Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] , діючи через\~свого представника\~-\~адвоката Ковальчук\~І.М., звернувся до суду з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства оборони Російської Федерації, Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, Російської Федерації в особі Федерального казначейства (Казначейство Росії) про відшкодування майнової шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником нежитлової будівлі, магазину продовольчих та промислових товарів, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Російської Федерації проти України. 30 січня 2024 року близько 23 год. 30 хв. поблизу нежитлового приміщення за адресою по [ADDRESS] пролунали вибухи, спричинені влучанням ударних БПЛА (попередньо). Відомості про зазначену подію внесено до Єдиного реєстру досудовових розслідувань за фактом порушення законів та звичаїв війни. Згідно висновку судового експерта № 115-279 від 27 червня 2025 року за результатами експертного дослідження об"єктів нерухомості, загальний розмір збитків у вартісному виразі (матеріальної шкоди), завданих внаслідок пошкодження нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , внаслідок бойових дій, як результат агресії Російської Федерації проти України, а саме артилерійських (ракетних) обстрілів, завданих 31 січня 2024 року, становить (з урахуванням ПДВ) 46704319,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача завдану йому майнову шкоду в розмірі 46704319,00 грн та понесені судові витрати за проведення експертизи у розмірі 110000,00 грн та на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача - адвокат Ковальчук І.М. згідно поданої письмової заяви просила про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримують, не заперечують проти заочного рішення. Представник відповідача Російської Федерації в особі Міністерства оборони Російської Федерації у судове засідання не з`явився. Представник відповідача Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації у судове засідання не з`явився. Представник відповідача Російської Федерації в особі Федерального казначейства (Казначейство Росії) у судове засідання не з`явився. Згідно з частинами 1, 2 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Відповідно до частини 1 статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Частиною 4 статті 263 ЦПК передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові КЦС ВС від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії Російської Федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією. Таким чином, відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлова будівля, магазин продовольчих та промислових товарів, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданим свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 листопада 2009 року, виданого Снігурівською міською радою на підставі рішення від 28 жовтня 2009 року № 301 (а.с. 11). 31 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~22024150000000034 внесено відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, за обставин 30 січня 2024 року близько 23 год. 30 хв. невстановленими військовослужбовцями збройних сил РФ із використанням чотирьох ударних БпЛА (попередньо) типу "Shahed-131/136" нанесено повітряний удар по м. Снігурівка Баштанського району. Внаслідок удару пошкоджено, в тому числі, будівлю магазину "ЕКОНОМ", майно та складське приміщення (де зберігалися будівельні матеріали), розташовані по [ADDRESS] у вказаному н.п., які належать, зокрема ФОП " [PERSON] ". На місті влучання виникла пожежа на пощі понад 100 кв.м., яку локалізовано (а.с. 51). Відповідно до висновку судового експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Шапошникової Е.О. № 115-279 від 27 червня 2025 року, викладеного в новій редакції, за результатми проведення будівельно-технічного дослідження в межах кримінального провадження №\~22024150000000034 для подальшого подання заяв про компенсацію, а також подання позовів до судових інстанцій, зокремка міжнародних, загальний розмір збитків у вартісному виразі (матеріальної шкоди), завданих [PERSON] внаслідок пошкодження нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , внаслідок бойових дій, як результат агресії Російської Федерації проти України, а саме артилерійських (ракетних) обстрілів, завданих 31 січня 2024 року, становить (з урахуванням ПДВ) 40905733,36 грн (а.с. 78-114). З вище зазначеного висновку судового експерта вбачається, що об"єктом дослідження виступає нежитловий об"єкт (громадський будинок, магазин промислових товарів, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі: літ. "А-1" - будівля магазину, загальна площа 1220,20 кв.м.; літ. "Б-1" - склад, загальною площею 553,30 кв.м.; літ. "В-1" - приміщення, загальною площею 101,50 кв.м.; літ. "Д-1" - навіс, загальною площею 2292,60 кв.м.; літ. "Г-1" - вбиральня; літ. №1,2,3" - ганки; літ. "№5,6" - ворота; лі. "№7" - огорожа; літ "І" - замощення. Відповідно до технічного звіту ТОВ "БОГАРД№ № 013/24-ТЗ "З обстеження конструкцій комплексу будівель магазину розташованого за адресою [ADDRESS] , після пошкодження внаслідок збройної агресії Російської Федерації та визначення експлуатаційно придатності" станом на квітень 2024 року, наведено результати обстеження дефектів та пошкоджень об"єкту. Висновок: основною причиною аварійного стану комплексу будівель є пошкодження, викликані збройною агресією Російської Федерації по території де розміщені: будівля магазину (літ. А-1), склад (літ. Б-1), прибудоване приміщення (літ. В-1), частина навіс (літ. Д-1). Категорія пошкоджень об"єкта ІІІ, технічний стан IV. Відповідно до візуального обстеження експертом узагальнено, встановлено та зафіксовані пошкодження конструктивних елементів за один період, станом на дату проведення обстеження досліджуваного майна, які зазначено на фотознімках (фото 1-59) пооб"єктно. Будівля магазину (літ А-1) пошкоджено конструктивні елементи: каркас, перекриття, огороджуючі конструкції, підлога. Зруйновано повністю: покрівля, вікна, двері, комунікації. Будівля складу (літ Б-1) пошкоджено конструктивні елементи: каркас, огороджуючі конструкції, покриття, підлога. Зруйновано повністю: покрівля, двері, комунікації. Прибудовані приміщення (літ В-1) пошкоджено конструктивні елементи: колони основного каркасу, огороджуючі конструкції, покриття, підлога. Зруйновано повністю: покрівля, вікна, двері, комунікації. Навіс (літ Д-1) пошкоджено конструктивні елементи: колони основного каркасу, фахверкові колони, огороджуючі конструкції, покриття, підлога. Зруйновано повністю: покрівля, комунікації. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України). За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. У лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. 24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан. Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. За наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівська міська територіальна громада віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 19 березня по 11 листопада 2022 року. \~ \~ \~ \~Наступним наказом Міністерства розвитку громад і територій України №\~376 від 28 лютого 2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівську міську територіальну громаду, після деокупації, починаючи 11 листопада 2022 року віднесено до територій, на яких ведуться можливі бойові дії. Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Отже, судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава Російська Федерація є належним відповідачем у даній справі. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 року по справі № 760/17232/20-ц. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди Російської Федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), у постанові від 08 червня 2022 року у справі №490/9551/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58). Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»). На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того, на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій, повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації. Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Рросійською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Російської Федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, най масштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. У пункті 8 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року описано поняття «жертва»: для цілей цього документа жертвами вважаються особи, які зазнали шкоди індивідуально або колективно, включаючи фізичну або психічну шкоду, душевне страждання, матеріальні втрати або суттєве утиск їх основоположних прав, внаслідок дій або бездіяльності, що є грубими порушеннями міжнародних норм у галузі прав людини або серйозними порушеннями міжнародного гуманітарного права. Також, пункт 11 Резолюції визначає права жертв. Засоби правового захисту при грубих порушеннях міжнародних норм у галузі прав людини та серйозних порушеннях міжнародного гуманітарного права включають, відповідно до норм міжнародного права, право жертв на таке: a) рівноправний та ефективний доступ до правосуддя; b) адекватне, реальне та швидке відшкодування завданих збитків. Жертва грубого порушення міжнародних норм у галузі прав людини або серйозного порушення міжнародного гуманітарного права має мати рівноправний доступ до ефективних судових засобів правового захисту, як це передбачено міжнародним правом. Інші засоби, які є у розпорядженні жертв, включають доступ до адміністративних та інших органів, а також до механізмів, форм та процедур, що існують відповідно до національного законодавства. Про юридичну можливість прямого відшкодування збитків жертві йдеться у пункті 15 Резолюції. А саме: адекватне, реальне та швидке відшкодування збитків покликане сприяти досягненню справедливості шляхом відновлення потерпілого в його правах, знехтуваних унаслідок грубих порушень міжнародних норм у галузі прав людини або серйозних порушень міжнародного гуманітарного права. Відшкодування має бути відповідним ступеню тяжкості порушень та завданих збитків. Відповідно до своїх національних законів та міжнародно-правових зобов`язань держава повинна забезпечувати відшкодування збитків потерпілим від дій або бездіяльності, які можуть бути привласнені державі і які є грубими порушеннями міжнародних норм у галузі прав людини або серйозними порушеннями міжнародного гуманітарного права. У тих випадках, коли будь-яка фізична особа, юридична особа або інший суб`єкт права несе відповідальність за відшкодування шкоди жертві, така сторона повинна відшкодувати шкоду жертві або виплатити компенсацію державі, якщо держава вже відшкодувала шкоду жертві. Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року, гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 761/6144/15-ц, провадження № 61-18064св18). Суд встановив,\~та вказана\~обставина не\~спростована відповідачами,\~що в\~результаті збройної\~агресії Російської\~Федерації та\~обстрілу території\~міста Снігурівка\~Миколаївської області, позивач втратив своє майно внаслідок зруйнування нежитлового об"єкту нерухомості нежитлової будівлі, магазину продовольчих та промислових товарів за адресою: [ADDRESS] . Щодо суми збитків, позивач просить стягнути з відповідача завдану йому шкоду у розмірі 46704319,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог, позивачем надано висновок судового експерта №\~115-279 від 27 червня 2025 року в первісній редакції, відповідно до якого загальний розмір збитків у вартісному виразі (матеріальної шкоди), внаслідок бойових дій, а саме артилерійських (ракетних) обстрівлів завданих 31 січня 2024 року, становить (з урахуванням ПДВ) 46704319,00 грн (а.с. 12-48). Відповідно до листа віцепрезидента Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 03 грудня 2025 року № 573/04, вбачається та встановлено судом, що відповідно до заяви позивача від 16 грудня 2024 року та договору № 248/1 від 16 грудня 2024 року, складеного між Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області та позивачем, було проведено будівельно-технічне дослідження, за результатами якого підготовлено висновок експерта № 115-279 від 27 червня 2025 року щодо розрахунку загальних розмірів збитків у вартісному виразі (матеріальної шкоди), завданої [PERSON] внаслідок пошкодження нежитлової будівлі (магазин продовольчих та промислових товарів) за адресою: [ADDRESS] , внаслідок бойових дій, як результат агресії Російської Федерації проти України, а саме артилерійських (ракетни) обстрілів завданих 31 січня 2024 року. Разом з тим, на сторінці 72 висновку експерта № 115-279 виявлено технічну описку, в зв"язку з чим просять взяти до уваги внесення виправлення технічної описки на сторінці 72, а саме суми загальних збитків у гривні, доларах та євро, яка складає: 40905733,36 грн (сорок мільйонів дев"яносто п"ять тисяч сімсот тридцять три гривні), що еквівалентно 983661,00 дол. США (дев"ятсот вісімдесят три тисячі шістсот шістдесят один доларів США) або 841024,00 євро (вісімсот сорок одна тисяча двадцять чотири євро) та відповідно надано висновок експерта № 115-279 від 27 червня 2025 року на 73 аркушах в новій редакції з внесеними виправленнями зазначеної технічної описки (а.с. 78-115). Жодних доказів на спростування даних висновку експерта не надано, а тому суд вважає його належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає в обґрунтування свого рішення. З урахуванням наведеного, з держави Російська Федерація на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 40905733,36 грн. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково. Щодо судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України, згідно з положеннями якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач при розгляді даної справи поніс витрати, пов`язані із залученням судового експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області за договором №\~248/1 від 16 грудня 2024 року у розмірі 110000,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг № 115-0279 від 26 червня 2025 року (а.с. 49) та така сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Також, відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо вречулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано ордер на надання правничої допомоги адвокатом Ковальчук І.М. (а.с.9), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ковальчук І.М. серії ХС №\~000076 від 31 січня 2017 року (а.с. 69), договір про надання правової допомоги від 06 жовтня 2025 року, укладеного з адвокатом Ковальчук І.М. (а.с.54), детальний опис витрат адвоката на надану правову допомогу до договору про надання правової допомоги від 06 жовтня 2025 року (а.с. 10), платіжну інструкцію № 2744 від 06 жовтня 2025 року про сплату 25000,00 грн за надану правову допомогу (а.с. 50). За таких обставин, враховуючи предмет позову з урахуванням ціни позову, обсяг наданих послуг та виконаних робіт у справі, доведеність стороною позивача їх вартості належними доказами, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені витрати на оплату правничої допомоги в сумі 25000,00 грн. Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збірпідлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140,00 грн). Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140,00 грн.

Outcome: partial