Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

В червні 2025 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на користь позивача заборгованість у розмірі 35 819,64 грн.. Позов обґрунтовує тим, що 08.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна»(далі по тексту - позивач) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач ) укладено Договір № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С899».Зазначає, що умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту - 1 000,00грн.; кредит надається строком на 357 днів з 08.10.2023 по 29.09.2024; проценти за користування кредитом - 2% в день за стандартною процентною ставкою, 0,01% в день за зниженою процентною ставкою.Вказує, що на банківську картку позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 1 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Однак, 24.05.2024 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором № 4039864. На момент укладення договору факторингу кредитний договір від 08.10.2023 ще продовжував діяти, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі, передбаченому договором.Так, за 128 днів користування кредитними коштами після отримання права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу, позивач донарахував відсотки у розмірі 2560,00 грн. з розрахунку 2% в день від суми 1000,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач станом на 24.05.2024 має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», яка становить 8160,00 грн. та складається з тіла кредиту-1000,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами -4600,00 грн., які нараховувалися первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та 2560,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, 29.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» (далі по тексту - позивач) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач )було укладено електронний Договір № 7121079 про надання споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С5822». Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту - 5300,00грн.; кредит надається строком на 360 днів з 29.09.2023 по 23.09.2024; проценти за користування кредитом - 1,99% в день за стандартною процентною ставкою.На банківську картку позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 5300,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Однак, 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 7121079. На момент укладення договору факторингу, кредитний договір від 29.09.2023 ще продовжував діяти, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі, передбаченому договором. Так, за 120 днів користування кредитними коштами після отримання права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу, позивач донарахував відсотки у розмірі 12 656,40 грн. з розрахунку 1,99% в день від суми 5300,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач станом на 25.07.2024 має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», яка становить 27 659,64 грн. та складається з заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) -5300,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами -9703,24 грн., які нараховувалися первісним кредитором ТОВ «Авенсус Україна», 12 656,40 грн. - заборгованості за нарахованими процентами Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.. Ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. У встановленому законом порядку учасники справи були сповіщені судом про відкриття провадження по справі та призначення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, копія ухвали суду про відкриття провадження надсилалась сторонам та іншим учасникам справи, а відповідачу разом з копією позовної заяви з додатками. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Сповіщався належним чином, проте повідомлення не було вручено та повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 1 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором (п. 1.1, п.1.2 договору). Відповідно до п. 1.2, 2.1 договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. У п.1.4.2 сторони передбачили знижену процентну ставку - 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Договір № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.10.2023 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С899». ТОВ «Лінеура Україна» перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення». 24.05.2024р. між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.10.2023. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором споживчого кредиту надало: Договір № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.10.2023; паспорт споживчого кредиту; розрахунок заборгованості за Договором № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.10.2023. Також встановлено, що 29.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 7121079 про надання споживчого кредиту, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 5300,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором (п. 1.1, п.1.2 договору). Відповідно до п. 1.2, 2.1 договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми Кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. У п.1.5.1 сторони передбачили процентну ставку 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору.. Договір № 7121079 про надання споживчого кредиту від 29.09.2023 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С5822». ТОВ «Авентус Україна» перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 5300,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна». 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором № 7121079 про надання споживчого кредиту. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором споживчого кредиту надало: Договір № 7121079 про надання споживчого кредиту від 29.09.2023 року; паспорт споживчого кредиту; розрахунок заборгованості за Договором № 7121079 про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» свої зобов`язання за договором виконало. Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», сума заборгованості за Договором № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.10.2023 складає 8160,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту -1 000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами -4600,00 грн. 24.05.2024 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На момент укладення договору факторингу, кредитний договір від 08.10.2023 р. ще продовжував діяти, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі, передбаченому договором. Так, за 128 днів користування кредитними коштами після отримання права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу, позивач донарахував відсотки у розмірі 2560,00 грн. з розрахунку 2% в день від суми 1 000,00 грн. Доказів того, що відповідач здійснив оплату заборгованості матеріали справи не містять. Також з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 5300,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» сума заборгованості за Договором № 7121079 про надання споживчого кредиту від 29.09.2023 складає 27 659,64 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту -5300,00 грн; прострочена заборгованість за процентами -9703,24 грн. 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором № 7121079 про надання споживчого кредиту. На момент укладення договору факторингу, кредитний договір від 29.09.2023 ще продовжував діяти, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами у розмірі, передбаченому договором. Так, за 120 днів користування кредитними коштами після отримання права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу, позивач донарахував відсотки у розмірі 12 656,40 грн. з розрахунку 1,99% в день від суми 5300,00 грн. Судом встановлено, що всупереч умов кредитних договорів та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» надало належні та допустимі докази укладення [PERSON] договору № 4039864 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.10.2023 та договору № 7121079 про надання споживчого кредиту від 29.09.2023. [PERSON] отримав кредитні кошти за двома договорами, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінтраст Капітал» заборгованості за кредитними договорами. Позивач нарахував суму заборгованості за кредитними договорами у межах строку дії договору. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №3043 від 26.05.2025.

Outcome: approved