Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати за нею право власності на автомобіль Renaultмодель Traficрік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ,колір білий, тип ТЗ легковий пасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 14 січня 2015 року Центром ДАІ 1412; на грошові внески на рахунках АТ «Укрсиббанк», на рахунках в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та рахунках АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неможливість оформлення спадкових прав. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживав на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . За її заявою 01 листопада 2022 року приватним нотаріусом м. Дніпра Меньшиковою К.С. було відкрито спадкову справу. На момент смерті батька за адресою його реєстрації були також зареєстровані вона та її брат, відповідач у справі [PERSON] , однак фактично батько проживав сам, оскільки вона проживала у м. Слов`янськ Донецької області, а брат з 2021 року проживає у м. Донецьк Донецької області. Таким чином фактичне прийняття спадщини після смерті батька не відбулося. Постановою нотаріуса від 26.10.2024 відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неможливістю установити коло спадкоємців після померлого [INFO] [PERSON] . Тому у зв`язку з відсутністю іншого способу захисту спадкових прав, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися. Згідно поданої до суду заяви,позивач [PERSON] просить проводити розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] засобами поштового зв`язку раніше звертався до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого погодився із позовними вимогами в повному обсязі, зазначивши, що з 2021 року проживає у м. Донецьк Донецької області, що є тимчасово окупованою територією. На момент смерті батька він з ним не проживав, спадщину не приймав та у подальшому не має наміру визнавати право власності на спадкове майно. Розгляд справи просить проводити за його відсутності. Крім того, про день слухання справи повідомлено через оголошення про виклик , за місцем перебування [PERSON] на обліку як ВПО у м. Слов`янськ куди направлено повістку , яка повернулася без вручення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Відповідно до статті 41 Конституції України та частин першої та другої статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9 копія свідоцтва). Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом,звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О. відмовлено у видачі після померлого [INFO] [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неможливістю встановити коло спадкоємців після померлого [INFO] [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (статті 1261-1262 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~частини першої\~статті 1221\~ЦК України\~місцем відкриття\~спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьоїстатті 1268 ЦК Українивикладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що у встановлений частиною першою статті 1270\~ЦК України\~шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач [PERSON] не звертався, спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] заведено на підставі заяви [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22) виснував, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьоїстатті 1268 ЦК Україниє необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК Українине ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До суду в якості доказу як на підставу обґрунтування вимог, стороною позивача надано копія акту про встановлення факту проживання, складеного 26 лютого 2024 року комісією Шахівської сільської ради Донецької області, відповідно до якого комісією встановлено, що [PERSON] з 2015 року по 24 серпня 2022 року дійсно фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , де проживав один та мав підсобне господарство (а.с.18). Отже, оскільки відповідач за місцем відкриття спадщини зареєстрований, проте не проживав на час відкриття спадщини, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , а отже, не набув права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судому постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження№ 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210),від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22). Крім того, як встановлено судом відповідно до відповіді № 1930789 від 24 10 2025 з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з 21 12 2018 , фактичне місце проживання : [ADDRESS] . Згідно з частиною першоюстатті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно витребуваної судом копії спадкової справи № 46/2022, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] звернулась 01 листопада 2022 року лише його донька [PERSON] . Нотаріусом установлено спадкову масу після смерті [PERSON] , яка складається з автомобіля Renault модель Trafic рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ,колір білий, тип ТЗ легковий пасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований 14 січня 2015 року Центром ДАІ 1412; на грошових коштів на рахунках АТ «Укрсиббанк», в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та АТ КБ «Приватбанк». Так, на виконання запитів нотаріуса за повідомленням АТ «УкрСиббанк» віл 02.11.2022, на ім`я [PERSON] в банку відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , залишок коштів на рахунку 3,25 грн.; вкладний рахунок [NUMBER] залишок коштів по рахунку 3\~641,57 грн. Згідно наданої нотаріусу довідки АТ «Перший Український Міжнародний Банк» від 01.11.2022, на ім`я [PERSON] відкрито поточний рахунок [NUMBER] , залишок по рахунку 25\~308,39 грн. АТ КБ «ПриватБанк» 01.11.2022 повідомлено про відкриття на ім`я [PERSON] депозитного рахунку № [NUMBER] , залишок по рахунку 100\~000,00 грн. та повідомлено про наявність карткового рахунку № [NUMBER] , залишок по рахунку 5\~710,89 грн. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частинаперша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відсутністю вимоги, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved