Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Суть справи. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що останні зробили реконструкцію будинку, однак не сплатили передбачений законом обов`язковий пайовий внесок до бюджету міста. У зв`язку з цим, позивач був вимушений звернутися до суду за захистом прав, у спосіб який, шляхом стягнення з відповідачів у рівний частинах безпідставно збереженого обов`язкового пайового внеску та грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання. Рух справи. 02.09.2025 визначено головуючого суддю. 05.09.2025 надано запит до ГІОЦ/КМДА. 17.09.2025 отримано відповідь з ГІОЦ/КМДА. 22.09.2025 відкрито загальне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 09.10.2025. 06.10.2025 надійшов відзив /а.с. 99 -108/. 07.10.2025 надійшов відзив /а.с. 163 - 172/. 09.10.2025 підготовче засідання відкладено на 22.10.2025 за клопотанням представника позивача. 16.10.2025 надійшов відзив /а.с. 178 - 182/. 22.10.2025 надані заперечення на відзив /а.с. 195 - 205/. 22.10.2025 підготовче провадження закрито, судовий розгляд призначено на 18.11.2025. 18.11.2025 судове засідання не відбулось із технічних причин. 01.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 16.12.2025 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. Представник позивача вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених в позові та заявах по суті справи. Представник зазначила про те, що при здійсненні реконструкції будинку, для отримання дозвільних документів та в подальшому документів про введення об`єкту в експлуатацію, відповідачі не зазначали про те, що відповідний об`єкт є навчальним закладом, і оскільки такі дані відсутні в офіційних дозвільних документах стосовно реконструкції об`єкту нерухомості, підстави вважати, що об`єкт нерухомості є фактичним навчальним закладом не мають місця. Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав зазначених у заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачі є власниками об`єктів будівництва, а саме комплекту реконструйованих будівель, в яких здійснює свою діяльність приватний навчальний заклад загальної середньої освіти, засновником якого є відповідач [PERSON] . Таким чином, при отриманні дозвільних документів на реконструкцію та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, відповідачі не повинні були сплачувати пайового внеску, оскільки у таких будівлях функціонував та функціонує навчальний заклад, у зв`язку з чим відповідно до законодавства відповідачі звільнені від сплати. Крім того, враховуючи те, що навчальний заклад отримав ліцензію на здійснення діяльності задовго до того як була розпочата реконструкція об`єкту, позивач як структурний підрозділ Київської міської ради, повинен був бути обізнаним із тим, що у будинках відповідачів функціонує приватний навчальний заклад, оскільки сам Київська міська рада видавала відповідні ліцензії. В свою чергу, за таких обставин у відповідачів були відсутні підстави вважати, що з боку структурного підрозділу Київської міської ради, можуть мати місце будь які претензії щодо пайового внеску. Крім того, позивач не надав обґрунтувань необхідності зміни цільового призначення земель на яких розташовані будинки відповідачів. Встановлені обставини. 08.12.2017 відповідачем [PERSON] засновано приватний заклад «Ліцей» «Клевер Скул», місцезнаходження: м. Київ, вул. Іжевська, 15- А, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формуваньз основним видом діяльності 85.31 - загальна середня освіта /а.с. 113-118/. 19.02.2018 розпорядженням Київської міської ради № 244 приватному закладу «Ліцей» «Клевер Скул» видано ліцензію на право провадження освітньої діяльності у сфері загальної середньої освіти за адресою: м. Київ, вул. Іжевська, 15- А /а.с. 138/. Згідно звітів Форми № 83-РВК, про чисельність та склад педагогічних працівників закладів загальної середньої освіти зазначений навчальний заклад здійснює свою діяльність з часу отримання ліцензії /а.с. 109 -112, 119 - 135/. 15.06.2020 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві зареєстрував повідомлення про початок будівельних робіт № КВ 061201670594 за адресою: вул. Іжевська, буд. 15-А, Київ. 03.07.2020 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державнаадміністрація) зареєстрував декларацію про готовність до експлуатації об`єкта № КВ141201850180 за адресою: вул. Іжевська, буд. 15-А, Київ. Відповідно до вказаної декларації, об`єктом є реконструкція приміщень житловогобудинку (літ. Ж) та приміщень господарської будівлі (літ. Д), замовниками - відповідачі. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на момент здійснення та завершення реконструкції власниками приміщень житлового будинку літ. «Ж» та приміщень господарської будівлі літ. «Д» є відповідачі /а.с. 23- 43/. Рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (далі - Порядок). Рішенням Київської міської ради «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва» від 19.12.2019 № 460/8033 Порядок було приведено у відповідність до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-IX (далі -Закон), та викладено у новій редакції. Пунктом 3.1 Порядку передбачено, що пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету міста Києва, крім випадків, передбачених законами України та цим Порядком. Замовник - фізична або юридична особа, яка здійснює, має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (будинків, будівель, споруд, їх комплексів абочастин) (абз. 1 п. 2.1 Порядку). Згідно розрахунку обсягу пайової участі (внеску) у створенні і розвитку соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури м. Києва, наданої позивачем, відповідачі у зв`язку з реконструкцією будинку, повинні сплатити 140342 грн. 84 коп., оскільки відповідачами не було сплачено відповідий внесок при реконструкції будинку /а.с. 37/. Мотиви суду при ухваленні рішення та положення застосованого закону. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва. Згідно п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку. Дії, спрямовані на виконання функцій замовника будівництва, може виконувати особа, якій доручено вчинення дій з виконання підготовчих та/або будівельних робіт на підставі та у межах, встановлених договором доручення; Абзацом 2 пункту 4.1 Порядку зазначено, що замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва/реконструкції об`єкта звернутися до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент економіки та інвестицій) із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва/реконструкції. Департамент протягом 15 робочих днів з дня отримання документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Відповідно до пп. 3 п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень», закону замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Верховний Суд у постанові від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21 зазначає, що передбачений «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги пп. 3, 4 абз. 2 п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21, від 25.05.2024 у справі № 915/149/23, від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19. Пунктом 3.4. Порядку передбачено, що Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової участі та укладання, зміну та розірвання договорів про пайову участь (з урахуванням особливостей інших положень цього Порядку). Відповідно до пп. 5.45 п. 5 Положення про Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 02.03.2023 № 6025/6066 Департамент економіки та інвестицій відповідно до покладених на нього завдань виконує такі функції, зокрема, готує договори про пайову участь фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста та оформлює розрахунки розмірів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста. Підпунктом 4 абзацу 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.11 Загальних положень Порядку № 461 датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Абзацом 2 п. 4.3. Порядку передбачено, що прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати. Відповідно до абз. 4 пп 2 абз. 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-IX (далі- Закон) пайова участь не сплачується у разі будівництва будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення. Абзацом 3 пункту 4.2 Порядку, що затверджений рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 №411/1415 (у редакції, що діяла на момент введення об`єкта будівництва вексплуатацію) встановлено, що до пайової участі у розвитку інфраструктури незалучаються замовники у разі нового будівництва та/або реконструкції на території м. Києва будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури іспорту, медичного і оздоровчого призначення (вид таких будівель визначається відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд на рівні підкласу). Таким чином, вищезазначені норми звільняють від сплати пайової участі конкретні види об`єктів будівництва. Статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до п. 5.3.5 Порядку у разі, якщо відповідно до п. 4.2 цього Порядку замовникне залучається до пайової участі, він повинендо введення об`єкта в експлуатацію письмово звернутисядо Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з наданням документів, передбачених підпунктами 5.1.1, 5.1.2 цього Порядку, та документів, що підтверджують належність об`єкта до відповідного підпункту пункту 4.2. Протягом 10 (десяти) робочих днів з дати реєстрації такого звернення Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядає його та за результатами розгляду надає довідку про відсутність зобов`язання замовника по сплаті пайової участі за відповідним об`єктом або обґрунтовано відмовляє в наданні такої довідки. Верховний Суд у постанові від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог пп. 3 абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справиїх обґрунтованості. Відповідно до п. 4 ПКМУ від 30.12.2015 № 1187 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження освітньої діяльності» (далі також - Постанова № 1187) до здобувачів ліцензій (ліцензіатів) на провадження освітньої діяльності на рівні повної загальної середньої освіти (початковому, базовому середньому, профільному середньому) належать, зокрема, юридичні особипублічного чи приватного права, основним видом діяльності яких статутом визначена освітня діяльність на рівні (рівнях) повної загальної середньої освіти (після отримання ліцензії набувають статусу закладу загальної середньої освіти. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 45 Закону України «Про повну загальну середню освіту», органами ліцензування у сфері загальної середньої освіти є органи виконавчої влади, визначені Кабінетом Міністрів України. Рішення про видачу закладу освіти ліцензії приймаються органами ліцензування за місцем провадження освітньої діяльності окремо за кожним рівнем повної загальної середньої освіти із зазначенням місця (місць) провадження освітньої діяльності. Як зазначено вище Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19.02.2018 № 244«Про видачу Приватному закладу «Ліцей «Клевер Скул» (ідентифікаційний код 41793230, місцезнаходження 02131 м. Київ, вул. Іжевська, 15- А було видано ліцензію на право провадження освітньої діяльності у сфері загальної середньої освіти (базової середньої освіти). Зі змісту згаданого вище Розпорядження вбачається, що ліцензія була видана відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Ліцензійних умов провадження освітньої діяльності закладів освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1187, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.06.2016 № 406 «Про ліцензування освітньої діяльності у сферах загальної середньої освіти та дошкільної освіти у місті Києві». Зокрема, відповідно до визначеного Постановою № 1187 переліку документів, які подає здобувач ліцензії для започаткування провадження освітньої діяльності, здобувач ліцензії разом із заявою про отримання ліцензії має подати:копію положення про філію закладу загальної середньої освіти, основним видом діяльності якої є освітня діяльність /структурного підрозділу (у разі наявності); письмове зобов`язання (у довільній формі) щодо виконання кадрового, матеріально-технічного, навчально-методичного забезпечення освітньої діяльності закладу освіти, необхідного для досягнення здобувачами освіти результатів навчання, передбачених відповідним державним стандартом певного рівня повної загальної середньої освіти (та стандартом спеціалізованої освіти для закладів спеціалізованої освіти), забезпечення безпеки життєдіяльності та охорони праці;письмове зобов`язання (у довільній формі) щодо забезпечення безперешкодного доступу до будівель, споруд, приміщень закладу освіти для дітей з інвалідністю та інших маломобільних груп населення із зазначенням строків виконання або копію (копії) документа (документів), який (які) підтверджує (підтверджують) забезпечення безперешкодного доступу до будівель, приміщень закладу освіти дітей з інвалідністю та інших маломобільних груп населення та ін. документи. Позивач зазначає, що оскільки початок реконструкції будинку відповідача мав місце у 2020 році останні повинні були на підставі пп. 3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону та абз. 2 п. 4.1, пп. 3.4 Порядку звернутись до Департаменту економіки та інвестицій із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після 26.08.2020. Тобто, на відповідачів було покладено обов`язок сплатити пайовий внесок до дати реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, проте останні ввели об`єкти будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі, що свідчить про порушенням ними пп. 4 абз. 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону. Разом з тим, суд не може погодитися з доводами позивача, оскільки як зазначено вище, на час здійснення реконструкції будинку за адресою [ADDRESS] в останньому відповідно до виданої Київською міською радою ліцензії, у встановленому законом порядку, протягом двох років функціонував навчальний заклад. Доводи представника позивача про те, що попередньо згідно документації вказана адреса декларувалася, як житловий будинок, а також те, що для здійснення реконструкції будівлі, відповідачами були подані документи також із позначкою житлові будинки з відповідним кодом, не спростовують того факту, що за вказаною адресою функціонує навчальний заклад і функціонував за довго до того, того як будівля була реконструйована. Крім того, зазначене підтверджується відповідними звітами, зазначеними вище, наявністю діючої ліцензії закладу за відповідною адресою, а тому доводи представника позивача про те, що відповідачами не доведено, що за адресою: м. Київ, вул. Іжевська, 15 - А функціонує навчальний заклад, про що представник зазначила в судовому засіданні, не є спроможними. Також, суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що сам факт розташування та функціонування у будівлі навчального закладу, без внесення відповідних відомостей технічної інвентаризаційної документації, не звільняє відповідачів від обов`язку сплатити пайовий внесок, оскільки такі застереження у законодавстві прямо не передбачені і не змінюють фактичної суті обставин, які дають підстави для звільнення відповідачів від обов`язку по сплаті пайового внеску. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціально-дозвільний принцип, встановлений у ст. 19 Конституції України передбачає зобов`язання органу державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією або ж законами України. Норми Конституції не містять прямої безпосередньої вказівки на можливість багатоваріантної поведінки при здійсненні органами державної влади своїх повноважень. Водночас реалізація окремих повноважень може залежати від оцінки відповідної потреби їх застосування з метою належної реалізації вимог закону. Свобода розсуду є необхідною для здійснення цілого ряду завдань, які мають бути виконані при здійсненні державної влади. Проте однією з вимог до здійснення дискреційних повноважень є вимога до суб`єкта владних повноважень використовувати дискреційні повноваження з метою, з якою воно було надано, зокрема, згідно з відповідним законом. Конституційний Суд України визнає за органом публічної влади право на певні дискреційні повноваження у прийнятті рішень, та застерігає, що «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абз.3пп. 2.4 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 08.06.2016 №3-рп/2016). Верховний Суд виходить з того, що законодавче регулювання не є і не може бути всеосяжним за формою та змістом. Відтак, під час здійснення органом своїх повноважень наявність у нього певної міри розсуду є допустимою та належною. Попри це, межі дискреційних повноважень такого органу не можуть бути неоглядними. Міра такого розсуду повинна бути мінімально достатньою, зокрема, з метою уникнення порушення нормативно-правових приписів та запобіганню зловживання. Дискреційні повноваження- це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному рівні, так і на регіональному, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах. Це надає можливість представникові влади здійснювати вибір варіанта рішення відповідно до власних міркувань, не обмежуючись чітко визначеним варіантом вирішення для конкретної ситуації. Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 9901/396/19, зазначено, що враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці ЄСПЛ, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах». Також у рішенні від 09.01.2013 у справі «Волков проти України» ЄСПЛ, характеризуючи загальні принципи законності втручання, наголосив на тому, що:формулювання «згідно із законом» ... також стосується якості закону, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе (рішення у справі «Копп проти Швейцарії» (Koppv. Switzerland); «якість закону» передбачає, interalia (з лат. «серед інших речей і справ»), що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на конвенційні права особи (рішення у справі «С. Г. та інші проти Болгарії» (C.G. and Othersv. Bulgaria). Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Суд вважає, що позивач як структурний підрозділ Київської міської ради, мав можливість і зобов`язаний був встановити сам факт функціонування ліцензованої діяльності навчального закладу за адресою об`єкту реконструкції, а не обмежуватися неточностями та недоліками, що містяться у технічній документації не впливають на саму суть, тобто фактичне функціонуваннянавчального закладу, за відповідною адресою, яка вказана у ліцензії на здійснення такої діяльності безпосередньо Київською міською радою. В подальшому, вразі встановлення таких недоліків, з метою їх усунення, позивач в разі потреби, міг надати відповідачам вказівки по їх усуненню, оскільки як зазначено вище, на думку суду, такі недоліки не можуть вплинути на відсутність обов`язку у відповідачів по сплаті внеску. На думку суду, такі дії відповідача свідчили про справедливість та виваженість прийнятих рішень і зміцнювали авторитет до органів державної влади. У п. 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» ("Hirvisaari v. Finland", заява № 49684.99 від 27.09.2001, п. 30) ЄСПЛ відзначив, що відповідно до його усталеної прецедентної практики, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, рішення судів і трибуналів повинні належним чином викладати причини, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку надавати аргументи може змінюватися залежно від характеру рішення та має визначатися у світлі обставин справи. Хоча стаття 6 § 1 зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, її не можна розуміти як вимогу детальної відповіді на кожен аргумент. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і відмовляє у задоволенні останніх. Враховуючи те, що судом відмолено у задоволенні основної вимоги про стягнення безпідставно збережених грошових коштів, а вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних є похідними, суд вважає недоцільним детально обґрунтовувати мотиви відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки за таких обставин такі вимоги безумовно задоволенню не піддягають. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати в разі відмови в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed