Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Кошельок" (далі ТОВ "Кошельок") звернувся до Семенівського районного суду Полтавської із позовом в електронній формі до відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за договором № 3225717964-491561 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 13.10.2021, укладеного між ТОВ\~"Кошельок" та [PERSON] , внаслідок чого утворилася загальна заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 17654,80 грн. з яких: 5050,00\~грн заборгованість за сумою кредиту, 12604,80 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. Кредит надавався на суму 5050,00 грн на початковий строк 24 дні, дисконтна ставка 2,15 % на добу у лояльний період 24 дні, базова ставка 2,2 % на добу за продовжений строк користування кредитом понад 24 дні. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2422,40 грн і витрат на правничу допомогу 10000,00 грн. Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін; запропоновано відповідачеві, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов; повідомлено відповідачеві, що позивач надіслав йому засобами поштового зв`язку "Поштова служба "Е-Пост" квитанція № 1784017 від 29.10.2025 копію позовної заяви з додатками, які й розглядаються судом у цій справі. Відповідач копію ухвали суду та судове повідомлення не отримав 05.12.2025 за своїм зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду 11.12.2025 із відміткою: "Адресат відсутній за вказаною адресою", що є належним врученням відповідачеві судового повідомлення (а.с. 49, 54, 57). Станом на дату ухвалення рішення суд не отримував від відповідача відзив на позов або будь-яких інших документів у справі. Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи (позовну заяву), надані судові дані і докази, суд встановив таке. Між позивачем, як кредитодавцем, і відповідачем, як позичальником, 13.10.2021 укладено договір № 3225717964-491561 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно якого відповідачеві надано кредит у сумі 5050,00 грн строком на 24 дні з можливістю продовження. Мета отримання кредиту на споживчі цілі. Тип процентної ставки фіксована. Дисконтна процентна ставка в день 0,99 %. Процентна ставка в день 2,2 %. Загальні витрати за кредитом 2606,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту. Проценти, комісії та інші платежі) 7656,00 грн. Реальна річна процентна ставка 785 %. Кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення: основна сума кредиту повертається в кінці строку дії Договору чи його дострокового припинення. Проценти за користування кредитом виплачуються в кінці строку надання кредиту, а у разі користування кредитом понад встановлений строку кожного дня користування кредитом. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 2,2 % в день з першого дня прострочення зобов`язання. Вказаний договір, паспорт споживчого кредиту і графік розрахунків, що є Додатком № 1 до договору, підписані електронним підписом відповідача А.М.Кір`ян 13.10.2021 (а.с. 8-15, 39). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження №\~61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19 (провадження №\~61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є сталою. Відтак суд робить висновок про належне укладення договору про отримання відповідачем у позивача 5050,00 грн кредитних коштів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1, 2 ст.\~1054 ЦК). Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1,\~2 ст. 10561 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (№\~14-10цс18) зазначила, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)\~доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК). Згідно довідки АТ "ТАСКОМБАНК" від 02.10.2025, 13.10.2021 о 14:57:43 банком було здійснено переказ грошовий переках коштів на картку отримувача маска-картки [NUMBER] у сумі 5050,00 грн, TSL_ID 354749, код авторизації 429621, відправник ТОВ "Кошельок" (а.с. 20). Згідно повідомлення ТОВ "ТАС ЛІНК" 13.10.2021 через платіжну систему ТОВ "ТАС ЛІНК" було проведено успішне зарахування на карту клієнта, дата операції 13.10.2021 14:57:46, сума операції 5050,00 грн, номер картки [NUMBER] , Order ID транзакції 9004f8f6-d641-4df9-97c0-6166c9b71897. Опис замовлення видача кредитних коштів, Договір займа № 3225717964-491561 (а.с. 21). АТ КБ "ПриватБанк" листом від 27.11.2025 повідомив, що для [PERSON] емітовано карту [NUMBER] , на карту 13.10.2021 зараховано 5050,00 грн (а.с. 59). Отже позивач належним чином\~виконав своє договірне зобов`язання із надання кредиту відповідачеві. Заборгованість відповідача за договором не погашена і складає 17654,80 грн, що включає: 5050,00 грн основний борг, 12604,80 грн проценти. На це вказує складений позивачем розрахунок (а.с. 16, 17). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано до суду доказів щодо неправильності або необґрунтованості складеного позивачем розрахунку, однак це не знімає з суду обов`язку пересвідчитись у його вірності. Щодо процентів за користування кредитом Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредит надається строком на 24 дні (далі Лояльний період). Пункт 2.2 договору передбачає, що строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. В той же час згідно із п. 3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні\~статті 212 ЦК, що має наслідком продовження строку користування кредитом на певних умовах. Складений позивачем розрахунок заборгованості свідчить, що відповідач не сплачував позивачеві жодних коштів за кредитним договором протягом 13.10.2021 03.02.2022. Відтак у справі відсутні докази, які свідчать про вчинення відповідачем дій, передбачених пунктом 2.2 договору (строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом), тобто відповідачем не вчинялися дії, які свідчили б про продовження строку кредитних правовідносин із позичальником більш як на 24 дні. В даному випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статі 1050 ЦК\~України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження N 14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №\~638/13683/15-ц (провадження N 14-680цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), тобто така судова практика є сталою. Відтак, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення тіла кредиту і визначених обмежень процентів за 24 днів договірного строку користування кредитом заборгованість за договором від 13.10.2021 № 3225717964-491561,\~а всього 6249,88 грн (5050,00 + 5050,00 * 0,99 % * 24), а не визначені позивачем 17654,80 грн. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відтак суд покладає на відповідача 857,54 грн витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (2422,40 ? 17654,80 6249,88) (а.с. 43, 45). Згідно договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 12.02.2025 правову допомогу позивачеві ТОВ "Кошельок" надавало Адвокатське бюро "Герман Гурський та партнери". Згідно додатку до вказаного договору від 15.10.2025 АО Герман Гурський та партнери" надано послуги з комплексного супроводу судових справ зі стягнення заборгованості за Кредитними договорами, зокрема за кредитним договором №\~3225717964-491561 від 13.10.2021 на суму 10000,00 грн (а.с. 5, 6, 19, 36, 37, 40). Відповідно до ст. 15 ЦПК учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката,\~несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для\~визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2)\~у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При\~вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)\~дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа №\~755/9215/15-ц, зазначила, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3)\~розумність їх розміру, з урахуванням складності\~справи та фінансового стану учасників справи. За змістом ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved