Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

19.02.2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Ільків М.М. звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 300000 грн, та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.05.2023 року близько 14:30 год відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої на 238 км. автодороги Н-11 (Дніпро-Миколаїв) водій [PERSON] ,керуючи технічно справним автомобілем BMW 520I, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не сформував безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною свого транспортного засобу із задньою лівою частиною транспортного засобу ЗАЗ-1103, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду нього у попутному напрямку. Після того, водій [PERSON] внаслідок вказаного зіткнення, допустив втрату контролю руху та неконтрольованого руху автомобіля BMW 520І, реєстраційний номер [NUMBER] , змістився на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля мари «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер у приміщенні КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня». Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 31.07.2023 року № 481/1281/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років. Оскільки [PERSON] є сином загиблого [PERSON] йому, як сину, спричинена значна та непоправна шкода , яка проявилась у моральній шкоді, вже перенесених ним моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати його довготривалий час, перенесених ним моральних переживань, які продовжують тривати до цього часу і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у його життєвих стосунках. Син, який став напівсиротою, втративши одного з батьків, втратив можливість отримати допомогу та підтримку від батька, належне виховання, що відновлене у будь-який спосіб бути не може. Син втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком протягом свого майбутнього життя. Вказане не може не вплинути на його подальше як юнацьке, так і доросле життя та зумовлює для нього непоправні зміни у його житті. Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи, оскільки життєві ситуації, які трапляються у життя кожної дитини, так чи інакше потребують присутності батька. Позивач оцінює моральну шкоду свого малолітнього сина у зв`язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 500000,00 грн. При цьому МТСБУ було здійснено виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 26800 грн., а тому позивач просить стягнути із відповідача різницю між розміром оціненої нею шкодою та фактично виплаченим розміром, а саме 473200,00 грн. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2025 року матеріали справи передані до провадження судді Уманській О.В. Ухвалою суду від 13.06.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. 29.07.2025 року в судовому засіданні відповідач [PERSON] заявив клопотання про призначення йому адвоката через безоплатну правову допомогу, так як він відбуває покарання у виді позбавлення волі та не може самостійно скористатися послугами адвоката. Ухвалою суду від 29.07.2025 року доручено директору Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити [PERSON] , адвоката для здійснення представництва інтересів відповідача [PERSON] , який відбуває покарання в Державній установі «Машівська виправна колонія №9» при розгляді даної цивільної справи. 15.09.2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому представник вказує про часткове визнання позовних вимог в сумі 83200,00 грн. Позовні вимоги позивача [PERSON] визнає частково, виходячи з наступного. Безумовно, не можливо не погодитися з тим, що смерть близької людини призводить до моральних страждань, а смерть у молодому віці тим паче. Відповідач ні яким чином не знімає з себе вину та не відмовляється від наслідків свого вчинку. Разом з цим розмір який заявлений позивачем вважає завищеним виходячи з наступного. Фактично моральні страждання дитини позивач описує загальними тезісами , які притаманні всім людям, в тому числі дітям в подібній ситуації, виходячи з власних відчуттів. Позивач не наводить конкретних прикладів, доказів та ситуацій, що свідчать про негативні наслідки, пов`язані із загибеллю [PERSON] в наслідок ДТП та психологічним станом дитини. Позовна заява не мість доказів тісного зв`язку батько-син, що могло критично негативно вплинути на психологічний або психічний стан дитини. Позовна заява не містить навіть звичайного висновку шкільного психолога, або іншого спеціаліста в даній галузі, що дозволило б об`єктивно встановити причинно-наслідковий зв`язок між подією (смертю батька) та наслідками психологічним станом дитини. Після ДТП [PERSON] вжив заходи щодо відшкодування моральної шкоди батькам які були визнані потерпілими. Розмір відшкодування становив 220 000 грн на обох батьків, відповідно 110 000 грн на одну особу. Вказана сума булла узгоджена та на думку батьків загиблого стала достатньою для відшкодування їх моральної шкоди. Непоправність втрати батьків свої дитини в молодому віці, та їх страждання, не менше ніж страждання дитини інтереси якої представляє позивач, а тому виходячи із засад розумності та справедливості відповідач визнає позовні вимоги позивача в розмірі 110 000 грн. Враховуючи, що позивач отримала частину відшкодування шкоди від МТСБУ в розмірі 26800 грн, різниця, яку відповідач має відшкодувати становить 83200 грн. 16.09.2025 року до суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив в якій представник просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 16.09.2025 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, її інтереси представляв адвокат Заставний Р.А. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні участі не приймав, його інтереси представляла адвокат Король Т.В., повідомивши, що така позиція узгоджена із відповідачем заздалегідь. Представник відповідача Король Т.В., в судовому засіданні позов визнав частково, підтримавши позицію відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 31.07.2023 року № 481/1281/23 встановлено, що водій [PERSON] , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді водія 1 кулеметного відділення кулеметного взводу [NUMBER] стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] , 27.05.2023 року близько 14 годин 30 хвилин, в порушення п. 2.9 «а» Правил Дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВМW 520І», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Н-11 (Дніпро-Миколаїв) 238 км. (біля повороту на с. Добра Воля) у Баштанському районі Миколаївської області, зі сторони м. Новий Буг у напрямку м. Баштанка, яка має по одній смузі руху транспортних засобів в кожному з напрямків. Попереду нього у попутному напрямку рухався автомобіль «3А3-1103», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . У цей же час, у зустрічному для автомобіля «BMW 520І», реєстраційний номер [NUMBER] , напрямку, у своїй смузі руху, рухався автомобіль «BA3 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . На 238 кілометрі автодороги Н-11 (Дніпро-Миколаїв), водій автомобіля «BMW 5201», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.6-г, 12.9-б, 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість для руху, не сформував безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною свого транспортного засобу з задньою лівою частиною транспортного засобу «3А3-1103», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався прямолінійно в своїй смузі руху у попутному напрямку. Після того, водій [PERSON] внаслідок вказаного зіткнення, допустив втрату контролю руху та неконтрольованого руху автомобіля BMW 520І, реєстраційний номер [NUMBER] в напрямку смуги зустрічного руху, тим самим змістившись на зустрічну смугу для руху, в якій рухався автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до зіткнення передньою частиною автомобіля ВМW 520І з лівою частиною автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок зазначених дій, що не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, від зіткнення водій автомобіля «3А3-1103», реєстраційний номер [NUMBER] втратив керованість та здійснив з`їзд у правий по ходу руху кювет, а автомобіль «ВА3 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив неконтрольований виїзд за межі проїзної частини ліворуч (по напрямку руху автомобіля «ВМW 520І») з послідуючим з`їздом в кювет. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВА3 21099», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження, від яких помер у приміщенні КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня», а пасажир автомобіля «BMW 520І», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.6-г, 12.9-б, 13.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 286-1 КК України - порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] та середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому [PERSON] . [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років. Смерть [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.06.2023 Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) ( а.с.14) [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.08.2023 Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) ( а.с.15) Згідно пункту 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із положеннями ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, позивач, вважаючи страхове відшкодування моральної шкоди недостатнім для відшкодування моральної шкоди, має право на відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром завданої моральної шкоди і страховою виплатою, належною йому до виплати від страховика. Згідно з положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частин третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі №569/20510/19 (провадження №61-13787св20) зазначено, що «тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі №212/7628/21 (провадження №61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень ст.ст.16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц)». Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікована 17.07.1997 році). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20 вказав, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, §62, 12 липня 2007 року). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22). Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. В даній справі суд враховує, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку зі смертю батька; втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивач позбавлений можливості матеріальної та моральної підтримки свого батька в подальшому своєму житті; відновити попередній стан життя сина неможливо. Встановивши, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральні страждання, глибину та тривалість душевних страждань, яких він зазнав внаслідок загибелі близької, рідної людини батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивача йому душевні страждання, відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивача неможливо, беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, суд, з урахуванням засад розумності і справедливості, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] 200 000 грн у відшкодування моральної шкоди. В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial