Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

10 вересня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Просить суд стягнути звідповідача на її користь аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення 23 річного віку за умови продовження нею навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач по справі є її батьком. З 01 вересня 2024 року вона навчається на денній формі навчання на бюджетній основі у Черкаському національному університеті ім. Богдана Хмельницького на факультеті Психологія. Дата закінчення навчання 30.06.2028. Вказує, що у зв`язку з навчанням вона не має змоги працювати та отримувати самостійний дохід. Коштів, які вона отримує як ВПО в розмірі 1168,20 грн. стипендія та соціальна допомога в розмірі 2000 грн. не вистачає на належний рівень життя, оскільки вона змушена оплачувати за гуртожиток, проїзд на навчання, підручники та харчування. Батько [PERSON] добровільної участі в її утриманні не приймає, тому вона змушена звернутися до суду з указаним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2025 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач частково визнає позовні вимоги в розмірі 1/12 частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Просить суд врахувати, що його матеріальне становище є незадовільним, що підтверджується довідками форми ОК-5 та ОК-7, які були сформовані Пенсійним фондом України, які свідчать про отримання ним мінімальної заробітної плати у розмірі 8300, 00 грн. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Іванов Г.Ю. зазначив, що отримання позивачем соціальної допомоги не охоплює витрат, пов`язаних із її навчанням у вищому навчальному закладі, оплатою проїзду, проживання, харчування, придбанням навчальних матеріалів та інших необхідних витрат, які є невід`ємними під час здобуття освіти. Її розмір також не забезпечує прожитковий мінімум для працездатної особи, встановлений державою, і не може компенсувати відсутність фінансової участі одного з батьків, передбаченої ст. 199 СК України. Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Іванова Г.Ю. надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Рясний В.Д. в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції частково визнав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/12 частини. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 27 від 09.09.2025 року, виданої Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького [PERSON] навчається в університеті на другому курсі психологічного факультету на денній формі навчання. Термін навчання 3 роки 10 місяців. Дата закінчення навчання 30.06.2028. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1ст. 183 СК України при винесенні рішення частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд враховує вартість навчання, навчального обладнання та матеріалів, харчування, послуг проїзду пасажирського транспорту та інші витрати, які позивач сплачує при навчанні дитини. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 ''Про застосування судами окремих нормСімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' від 15.05.2006, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує вісімнадцять, але є меншим двадцяти трьох років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд вказує, що законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім дочці, сину витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом. Тобто конструкцією ст. 199 СК України передбачено саме можливість батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років. Так відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19). У розділі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, та відповідно до довідок про його доходи має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки, що продовжує навчання. Також судом встановлено, що [PERSON] ще не виповнилося 23 роки, вона навчається у вищому навчальному закладі, тому несе витрати принаймі на проживання у гуртожитку, проїзд до навчального закладу та харчування, які є природніми потребами та такі витрати не потребують доведення. Крім того, на переконання суду, отримання Позивачкою щомісячної державної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 3000 грн не може бути розцінене як стабільний дохід чи як достатнє джерело існування. Зазначена виплата має цільовий соціальний характер, спрямований виключно на часткове покриття базових потреб особи, пов`язаних із вимушеним переселенням та забезпеченням мінімальних умов проживання. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Між тим, позивач звертаючись до суду з позовом, позивач не зазначає та не надає суду докази щодо виконання обов"язку утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, іншим із батьків та просить суд стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, відсутність у нього на утриманні інших осіб, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови продовження нею навчання. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки це рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial