Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

17 жовтня 2025 року, представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 серпня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір №00-9890651 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за яким товариство надало, а позичальник отримав кредит у розмірі 9200,00 грн. На виконання умов кредитного договору, 05 серпня 2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] , що є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів відповідачу. Всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 18016,00 грн., яка складається з наступного: 9200,00 грн - заборгованість по кредиту, 8816,00 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 20.01.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» передає ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. До позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач за захистом своїх прав звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9890651 від 05 серпня 2024 року в сумі 18016,00 грн., яка складається із: 9200,00 грн. - суми заборгованості за основною сумою боргу; 8816,00 грн. - суми заборгованості за відсотками, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2025року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 05 грудня 2025 року на виконання ухвали суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла витребувана судом інформація. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судове засідання призначене 18 листопада 2025 року о 08-30 год. та 11 грудня 2025 року о 08-50 год. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення кореспонденції за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надавав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1-2ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). За ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступленням права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)(стаття 1077ЦК України). Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9890651. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер моб.телефону відповідача, про що свідчить п. 9 Договору, реквізити та підпис сторін. Згідно з п. 1.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки передбачені договором. Відповідно до п. 1.2 договору сторони погодили: суму ліміту кредитної лінії - 8000, тип кредиту - кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Пунктом 1.3 договору передбачено, що строк дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 31 липня 2025 року згідно з умовами п. 3.5 цього договору. Відповідно до п. 1.4 договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 20 серпня 2024 року, на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та дата сплати комісії зазначаються у графіку платежів, які містяться в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною. В п. 1.5 договору визначено тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п. 1.5.1. договору стандартна процентна ставка складає 1,45% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеної в п. 1.3. цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки). Згідно з п. 1.5.2 договору знижена процентна ставка становить 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умовами сплати процентів не пізніше наступного дня першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п. 1.4 договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом. Відповідно до п. 1.5.3 договору у разі здійснення позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів визначеною п. 1.4 договору, до позичальника як учасника програми лояльності застосовується індивідуальна (знижена процентна ставка) на стандартну процентну ставку, яка зазначена у п. 1.5.2 цього договору. У випадку невиконання позичальником умов для отримання від кредитодавця індивідуальної знижки (застосування зниженої процентної ставки) за користування кредитом для позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.5.1 цього договору. Згідно з п. 1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00 % від суми кредиту, що складає 1200,00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.5 договору. Відповідно до п. 1.7.1 договору денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії дорівнює 1,5 % та розраховується в процентах за формулою: денна процентна ставка = (загальні витрати за кредитом/загальний розмір кредиту) /t (строк кредитування у днях) х 100% = (42960,00/8000,00)/360х100. Згідно з п. 1.8 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладення договору становить 11985,72 %. Відповідно до п. 1.9 договору орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладення договору становить 50960,00 грн. Додатком № 1 до договору є графік платежів, відповідно до якого дата платежу з 05 серпня 2024 року по 31 липня 2025 року, визначено щомісячні платежі. Вказані умови погоджені сторонами, узгоджуються і з паспортом споживчого кредиту. Такі умови кредиту доведені до відома споживача та узгоджені сторонами. Кредитний договір та додаток підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 02754. [PERSON] пройшов ідентифікацію, що підтверджується відповідно довідкою. Згідно з довідкою про ідентифікацію наданою ТОВ «Макс Кредит» підтверджено, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір 00-9890651 від 05.08.2024 ідентифікований ТОВ «Макс Кредит» шляхом відправлення на номер телефону [NUMBER] одноразового ідентифікатора 02754 05.08.2024 16:25:07. В договорі в п. 9 реквізити сторін, позичальником вказано - [PERSON] , його ідентифікаційний номер, паспортні дані, адреса місця проживання, мобільний телефон. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд дійшов до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. 20 січня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9890651 від 05 серпня 2024 року в сумі 18016,00 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року. Згідно з платіжною інструкцією від 31 січня 2025 року №2 ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснило часткову оплату в сумі 1306420,54 грн. за відступлення прав вимог згідно Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року. Згідно з платіжною інструкцією від 27 січня 2025 року №1 ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснило часткову оплату в сумі 400000,00 грн. за відступлення прав вимог згідно Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року. ТОВ «ФК «Ейс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору №00-9890651 від 05 серпня 2024 року в сумі 18016,00 грн., а відповідач прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак останній в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту. ТОВ «ФК «Ейс» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача, за кредитним договором №00-9890651 від 05 серпня 2024 року. Отже, ТОВ «ФК «Ейс», як новий кредитор, набуло право вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором №00-9890651 від 05 серпня 2024 року у відповідних сумах, які підтверджуються наявними у матеріалах справи документами. Заборгованість за кредитним договором № 00-9890651 від 05 серпня 2024 року в сумі 18016,00 грн., яка складається з наступного: 9200,00 грн - заборгованість по кредиту, 8816,00 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. На виконання умов кредитного договору, 05 серпня 2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] відповідача, що інформаційною довідкою з додатком. 05 грудня 2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду повідомив, що на ім`я [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] до карткового рахунку [NUMBER] валюта UAH. 05 серпня 2024 року на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано 8000,00 грн. ТОВ «Макс Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Відтак вказані докази, а саме інформаційна довідка з додатком та витребувана судом інформація про здійснення успішного переказу є достатнім доказом виконання ТОВ «Макс Кредит» зобов`язання за договором щодо надання відповідачу кредиту. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання відповідачем на користь первісного кредитора матеріали справи не містять. Згідно з п. 1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00 % від суми кредиту, що складає 1200,00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.5 договору. За умовами кредитного договору № 00-9890651 від 05 серпня 2024 року [PERSON] отримав кредитні кошти, у спосіб передбачений кредитним договором, користувався ними, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в заявленій представником позивача сумі 9200 грн. Крім стягнення заборгованості за тілом кредиту, позивач заявив також вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами. За умовами кредитного договору № 00-9890651 від 05 серпня 2024 року встановлена процентна ставка фіксована 1,45 % за кожний день користування кредитом, строк кредитування 360 календарних днів, до 31 липня 2025 року. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Позивач просить стягнути відсотки за кредитним договором № 00-9890651 від 05 серпня 2024 року в сумі 8816,00 грн. (розраховані в межах строку кредитування), а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками в заявленій сумі 8816,00 грн. Проаналізувавши умови кредитного договору, суд дійшов до висновку, що ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав первісний кредитор, тобто за кредитним договором № 00-9890651 від 05 серпня 2024 року в сумі 18016,00 грн., яка складається з: 9200,00 грн - заборгованості за кредитом, 8816,00 грн. - заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Судові витрати, згідно зі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин 1-2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду наступні докази. Договір про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року укладений між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ ФК «Ейс», додаткова угоду від 11 вересня 2025 року, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, згідно з яким встановлено та погоджено вартість адвокатських послуг, акт прийому-передачі наданих послуг. Згідно з Актом прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року вартість послуг наданих у суді першої інстанції адвокатом становить 7000 грн. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), суд дійшов до висновку, що сума правничої допомоги, яка підлягає стягненню з відповідач на користь позивача підлягає зменшенню до 2000 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Outcome: partial