Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

22 травня 2025 року представник позивача АТ «Акцент-Банк», Шкапенко Олександр Віталійович, звернувся до Бабушкінського районного суду міста Дніпра із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач звернулася до позивача щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 22.10.2021 року, будучи клієнтом банку, відповідач уклад з банком кредитний договір АВР0СТ155101195685, щодо надання останній кредиту в розмірі 35000,00 гривень строком на 16 місяцв зі сплатою процентів у розмірі 75,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 гривень. Станом на 22.03.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором складає суму в розмірі 45419,6 гривень, яка складається з: 28558,79 гривень загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 16860,81 гривень 0 загальний залишок заборгованості за процентами. Враховуюче вищезазначене, представник позивача вимушений був звернутися до суду із захистом порушених прав. Справу було зареєстровано 02 вересня 2025 року в автоматизованій системі документообігу (Д-3). Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на Шевченківський районний суд міста Дніпра. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 02 вересня 2025 року, справу було передано на розгляд судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Леміщенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 04 вересня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. При поданні позовної заяви також подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу проживання, перший конверт з яким повернувся до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання», другу судові повістку було отримано 25.11.2025 року, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи. Відповідач відзив на позов не подав, інших заяв або клопотань до суду не надходило. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена в позовній заяві, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи не здійснювався. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.07.2015 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Також судом було досліджено заяву про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101195685 від 22.10.2021 року та паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», які було підписано [PERSON] за допомогою простого електронного підпису за ідентифікатором +380675647232. З умов кредиту вбачається, що він є без залоговим на суму в розмірі 35000,00 гривень, строк кредитування становить 12 місяців, процентна ставка становить 75% та є фіксованою. Згідно меморіального ордеру № TR.1962.7369.28982.1829 від 22.10.2021 року, [PERSON] отримана грошові кошти № 35000,00 гривень, які за призначенням платежу були надані як «видача кредиту згідно договору № АВН0СТ155101195685 від 22.10.2021 року». З виписки по кредиту № АВН0СТ155101195685 від за період 22.10.2021 року по 21.03.2025 року, вбачається, що [PERSON] здійснила погашення отриманого кредиту лише три рази. Перший платіж було здійснено у період з 23.11.2021 року по 22.12.2021 року у сумі 8507,57 гривень; другий платіж було здійснено у період з 23.01.2022 року по 22.02.2022 року у сумі 4251,71 гривень; третій платіж було здійснено у період з 23.02.2022 року по 22.03.2022 року у сумі 19,82 гривні. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № АВН0СТ155101195685 від 22.10.2021, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом [PERSON] , станом на 22.03.2025 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 28558,79 гривень, загальний залишок заборгованості за процентами становить 16860,61 гривень, разом 45419,60 гривень. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] одержувала та використовувала за цільовим призначенням кредитні кошти, про що свідчить виписка по рахунку та розрахунки заборгованості, втім, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим, допустила виникнення заборгованості по кредиту, яка станом на 22.05.2025 року становить 45419,60 грн., яка складається з заборгованості за наданим кредитом у розмірі 28558,79 гривень та заборгованості за процентами у розмірі 16860,81 гривня. Станом на день розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за цим договором, як і не спростовано доводів позивача щодо проведеного розрахунку заборгованості позивача, зазначеного у позовній заяві. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним № АВН0СТ155101195685 від 22.10.2021 року, та те, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів та не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 45419,60 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., який суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved