Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Солвентіс» - Лановий Є.М., звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ « Фінансова компанія « Солвентіс» витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Заява мотивована тим, що 09 грудня 2025 року судом ухвалено рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» задоволено. Однак Судом, під час ухвалення рішення у справі № 585/4381/25 не вирішено питання про відшкодування судових витрат Позивача на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 6000.00 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок) згідно Договору № 43657029 про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року, додаткової угоди № 2884531 до нього, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І. М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Солвентіс» щодо стягнення кредитної заборгованості, акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30 вересня 2025 року, які містяться в матеріалах справи. Про що зазначено Позивачем у позовній заяві від 12.11.2025 року відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч.1,3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Згідно ч.2 ст. 246 ЦПК України , у випадку, визначеному\~частиною першою\~цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Обставин, що визначені ч.4 ст. 270 ЦПК України, для проведення судового розгляду заяви за участю сторін судом не встановлено, а тому розгляд такої заяви судом проводиться на підставі поданих на розгляду суду документів у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2025 року по справі №585/4381/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено у повному обсязі. В той же час судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу. 11.12.2025 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Солвентіс» - Ланового Євгена Миколайовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано наступні документи: акт № 2884531 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 30 вересня 2025 року, детальний опис робіт виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої допомоги, договір № 43657029 про надання правничої допомоги від 01 липня 2025 року, додаткову угоду № 2884531 до Договору № 43657029 про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі № 810/1502/18. Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 рок № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для підтвердження понесених стороною витрат на правову допомогу, така особа повинна надати до суду, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. На підставі викладеного вище, враховуючи, що представник відповідача всупереч положенням\~статей 137-138 ЦПК Українине\~надав,\~зокрема,\~детальний розрахунок\~витрат на\~правову допомогу\~в межах\~цієї справи\~та документи,\~що свідчать\~про оплату\~гонорару та\~інших витрат,\~пов`язаних\~із наданням\~правової допомоги,\~оформлені у\~встановленому законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, які б свідчили про фактично понесені витрати на правничу допомогу, суд вважає зазначені витрати документально непідтвердженими та недоведеними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.11.2023 по справі № 519/24/20 (провадження № 61-7804св23), від 08.11.2023 по справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23), від 01.11.2023 по справі № 202/3681/16 (провадження № 61-10719 св 23). Оскільки представником позивача не надано вищевказаних доказів та документу, що свідчить про фактичну оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у суду відсутня змога встановити дійсний розрахунок понесених позивачем вказаних витрат, у зв`язку з чим підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні. Аналізуючи зазначене вище, суд дійшов до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу не підлягає до задоволення. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed