Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та третіх осіб: позивач, уточнивши в судовому засіданні зміст позовних вимог, просить встановити факт самостійного виховання та перебування на його утриманні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який є дитиною з інвалідністю, з метою звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий облік і військову службу". На обгрунтування позовних вимог зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спочатку у них була нормальна сім`я, однак у березні 2025 року [PERSON] виїхала за межі України та перестала брати участь у вихованні дітей, не цікавилися ними. Через такі її дії він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В кінці липня 2025 року відповідачка приїхала з Республіки Польща та заявила, що хоче забрати за кордон молодшого сина. Вони домовились, що вона забирає молодшого сина [PERSON] за кордон та відмовляється від стягнення аліментів на нього, взамін чого він відмовляється від стягнення аліментів на старшого сина [PERSON] , який проживатиме з ним, що вони оформили нотаріально. Син [PERSON] є особою з інвалідністю до 18 років, тому потребує постійного стороннього догляду, періодичного стаціонарного та амбулаторного лікування. Він забезпечує йому всі необхідні умови, покриває витрати на спеціальне харчування, організовує лікування. На даний час, у зв`язку з проходженням військової служби, його син перебуває під наглядом бабусі. Однак в силу свого віку остання не взмозі забезпечити повноцінний догляд та медичний супровід. Тому вкрай важливим є закріплення факту, що дитина перебуває саме на його утриманні. Встановлення такого факту слугуватиме підставою для звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий облік і військову службу". В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що на даний час його мама [PERSON] не має змоги доглядати за його сином [PERSON] . Установлення ж факту виховання та перебування на утриманні сина надасть йому можливість звільнитися з військової служби та особисто виховувати сина. Укладений із відповідачкою договір не дає підстав для звільнення з військової служби. Також вказав на недоцільність виклику його сина [PERSON] в судове засідання для з`ясування думки з приводу питання, що розглядається, у зв`язку зі станом його здоров`я Представник позивача - адвокат Воробець Р.М. підтримав позицію свого довірителя. Додатково зазначив, що після розірвання шлюбу сторони визначили місце проживання їхніх спільних дітей, про що уклали нотаріально посвідчений договір. З його довірителем залишився проживати [PERSON] . Оскільки позивач на даний час проходить війському службу, його син залишився з бабусею, мамою [PERSON] , [PERSON] . Однак у останньої погіршився стан здоров`я, вона змушена звертатися за допомогою до сторонніх осіб, тому виникла необхідність у звільненні позивача з військової служби. Представник третьої особи - військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, у системі "Електронний суд" сформував пояснення (а.с. 48-49), в яких указав, що ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає підстави для звільнення, але не містить положення, що військова частина зобов`язана звільняти військовослужбовця без його ініціативи (рапорту). А тому лише наявність підстав до звільнення не змінює прав і обов`язків військової частини. Тобто саме рапорт військовослужбовця - це необхідна процедура, яка відкриває можливість реалізації його права на звільнення. Без рапорту або звернення, наявність тих чи інших підстав не породжує автоматичного обов`язку з боку командира військової частини звільнити військовослужбовця. Військова частина [NUMBER] зазначає, що звільнення з військової служби є правом військовослужбовця і може бути реалізовано ним лише за власної ініціативи. Представниця третьої особи - органу опіки та піклування Долинської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 66), до якої долучила акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.11.2025, який просила взяти до уваги при розгляді справи. Відповідачка в судове засідання на неодноразові виклики не з`явилася. Її представник - адвокат Кажук В.Б. у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Указав, що його довірителька з лютого 2025 року виїхала за кордон. Вона спочатку приїжджала на кілька днів і їхала далі. На даний час перебуває за межами України. Коли постало питання щодо дітей, вони з позивачем вирішили їх "поділити" між собою, оскільки відповідачка не могла утримувати двох синів самостійно. Молодший син проживає з нею, старший - залишився із позивачем. Останній на даний час проходить службу, тому про його сина турбується його мама, бабуся [PERSON] , [PERSON] . Його ж довірителька не має змоги забрати і другого сина до себе, не має можливості його ні утримувати, ні виховувати. Вона тільки іноді до нього телефонує, на кілька хвилин, що не може вважатися, що вона бере участь у вихованні дитини. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 22 серпня 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту виховання та перебування на утриманні дитини, яку залишив без руху та надав позивачу строк для усунення її недоліків, про що постановив ухвалу від 25.08.2025. 29 серпня 2025 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків, до якої долучив квитанцію про сплату судового збору. Згідно з ухвалою від 01.09.2025, суд відкрив провадження у справі, залучив до участі у розгляді справи як третіх осіб, які не заявляють самостійноих вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Долинської міської ради та [INFO] . 02 жовтня 2025 року представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військову частину [NUMBER] , що просив вирішувати за їх відсутності. Згідно з ухвалою від 02.10.2025, суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військову частину [NUMBER] , у підготовчому судовому засіданні оголосив перерву. 24 жовтня 2025 року представник третьої особи - військової частини [NUMBER] у системі "Електронний суд" сформував письмові пояснення. Згідно з ухвалою від 29.10.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. 21 листопада 2025 року представниця третьої особи - органу опіки та піклування Долинської міської ради подала заяву про розгляд справи за її відсутності, до якої долучила акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.11.2025. В судовому засіданні 27.11.2025 представник позивача - адвокат Воробець Р.М. просив виключити з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [INFO] , про що подав письмову заяву, а також просив викликати та допитати свідків, про яких указано в позовній заяві. Згідно з ухвалою від 27.11.2025, суд виключив з числа третіх осіб - [INFO] , а також задоволив клопотання сторони позивача про виклик свідків. В судовому засіданні 05.12.2025 представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копій медичних документів мами позивача, проти чого остання не заперечила в судовому засіданні, поновивши строк для їх подання, що суд задоволив, постановивши відповідну протокольну ухвалу. Також суд постановив не заслуховувати думку дитини [PERSON] , у зв`язку зі станом її здоров`я, на чому наполягали сторони, взявши до уваги з`ясовану думку органом опіки та піклування, яка відображена в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.11.2025, заслухав показання свідків, дослідив докази та після судових дебатів перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення на 15.12.2025 о 14:00. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: під час розгляду справи суд установив, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 14.11.2011 та серії [NUMBER] від 05.08.2014 (а.с. 13, 15). [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , [PERSON] - в [ADDRESS] , на що вказують відповідні витяги з Реєстру територіальної громади (а.с. 14, 16). Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2025, яке набрало законної сили 21.07.2025, суд розірвав шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17-18). У нотаріально посвідченому договорі про проживання, виховання дитини від 01.08.2025, [PERSON] та [PERSON] передбачили, що [PERSON] , [INFO] , залишається на вихованні та утриманні батька та буде проживати разом із ним, а [PERSON] , [INFO] , - на вихованні та утриманні матері, з якою і проживатиме. Фактичне місце проживання батька та дитини [PERSON] визначається [ADDRESS] , фактичне місце проживання матері та дитини [PERSON] - [ADDRESS] . Кожна зі сторін надає можливість іншій стороні брати участь у житті та вихованні дітей (а.с. 19). Згідно з довідкою № 1.5.4-15/71 від 04.08.2025, за місцем реєстрації позивача [PERSON] зареєстровані: [PERSON] - мати, [PERSON] - сестра, [PERSON] - син (а.с. 20). В акті обстеження № 144 від 04.08.2025 зазначено, що зі слів заявника [PERSON] та за твердженнями сусідів, сестра заявника [PERSON] проживає за межами України. [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). [PERSON] є учасником бойових дій та проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , про що свідчать відповідне посвідчення та довідка з наказу військової частини (а.с. 22, 41). В акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.11.2025, який складено комісією Служби у справах дітей Долинської міської ради за місцем проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , зазначено, що батько [PERSON] на даний час перебуває на службі в ЗСУ. Мати [PERSON] з батьком дитини розлучена, проживає окремо. За результатами обстеження умов проживання комісія встановила, що на даний час дитиною опікується бабуся [PERSON] . Зі слів обстежуваних, утриманням дитини займається батько самостійно, так як мати дитини перебуває за кордоном. Зі слів дитини [PERSON] , який був присутній під час обстеження, він рідко спілкується з мамою, проте підтримує зв`язок із молодшим братом, який проживає в с. Станківці (а.с. 66 звор. - 67). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач є її сином. На даний час він проходить військову службу, а вона доглядає за його сином [PERSON] , який залишився з ним за домовленістю сторін. Вона допомає хлопчику з уроками, піклується про нього, дає йому кишенькові кошти, які попередньо надсилає їй син. Однак на даний час стан її здоров`я не дає можливості здійснювати повноцінний догляд за хлопчиком. Після перенесеної операції вона почуває себе погано. Дитина дуже хвилюється, коли у неї відбуваються приступи. Хоче, щоб [PERSON] звільнився зі служби і сам виховував свою дитину. Коли він приїжджає у відпустку, то багато часу проводить із сином. Між ними існує особливий зв`язок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він є сусідом позивача, проживає поруч. Він знає, що [PERSON] на даний час проходить військову службу. Після розірвання шлюбу з відповідачкою, з позивачем на проживанні залишився старший син, молодший ж проживає з мамою за кордоном. На час проходження військової служби про сина позивача турбується його мама [PERSON] . Однак і вона наразі за станом здоров`я не може піклуватися в повній мірі про хлопчика, тому він купляє їй ліки, продукти харчування, а на вихідні часто забирає [PERSON] до себе. Між сторонами виник спір з приводу підставності встановлення факту перебування на самостійному утриманні та вихованні позивача, який проходить військову службу, спільного з відповідачкою сина. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: вислухавши позивача та предстаників сторін, заслухавши показання свідків, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні докази в їх сукупності, які надані на обґрунтування позовних вимог, враховуючи позицію третіх осіб, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов такого висновку. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин 1-4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що тільки один із батьків виконує їх. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 201/5972/22 у постанові від 11 вересня 2024 року. Як указав позивач, метою звернення до суду з позовом є необхідність встановлення факту, який слугуватиме підставою для звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу». Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, на таких підставах: - військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; - виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати. Під час розгляду справи суд установив, що відповідачка не є померлою, не позбавлена батьківських прав, не визнана зниклою безвісті або безвісно відсутньою, не відбуває покарання у місцях позбавлення волі, не є тяжко хворою, не знаходиться в полоні, на окупованій території, внаслідок чого не може брати участь у його вихованні чи має реальні перешкоди щодо виховання дитини. Долучені ж до матеріалів справи на підтвердження позовних вимог докази підтверджують тільки факт перебування відповідачки за кордоном та не є належними доказами того, що існують обставини, за яких матір не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно сина. Та обставина, що після розірвання шлюбу за нотаріально посвідченим договором один із неповнолітніх синів сторін, який є особою з інвалідністю, залишився проживати з батьком, також не є тією обставиною, яка вказує на відсутність інших осіб, які зобов`язані її виховувати, зокрема і мами. Той факт, що мати проживає окремо, не знімає з неї обов`язок брати участь у вихованні та утриманні дитини, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Більше того у самому ж нотаріально посвідченому договорі сторони прописали про участь у житті та вихованні дітей кожного з батьків. Тобто суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно сина, хоча тільки в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються. Долучені ж до позовної заяви докази тільки свідчать про те, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , залишився на проживанні з батьком та в силу досягення 14-річчя вправі самостійно обирати місце проживання. Останній ж на даний час проходить військову службу, а відтак позбавлений можливості безпосередньо та на постійній основі брати участь у вихованні сина. Таким чином, оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, беручи до уваги, що проживання батьків окремо, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини, тому суд уважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до військової частини з відповідним рапортом за наявності підстав для звільнення з військової служби, про що вказала у письмових поясненнях представник третьої особи, та реалізувати своє право на звільнення з війської служби з підстав, передбачених п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу», однак доказів відмови у реалізації такого права з тих чи інших підстав, факти про які просить встановити у даному провадженні, суду не надано, порушення його прав не доведено. Розподіл судових витрат. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 15, 121, 141,150, 157 СК України,

Outcome: dismissed