірі 4000,00грн. Однак відомостей кому, та за яким кредитним договором було направлено грошові кошти, матеріали справи не містять. Позивач ТОВ «Він Фінанс» не звертався до суду з клопотання про витребування доказів з банківської установи про те, чи дійсно належить банківська карта, на яку було здійснено перерахунок кредитних коштів, відповідачці [PERSON] , та чи успішним було зарахування таких кредитних коштів на карту відповідачки. Також матеріали справи не містять первинних документів видачі кредитних коштів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже на підставі вищенаведених доказів, не можливо встановити що 16.08.2018 на банківську картку [PERSON] від ТОВ «Авентус Україна» було зараховано 4000,00грн кредитних коштів. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. Як убачається з Довідки ТОВ «Авентус Україна», кредитний договір № 269215 від 16.08.2018 був підписаний відповідачкою електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора А804852, який був направлений на номер телефону [NUMBER] . Однак відомостей про те, що вказаний вище номер телефону належить відповідачці [PERSON] матеріали справи не містять і те що на номер відповідачки був відправлений одноразовий ідентифікатор. Отже, ураховуючи викладене вище, суд вважає, що договір про надання фінансового кредиту, не був підписаний саме відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Оскільки відсутні належні та допустимі докази введення одноразового ідентифікатора саме відповідачкою, а не будь-якою іншою особою. Крім того, [PERSON] звернулась до Національної поліції із заявою про вчинення злочину щодо кредитного договору на суму 4000,00грн який був отриманий начебто на її ім`я. Результат розгляду заяви про вчинення злочину щодо кредитного договору ще відсутній. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки стороною позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимоги позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Відповідно статей 133, 141 ЦПК України інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed