Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Будинок по [ADDRESS] складається із 4 (чотирьох) квартир та розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623, яка приватизована на всіх співвласників будинку відповідно до рішення Рівненської міської ради №3917 від 25.01.2018 року, та належить на праві спільної сумісної власності. Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частці) Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по 1/3 частці) Згідно ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України До особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно ст.ст.364, 367 ЦК України Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Висновком судового експерта Шекеля Ю.В. №170325-1 ЮШ судової земельно-технічної експертизи від26.03.2025 визначено можливі варіанти виділу часток в натурі земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623, за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як власник квартири [ADDRESS] на підставі ст.319, 364 ЦК України та ст.89 ЗК України потребує виділення у натурі своєї частини земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності. Згоди інших співвласників немає, тому звертається до суду. За наведених підстав просить позов задовольнити та виділити частку земельної ділянки зі спільної сумісної власності в натурі. Ухвалою суду від 14.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 02.09.2025 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній власності. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , по 1/2 частці кожного. Будинок по [ADDRESS] складається із 4 (чотирьох) квартир та розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623, яка приватизована на всіх співвласників будинку відповідно до рішення Рівненської міської ради №3917 від 25.01.2018 року, та належить на праві спільної сумісної власності. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по 1/3 частці) Позивачі, як власники квартири [ADDRESS] на підставі ст.319, 364 ЦК України та ст.89 ЗК України потребують виділення у натурі своєї частини земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності. Просять виділити частку земельної ділянки зі спільної сумісної власності в натурі. 02.09.2025 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Будинок по [ADDRESS] складається із 4 (чотирьох) квартир та розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623, яка приватизована на всіх співвласників будику відповідно до рішення Рівненської міської ради №3917 від 25.01.2018 року, та належить на праві спільної сумісної власності. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частці) Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по 1/3 частці) [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] на підставі ст.319, 364 ЦК України та ст.89 ЗК України потребує виділення у натурі своєї частини земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності. Просить виділити частку земельної ділянки зі спільної сумісної власності в натурі. Ухвалою суду від 23.09.2025 року прийнято зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній власності до розгляду, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.09.2025 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній власност до розгляду, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.11.2025 року закрито підготовче провавдження у справі та призначено справу до розгляду. Представник позивача [PERSON] , позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] , та позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] визнали, не заперечують щодо задоволення [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали з мотивів наведених у позовній заяві, просили зустрічний позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] , та позовні вимоги за первісним позовом визнають, не заперечують щодо задоволення [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала з мотивів наведених у позовній заяві, просила зустрічний позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] , та позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] визнає, не заперечує, щодо задоволення В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з"явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (по 1/2 частці) Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по 1/3 частці) Будинок по [ADDRESS] складається із 4 (чотирьох) квартир та розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623. Згідно Рішення Рівненської міської ради №3917 від 25.01.2018 року земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право спільної власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на цю земельну ділянку, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Висновком судового експерта Шекеля Ю.В. №170325-1_ЮШ судової земельно-технічної експертизи від 26.03.2025 запропоновано варіант виділу часток в натурі земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623, за адресою: [ADDRESS] . Судом установлено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623, за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у спільній сумісній власності та надана саме для обслуговування такого будинку, а не квартир окремо. За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні». У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові». Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, серед іншого, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. В статті 118 ЗК України зазначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Відповідно доч.ч.1,2ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а)подружжя; б)членів фермерського господарства, якщо іншене передбачено угодою між ними; в)співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 42 ЗК України у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Тобто стаття 42 ЗК України не передбачає можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. У постанові від 03 червня 2020 року всправі №560/1049/16 Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що «згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання в середині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території,а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія,у разі державної реєстрації таких прав. Тлумачення наведених норм права свідчить про те, що земельна ділянка може надаватися для обслуговування житлового будинку, а не квартири. У зв`язку з цим посилання судів на положення статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України є помилковим і передчасним. Тобто, земельна ділянка може надаватися для обслуговування житлового будинку (цілого), незалежно від кількості співвласників такого будинку. Але лише у разі, якщо будинок розділено на окремі домоволодіння і тоді надання земельної ділянки здійснюється окремо для кожного власника. При цьому окреме домоволодіння повинно мати окрему адресу. Суди не дослідили, чи поділено житловий будинок між власниками квартир, оскільки адреси сторін зазначені, як квартири». Таким чином, земельна ділянка надається для обслуговування житлового будинку (цілого) незалежно від кількості співвласників такого будинку. Якщо будинок розділено на окремі домоволодіння, приватизація земельної ділянки здійснюється вже окремо для кожного. Водночас окреме домоволодіння повинно мати окрему адресу. Однак, якщо адреса одна, а поділ іде лише на квартири, земельна ділянка передається у спільну сумісну або часткову власність. Окремо приватизувати частину земельної ділянки власником квартири неможливо. За відсутності згоди співвласника будинку (власника іншої квартири) на приватизацію земельної ділянки, за певних умов (капітальна стіна між частинами будинку тощо) та наявності висновку про можливість виділення частини будинку в окреме домоволодіння, можливо звернутися до місцевої ради про його узаконення та присвоєння йому окремої адреси. Після цього можна порушувати питання про приватизацію земельної ділянки вже як для окремого будинку (постанова Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі №932/12380/20 (провадження №61-11205св23)). Земельна ділянка з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд функціонально придатна виключно для названих потреб. Тобто, її використання нерозривно пов`язане із житловим будинком та господарськими будівлями, що розташовані в її межах. Якщо будинок, розташований в межах земельної ділянки, не є поділеним, то роздільне використання такої земельної ділянки також є неможливим, оскільки така призначена для обслуговування цілого будинку. Звертаючись з позовом до суду, позивач за первісним та позивачі за зустрічним позовами просили визначити їхню частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та виділити її в натурі. Разом з тим, встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] складається із 4 (чотирьох) квартир, власниками яких є сторони по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623. Земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 5610100000:01:020:0623 рішенням Рівненської міської ради від 25.01.2018 передана власникам квартир: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд у спільну сумісну власність. Відтак, земельна ділянка у цілому передана у спільну сумісну власність усім співвласникам такого будинку. При цьому, передача частини такої земельної ділянки у власність одному із співвласників законом не допускається що, в свою чергу, узгоджується із правовими висновками, викладеним у змісті вищевказаних постанов Верховного Суду. За таких обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed