Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 13.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі ТОВ "СЛОН КРЕДИТ") та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1554049, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримала кредит у сумі 3000 грн. строком на 360 календарних днів, з 13.04.2024 до 08.04.2025, періодичність платежів кожні 30 днів, зі сплатою відсотків, які нараховуються за стандартною ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Вказує, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у визначений договором строк не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила. Станом на 08.04.2025 прострочена заборгованість за кредитом становить 29850 грн. 00 грн., з яких: 3000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18975 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 7875 грн. 00 проценти, нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 105 календарних днів. 24.12.2024 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу № 24122024. Покликаючись на вимоги ст. 525-530, 610-612, 631, 1046-1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 29850 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., а також у порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційні втрати та 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 7\~ст. 178 ЦПК України відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що не суперечить вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Статтею 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно\~до ст. 628 ЦК України\~ зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено\~\~статтею 639 ЦК України, яка вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із прийняттям\~ Закону України «Про електронну комерцію»\~на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону \~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» \~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21) будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що 13.04.2024 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1554049, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримала кредит у сумі 3000 грн. строком на 360 календарних днів, з 13.04.2024 до 08.04.2024, періодичність платежів кожні 30 днів, зі сплатою відсотків, які нараховуються за стандартною ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. \~ \~ \~ \~Свої зобов`язання ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за договором про надання споживчого кредиту № 1554049 від 13.04.2024 виконало у повному обсязі, надавши відповідачу у користування кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп., шляхом зарахування 13.04.2024 грошових коштів на платіжну картку позичальника [PERSON] , що підтверджується повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 15.10.2024. 24.12.2024 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу № 24122024. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином встановлено, що ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 1554049 від 13.04.2024. Згідно зі ст. 526\~ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, допустила прострочення виконання зобов`язання. Станом на 08.04.2025 прострочена заборгованість за кредитом становить 29850 грн. 00 грн., з яких: 3000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18975 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 7875 грн. 00 процентів, нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 105 календарних днів, у межах строку кредитування, що підтверджується наданими суду розрахунками заборгованості. Доказів протилежного суду не надано. Відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору та наявність простроченої заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частина 2 ст. 615 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом із тим пунктом 1.5.1 договору № 1554049 про надання споживчого кредиту від 13.04.2024 передбачено стандартну процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,50 % в день в межах строку кредиту. Проте, умови договорів в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані оскільки є нікчемними. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1 % в день, а саме 2,50%. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи\~споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 13.04.2024 договір №1554049 про надання споживчого кредиту за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ні ТОВ «СЛОН КРЕДИТ", ні позивач не мали права визначати проценту ставку у розмірі 2,50% в день та розраховувати за нею заборгованість, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Договір з відповідачем укладено 13 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,50% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами необхідно розраховувати за процентною ставкою 1 % в день. Оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3000 грн. 00 коп., то 1 % в день на строк 360 днів становить 10800 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1048,\~ ч. 1 ст. 1049 ЦК України \~позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Таким чином суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ні перед первісним кредитором, ні перед фактором не виконала, у передбачений у договорі строк грошові кошти (суму позики) та проценти за користування позикою не повернула та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 13800 грн., з яких 3000 грн. 00 коп. тіло кредиту, 10800 грн. проценти за кредитом. \~ \~ \~ \~ Щодо застосування положень частин 10, 11\~ст. 265 ЦПК України, то суд враховує наступні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22. Частині десятій\~статті 238 ГПК України, частинам десятій, одинадцятій\~статті 265 ЦПК України\~кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої\~статті 26 Закону «Про виконавче провадження», якими конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частини десятої\~статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої\~статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування відсотків у порядку частини десятої\~статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення. За своєю природою відсотки, зазначені в частині десятій\~статті 238 ГПК України, частинах десятій, одинадцятій\~статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання. Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою\~статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, підстави для застосування положень частини десятої, одинадцятої\~статті 265 ЦПК України\~відсутні. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 13800 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено до стягнення на його користь з відповідача 10000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, у підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 10.12.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.12.2024. Витрати позивача зі сплати судового збору становлять 2422 грн. 40 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, зокрема вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема (13800 х 100) : 29850 = 46 %, тобто позов задоволено на 46 %. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., тому при визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд наводить наступний розрахунок: 2422 грн. 40 коп. х 46 % = 1114 грн. 30 коп., тобто з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1114 грн. 30 коп. судових витрат зі сплати судового збору. На відшкодування витрат за надання правничої допомоги необхідно стягнути 4600 грн. (10000 х 46 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial