Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором №223420-КС-001 про надання кредиту від 17.02.2022 у сумі 13116.71 грн., з яких: 5000.00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 7366.71 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 750.00 грн. - сума прострочених платежів за комісією та понесені судові витрати у сумі 2422,40 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 17.02.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір №223420-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 17.02.2022 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №223420-КС-001 про надання кредиту. 17.02.2022 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №223420-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-7773 на номер телефону [NUMBER] . Таким чином, 17.02.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір №223420-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає кошти у розмірі 5000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Оскільки [PERSON] станом на 30.10.2025 не погашає боргові зобов`язання за Договором №223420-КС-001 в сумі 13116.71 грн., що складаються з: прострочених платежів по тілу кредиту 5000.00 грн.; прострочених платежів по процентах - 7366.71 грн.; прострочених платежів за комісією - 750.00 грн., тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Про проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином рекомендованим повідомленням вих. №R067042854058, яке повернулося із відміткою «вручено 26.11.2025» (а.с.64). Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без його участі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи, витребування доказів (а.с.8 на зворотній стороні). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.53-55), витребування доказів (а.с.57-58), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії договору №223420-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит, електронна форма), пропозиції (оферти) укласти договір, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір (а.с.11-16) судом встановлено, що 17.02.2022 ТОВ «Бізнес позика» надало [PERSON] кредит у сумі 5000 грн., строк кредитування 24 тижні. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту складає - 11040.00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 3671.06 процентів. Із копії підтверджень щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с.17) судом встановлено, що на картковий рахунок № [NUMBER] [PERSON] . ТОВ «Бізнес позика» 17.02.2022 перераховано 5000 грн. кредиту. Із копії візуальної форми послідовності дій клієнта (а.с.18) судом встановлено, що ТОВ «Бізнес позика» сформовано послідовність дій товариства та клієнта в ІТС. Із копії паспорта споживчого кредиту (а.с.19-20) судом встановлено, що ТОВ «Бізнес позика» надало [PERSON] кредит у сумі 5000 грн., строком на 24 тижні, безготівковим шляхом, протягом трьох робочих днів. Із копії розрахунку заборгованості за кредитом у гривні (а.с.21-30) судом встановлено, що станом на 30.10.2025 [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» у сумі 13116.71 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 7366.71грн. - заборгованість по відсотках; 750.00 грн. - заборгованість по комісії. Із копії анкети клієнта від 30.10.2025 (а.с.31) судом встановлено, що [PERSON] 17.02.2022 надано ТОВ «Бізнес позика» кредит у сумі 5000 грн. Із копії довідки про стан заборгованості (а.с.32) судом встановлено, що станом на 30.10.2025 [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Бізнес позика» у сумі 13116.71 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 7366.71 грн. - заборгованість по відсотках; 750 грн. - заборгованість по комісії. Із витребуваної судом інформації з АТ КБ «Приват Банк» вхід. №20.1.0.0.0/7-251125/31134-БТ від 26.11.2025 (а.с.66-69) судом встановлено, що 17.02.2022 зараховано відповідачу перекази на карту у сумі 5000,00 грн. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредити) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що кредитний договір укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 75/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять розрахунки заборгованості за кредитним договором та виписки з особового рахунка, в яких зазначено про те, що тіло кредиту за договором від 17.02.2022 складає 5000,00 грн., а також підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів та виписку про рух коштів по рахунку у сумі 5000 грн. Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів у сумі 5000,00 грн. 17 лютого 2022 року. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 13116.71 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №17460 від 11.11.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 грн., а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача понесених судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved