Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У листопаді 2025 року [PERSON] звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну\~заяву мотивує\~тим,\~що 02 грудня 2013\~року він\~зареєстрував шлюб\~з відповідачем,\~про що\~ виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області складено актовий запис за №20, від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] .\~Подружнє життя\~з відповідачем\~не склалося,\~оскільки вони\~мають різні погляди на життя, між ними втрачено почуття любові один до одного, взаєморозуміння та взаємоповаги, тривалий час вони проживають окремо, у кожного з них є особисте життя та свої інтереси, шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить виключно формальний характер, а тому\~вважає,\~що,\~ за таких\~обставин,\~подальше спільне\~життя з\~відповідачем і\~збереження шлюбу\~є неможливим,\~просить \~розірвати шлюб\~з відповідачем,\~ залишити малолітню доньку проживати разом з ним. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 року позовну заяву [PERSON] у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.175 КПК України залишено без руху, позивачу надано строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків позовної заяви. 21 листопада 2025 року позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду усунено недоліки. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 11 грудня 2025 року. У зв`язку з витребуванням доказів судовий розгляд справи відкладено на 16 грудня 2025 року. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач в судовому засіданні підтримав позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити, зазначив, що після фактичного припинення шлюбних відносин дружина проживає окремо, а дитина залишилася проживати разом з ним і не бажає змінювати місце проживання, оскільки вона народилася і виросла тут, у цьому ж будинку проживають її дід та баба, його батьки, до яких вона звикла змалечку, тут її друзі, однокласники. Донька спілкується з мамою, інколи залишається у неї, але постійне місце її проживання разом з ним та його батьками. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », також зазначила, що уже тривалий час не проживає разом з позивачем, після припинення шлюбних відносин донька залишилася проживати разом з батьком, оскільки вона поїхала на заробітки за кордон, а коли повернулася додому, то намагалася вмовити доньку переїхати жити до неї, однак остання категорично відмовилась, а тому вона (відповідач) прийняла її вибір. Дитина від першого шлюбу проживає разом з нею. З донькою вони постійно спілкуються, іноді вона залишається ночувати у неї, але змінювати місце проживання не бажає, хоче жити з батьком, бабою та дідом. Спору з приводу місце проживання дитини з відповідачем не має. 16 грудня 2025 року учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви, в яких просили закінчити розгляд справи без їх участі. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що сторони\~ перебувають у \~шлюбі,\~ який зареєстрований 02 грудня 2013 року виконкомом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області, про що складений актовий запис за №20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Матеріалами справи документально підтверджено, до малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] з 26 грудня 2013 року по даний час. За вказаної адресою також зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрована та проживає по [ADDRESS] . V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Зважаючи на принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що передбачає можливість добровільного розірвання шлюбу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини життя подружжя, які свідчать про те, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини розпаду сім`ї, на які посилається позивач, є поважними, примирення між подружжям, за таких обставин, неможливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що відповідачка клопоче після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », про що зазначила в судовому засіданні, суд приходить до висновку після реєстрації розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище « [PERSON] ». Положеннями статті 129 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (постанова Верховного суду України № 200/952/18 від 15 січня 2020 року). З огляду\~на те,\~що спір\~між сторонами щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина відсутній, враховуючи те, що дитина, якій виповнилося дванадцять років вирішила проживати саме з батьком, оскільки ці умови проживання для неї є звичними з народження, дитина зростала в оточенні батька, діда та баби, не бажає пристосовуватися до нового середовища, а тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне залишити малолітню [PERSON] проживати разом з батьком. Водночас з тим, відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України [PERSON] з чотирнадцяти років сама визначатиме з ким з батьків їй проживати. VI. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду із вказаною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується чеком АТ «Укрпошта» від 06 листопада 2025 року Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, з урахуванням положень частин 1 статей 141 та 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідачки на його користь 605,60 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved