Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті її бабусі [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] с-ще Октябрське Красногвардійського району Автономна Республіка Крим, тобто на тимчасово окупованій території. Заява обґрунтована тим, що 23\~вересня 2024\~року нею\~від [INFO] отримано\~сповіщення №751\~про те,\~що її\~батько [PERSON] ,\~виконуючи військовий\~обов`язок в\~бою за\~Україну,\~поблизу населеного\~пункту Українськ\~Покровського району\~Донецької області,\~зник безвісти\~22\~вересня 2024\~року. Під час\~оформлення документів\~для отримання\~грошового забезпечення,\~листом військової\~частини [NUMBER] \~від 23\~квітня 2025\~року №1593,\~їй повідомлено,\~що в\~першу чергу\~рівними частками\~нарахування виплат\~за зниклим\~безвісти військовослужбовцем\~може відбуватися\~лише в\~інтересах батьків\~зниклого безвісти\~військовослужбовця.\~Вона являється\~повнолітньою дочкою\~солдата [PERSON] ,\~належить до\~другої черги\~осіб,\~що можуть\~претендувати на\~встановлення виплат,\~у разі\~відсутності представників\~першої черги. Батьками \~ [PERSON] \~є [PERSON] за національністю\~росіянин,\~помер [INFO] ,\~та мати\~-\~ [PERSON] ,\~за національністю\~українка,\~яка померла\~на окупованій\~Російською федерацією\~території с-ще\~Октябрьске,\~Автономної Республіки\~Крим 08\~вересня 2017\~року,\~що підтверджується\~"Свидетельством\~о смерти",\~виданого 12\~вересня 2017\~року "Красногвардейским\~районним отделом\~записи актов\~гражданского состояния\~Департамента записи\~актов гражданского\~состояния Министерства\~юстиции Республики\~Крым".\~ Вказаний документ виданий закладом, який знаходиться на тимчасово окупованій території, особою, яка відповідно до законодавства України не є уповноваженою на вчинення таких дій. Встановлення даного\~факту,\~що має\~юридичне значення,\~необхідне їй,\~як онуці\~ [PERSON] ,\~для державної\~реєстрації її\~смерті та\~отримання свідоцтва\~про смерть. Враховуючи,\~що смерть\~ [PERSON] \~настала на\~окупованій території,\~вважає,\~що для\~проведення державної\~реєстрації смерті\~останньої є\~об`єктивні\~перешкоди,\~в зв`язку\~з чим\~змушена звернутися\~до суду,\~оскільки законом\~не передбачено\~іншого порядку\~встановлення цього\~факту,\~що надасть\~ можливість здійснити державну реєстрацію смерті в державних органах України. Заявник в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності, вимоги заяви підтримала. Представник заінтересованої особи\~в судове засідання не з`явився, надіслав заяву з проханням справу слухати у його відсутність, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується даними рішення Кривоозерського районного суду від 11 грудня 2024 року. За даними листа №1593 від 23 квітня 2025 року, військової частини [NUMBER] встановлено, що згідно норм передбачених Законом №3995-IX, в першу чергу рівними частками нарахування виплат за зниклим безвісти військовослужбовцем може відбуватися лише в інтересах батьків зниклого безвісти військовослужбовця. А оскільки [PERSON] являється повнолітньою дочкою солдату [PERSON] , згідно Закону №3995-ІХ належить до другої черги осіб, що можуть претендувати на встановлення виплат, у разі відсутності представників з першої черги. Згідно даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00053433194 від 04 вересня 2025 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , за національністю росіянин, помер [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 16 вересня 2025 року. [PERSON] , за національністю українка, померла на окупованій Російською федерацією території селища Октябрьске, Автономної Республіки Крим 08 вересня 2017 року, про що підтверджується даними "Свидетельства о смерти", виданого 12 вересня 2017 року "Красногвардейским районним отделом записи актов гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым". Вказаний документ виданий закладом, який знаходиться на тимчасово окупованій території, особою, яка відповідно до законодавства України не є уповноваженою на вчинення таких дій. Положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" - державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно положень п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а у відповідності до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно положень ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. За змістом положень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд встановлює факт смерті за умови підтвердження доказами, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до положень ч.1 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05.30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та продовжує існувати станом на час розгляду справи. Відповідно до положень ст.ст.3,\~8,\~9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно положень ч.3\~ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"\~у редакції, чинній на час розгляду справи, будь-який акт (рішення,документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними не створює правових наслідків,\~крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45) Європейський суд з прав людини обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому Європейський суд з прав людини констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.8\~Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно положень\~ст.55\~Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно положень ч. 1 та п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. За положеннями п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до положень п.п.1,2 ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, оскільки смерть [PERSON] настала [INFO] на\~окупованій Російською\~федерацією території\~селища Октябрьске,\~Автономної Республіки\~Крим, тобто на тимчасово окупованій території України, суд вважає за можливе заяву задовольнити. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просить заявник. Згідно положень п.21 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", заявники щодо справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved