Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Горінчівської сільської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та встановлення порядку спілкування з онуками. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що її син [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу народилися діти (онуки): [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хустського районного суду від 05.12.2023 шлюб між її сином та невісткою розірвано. [PERSON] змінила місце проживання дітей і стала проживати з дітьми у своїх батьків. Після цього майже припинилося її спілкування з онуками, яких вона любить та бажає з ними спілкуватися. З відповідачкою у позасудовому порядку вирішити дане питання не можливо, вона відмовляється з нею говорити та заборонила онукам спілкуватися з нею навіть по телефону. Її син підтримує бажання спілкуватися з онуками, але проживає за кордоном та не може вплинути на дану ситуацію. Посилаючись на викладене позивач просить суд: 1) зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди в зустрічах та спілкуванні з онуками; 2) визначити їй наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні онуків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , забирати онуків за місцем її проживання в с.Копашнево з ночівлею кожну першу та третю суботу місяця з 11 год. суботи до 13 год. неділі, на релігійні свята, на час канікул в школі не менше одного місяця літніх канікул та одного тижня зимніх канікул. У відзиві на позов відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов`язання не чинити перешкоди в зустрічах та спілкуванні з онуками; позовні вимоги про встановлення порядку спілкування з онуками залишає на розсуд суду. Вказує, що з часу зміни місця проживання баба взагалі не проявляла інтересів до своїх онуків, приїжджала до них всього один раз. Матеріали справи не містять жодних доказів створення відповідачем перешкод у спілкуванні онуків щ бабою. Відповідач не здійснює ніяких перепон, діти самі не бажають зустрічатися з бабою. Також вимог позивача належним чином не конкретизовані. Позивачем не вказано які саме релігійній свята має на увазі. Термін не менше одного місяця літніх канікул та одного тижня зимніх канікул є занадто збільшеним. Строк проживання дітей за місцем проживання з баби не повинен перевищувати 10 днів у літній період та 3 дні в зимовий період. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Вказує, що позивач є бабусею дітей. Діти тривалий час проживали з нею. Потім переїхали і наразі проживають з іншою бабусею. Їй створюються перешкоди у спілкуванні з онуками, у позасудовому порядку це питання не вирішити. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов. Вказує, що вона дітей ростила з народження. Водила у садок. Діти би йшли до неї, але їх не пускають. Забороняють навіть по телефону говорити. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] підтримала висновок органу опіки та піклування. Вказує, що здійснювався виїзд за місцем проживання дітей, вони усім забезпечені. Школу діти відвідують регулярно. Під час бесіди діти ствердили, що не бажають відвідувати бабусю. Проти зустрічей не заперечують, але лише на певний час. Відповідач також не заперечує проти зустрічей дітей з бабусею, але лише якщо вони того забажають. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що з 17 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4), який розірвано рішенням Хустського районного суду від 11.12.2024 (а.с.5). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6, 7). Позивач у справі є матір`ю [PERSON] , що визнається та не заперечується учасниками справи. Рішенням Хустського районного суду від 04.12.2023 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3000 грн. щомісячно (а.с.41, 42). Дане рішення суду набрало законної сили 04.01.2024. Згідно розрахунку державного виконавця [PERSON], має заборгованість по сплаті аліментів на дітей у розмірі 126 000 грн (а.с.44). Згідно довідки в.о. начальника служби у справах дітей Горінчівської сільської ради з дитиною [PERSON] , [INFO] , проведено бесіду щодо його бажання бачитися з бабусею, гостювати у неї. Він повідомив, що не любить її, спілкуватися не хоче. За місцем проживання бабусі проживати та відвідувати її не хоче. Сказав, що не проти того, щоб бабуся приїжджала їх провідувати. Бесіду проведено у присутності фахівця із соціальної роботи (а.с.49). Згідно довідки в.о. начальника служби у справах дітей Горінчівської сільської ради з дитиною [PERSON] , [INFO] , проведено бесіду щодо її бажання бачитися з бабусею, гостювати у неї. Дівчина не виявляє бажання спілкуватися з бабусею. Не хоче її провідувати, гостювати у неї. Дівчина також повідомила, що [PERSON] провідувала їх лише один раз з того часу як вони переїхали у с.Березово. [PERSON] не заперечує проти того щоб бабуся провідувала їх за місцем теперішнього проживання. Бесіду проведено у присутності фахівця із соціальної роботи (а.с.50). Згідно з висновком органу опіки та піклування Горінчівської сільської ради затвердженого рішенням ВК Горінчівської сільської ради від 27 жовтня 2025 року ООП вважає доцільним встановити наступний спосіб участі позивача у вихованні онуків та спілкуванні з ними: - За попередньою домовленістю сторін та за наявності бажання самих дітей побачення у будь-який день тижня, тривалістю яку діти вважатимуть достатньою, але якщо це не перешкоджає навчальному процесу, враховуючи стан здоров`я дітей, на нейтральній території у присутності відповідачки або громадян [PERSON] чи [PERSON] (батьків відповідачки); - На релігійні свята за попередньою домовленістю сторін та за згодою дітей, враховуючи стан здоров`я дітей, тривалістю, яку діти вважатимуть достатньою, на нейтральній території та у присутності відповідачки або громадян [PERSON] чи [PERSON] (батьків відповідачки); - На час літніх та зимових канікул за попередньою домовленістю сторін та за згодою дітей, враховуючи стан здоров`я дітей, побачення на нейтральній території тривалістю, яку діти вважатимуть достатньою, у присутності відповідачки або громадян [PERSON] чи [PERSON] (батьків відповідачки); - Відвідини дітьми позивачки за місцем її проживання з ночівлею за попередньою домовленістю сторін, враховуючи стан здоров`я дітей, якщо це не перешкоджає навчальному процесу, але лише тоді, коли діти того забажають. У висновку зазначено, що під час бесіди з дітьми встановлено, що вони не мають прихильності до бабусі, відвідувати її та тимчасово проживати з нею не хочуть. Загалом діти не проти спілкування з бабусею, але тільки у присутності матері або бабусі [PERSON] , не проти зустрічей на нейтральній території. У судовому засіданні у присутності психолога було з`ясовано думку неповнолітньої [PERSON] , яка ствердила, що зараз живуть у бабусі у с.Березово. Мама за кордоном, батько теж. У школі у них усе добре. Відносини з іншою бабусею не дуже. Не хоче з нею спілкуватися чи їхати до неї у село. Колись вони жили у неї, і бабуся дуже недолюблювала маму, кричала. Вона навіть по телефону не нормально спілкується. У судовому засіданні у присутності психолога було з`ясовано думку неповнолітнього [PERSON] , який ствердив, що не хоче спілкуватися з бабусею чи приїжджати до неї. Колись вони жиле з нею і вона звинувачувала їх, що вкрали гроші. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20). При цьому у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, що: «Для врахування балансу інтересів у цій справі Верховний Суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини дає Верховному Суду підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом». Подібні за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. У даній справі, спір стосується прав баби на спілкування зі своїми онуками та встановлення графіка спілкування з онуками без присутності матері. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У даному випадку суд вважає доречним покликання відповідача у відзиві на позов на те, що нею не створюється жодних перешкод у спілкування позивачки з онуками, оскільки діти самі цього не бажають. Вказана обставина встановлена як висновком органу опіки та піклування, так і поясненнями дітей наданими у судовому засіданні. А отже у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з онуками слід відмовити у зв`язку з відсутністю порушення прав позивача відповідачем. Водночас суд вважає, що [PERSON] (баба) має право спілкуватися зі своїми онуками у силу положень статті 257 СК України. Вирішуючи питання про графік спілкування позивача з онуками, суди враховує, що наявні певні неприязні відносини між бабою та дітьми, які категорично відмовляються приїжджати до місця проживання позивача та ночувати там, та погодилися лише на зустрічі на нейтральній території і лише у присутності їх матері чи бабусі [PERSON] . Відтак, врахувавши інтереси малолітніх дітей та конкретні обставини цієї справи, суд вважає, що слід встановити такий порядок спілкування позивачки з онуками: кожну першу та третю суботу місяця з 11 год. до 15 год., але якщо це не перешкоджає навчальному процесу, враховуючи стан здоров`я дітей, на нейтральній території у присутності відповідачки або громадян [PERSON] , та за бажанням дітей. На думку сулу такий порядок спілкування забезпечить якнайкращі інтереси дітей та зможе допомогти налагодити встановленню контактів та зв`язку бабусі з онуками. Щодо вимог про встановлення способу спілкування на релігійні свята та під час канікул, то суд вважає доречним посилання відповідача у відзиві на те, що позивачем не конкретизовано на які саме релігійні свята вона просить встановити порядок спілкування з онуками. Окрім того суд враховує позицію дітей, які категорично відмовляються відвідувати бабусю та тимчасово (у тому числі й на релігійні свята чи під час канікул) проживати з нею. А отже такі вимоги позивача, з урахуванням обставин справи, не можуть бути задоволені у спосіб визначений позивачем, позаяк це не відповідатиме найкращим інтересам дітей. Відтак у таких вимогах слід відмовити. Крім того, суд наголошує про те, що позивач не позбавлена можливості у разі зміни вищевказаних обставин, які мають істотне значення у справі, вирішити питання про зміну порядку та способу участі у вихованні онуків. Відтак, на думку суду пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial