Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Улипні 2025 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом та з уточненою позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідачам надані послуги з теплопостачання в квартиру по [ADDRESS] ;\~\~за період з 01.10.2016 року по 01.01.2020 року\~\~існує заборгованість в розмірі 25 328,53 грн. Крім того, вважає, що відповідно до\~ст.625 ЦК України\~відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути зі [PERSON] \~заборгованість за\~спожиті послуги\~теплопостачання в\~сумі 8\~442,84\~грн.,\~індекс інфляції\~всумі 2 635,30 грн., 3 % річних у сумі 1 075,76 грн., та з [PERSON] стягнути заборгованість за спожиті послуги теплопостачання в сумі 16 885,69 грн., індекс інфляції в сумі 5 270,61 грн., 3 % річних у сумі 2 151,51 грн. Ухвалою суду від 04.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 01.09.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Салашного М.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у солідарному порядку, у зв`язку із необґрунтованістю, безпідставністю позовних вимог; відмовити ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, нараховані за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року (включно), у зв`язку зі спливом строку загальної позовної давності; відмовити ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у стягненні зі [PERSON] судового збору. Зазначає, що 17.03.2004 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н.П. №989, придбав квартиру [ADDRESS] . 30.10.2013 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/9496/13ц, провадження № 2/554/3526/2013, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток в спільному майні та припинення права спільної власності позов [PERSON] задоволено, виділено частки у приватній спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] наступним чином: за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Припинено право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Рішення Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/9496/13ц, провадження № 2/554/3526/2013 від 30.10.2013 року набрало законної сили 24.12.2014 року. 04.08.2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю. проведено реєстрацію зміни речового права на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/9496/13ц, провадження №2/554/3526/2013, від 30.10.2013 року та змінено в Державному реєстрі речових прав відомості про розмір частки [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] з 1/2 на 2/3. Також проведено реєстрацію зміни речового права на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави у справі № 554/9496/13ц, провадження № 2/554/3526/2013, від 30.10.2013 року та змінено в Державному реєстрі речових прав відомості про розмір частки [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] з 1/2 на 1/3. 03.03.2020 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу про стягнення лише зі [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 29 453,07 грн. за період з 01.10.2016 року по 01.01.2020 року. 24.03.2020 року Октябрським районним судом м. Полтави було задоволено заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення зі [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 29 453,07 грн., які нараховані за період з 21.11.2016 року по 01.01.2020 року, а також суми судового збору у розмірі 210,20 грн. 06.03.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/1847/20 провадження № 2-с/554/29/2024 заяву [PERSON] про скасування судового наказу № 554/1847/20 від 24.03.2020 року задоволено. Судовий наказ № 554/1847/20 від 24.03.2020 року про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» скасовано. 04.03.2024 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу № 554/1847/20 від 24.03.2020 року про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», посилаючись на те, що він не є власником та користувачем квартири [ADDRESS] , його місце проживання не зареєстровано за вказаною адресою. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.03.2024 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , розмір частки 1/3 частина з 09.08.2022 року, а також власником 2/3 частин вказаної квартири є [PERSON] з 04.08.2016 року. Зазначив, що власником квартири він був до 2015 року. Між тим ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», звертаючись 01.07.2025 року до суду із позовною заявою, жодним чином не врахував тієї обставини, що квартира [ADDRESS] перебувала, починаючи з 04.08.2016 року у спільній частковій власності [PERSON] - 2/3 частки та [PERSON] - 1/3 частки. Беручи до уваги те, що відповідачі є співвласниками житлового приміщення з визначеними частками, то з кожного з них підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії відповідно до розміру частки кожного в спільній частковій власності. Окрім цього, [PERSON] заявляє про те, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», звертаючись до суду 01.07.2025 року з позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з жовтня 2016 року по січень 2020 року, заявило вимоги про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання надані в жовтні-грудні 2016 року, а також в січні 2017 року, щодо яких закінчився строк позовної давності. [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 07.02.2024 року та дійсного до 01.03.2026 року та відповідно до Закону України «Про судовий збір» належать до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору (а.с.45-51). 01.09.2025\~року від\~представника відповідача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Салашного М.О.\~надійшла заява\~про застосування\~строку позовної\~давності.\~Вказує,\~що 03.03.2020\~року ПОКВПТГ\~«Полтаватеплоенерго» звернулось\~до Октябрського\~районного суду\~м.\~Полтави із\~заявою про\~видачу судового\~наказу про\~стягнення лише\~із [PERSON] \~заборгованості за\~послуги теплопостачання\~з урахуванням\~індексу інфляції\~та 3%\~річних в\~сумі 29453,07\~грн.\~за період\~з 01.10.2016\~року по\~01.01.2020\~року. Між тим, як видно із зазначеного вище ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу за період з 01.10.2016 року по 01.01.2020 року лише 03.03.2020 року, тобто з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, а саме з 01.10.2016 року і до 03.03.2020 року пройшло всього три роки та п`ять місяців та три дні. Зважаючи на це, у видачі судового наказу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за заявою від 03.03.2020 року мало бути відмовлено відповідно до пункту 5 частини першої статті 165 ЦПК України. Але, 24.03.2020 року Октябрським районним судом м. Полтави було задоволено заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 29453,07 грн., які нараховані за період з 21.11.2016 року по 01.01.2020 року, а також суми судового збору у розмірі 210,20 грн. 06.03.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/1847/20 провадження № 2-с/554/29/2024 заяву [PERSON] про скасування судового наказу № 554/1847/20 від 24.03.2020 року задоволено. Судовий наказ № 554/1847/20 від 24.03.2020 року про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» скасовано. 01.07.2025 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовною заявою про стягнення зі [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання за період як видно із позовної заяви з жовтня 2016 року по січень 2020 року, тобто всього просить стягнути заборгованість, що нарахована за 6 років та один місяць. Між тим, [PERSON] вважає, що вказані вимоги заявлено з пропуском загальної позовної давності тривалістю у три роки щодо частини позовних вимог. Зокрема [PERSON] заявляє про те, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», звертаючись до суду 01.07.2025 з позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з жовтня 2016 року по січень 2020 року, заявило вимоги про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання надані в жовтні-грудні 2016 року, а також січні 2017 року, щодо яких закінчився строк позовної давності. Вказаний період обрахований з урахуванням того, що з 12.03.2020 року до 01.07.2023 року строки позовної давності продовжувалися на строк дії карантину, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, доповнений Законом № 540-IX від 30.03.2020). А з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, внаслідок чого строки позовної давності спочатку були продовжені (Законом № 2120-IX від 15.03.2022), а з 30.01.2024 зупинені (Закону №3450-IX від 08.11.2023) (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) (а.с.67-74). 02.09.2025 року від представника позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Лебедєвої Х.В. надійшли заперечення щодо вимог відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Зазначає, що \~першочергове звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенер" 03.03.2020 року до Октябрського районного суду м.Полтави з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання вплинуло на перебіг строків позовної давності. Факт звернення до суду із заявою про видачу судового наказу 03.03.2020 року, також факт скасування судового наказу 06.03.2024 року двічі переривали перебіг строку позовної давності. Скориставшись своїм правом, 01.07.2025 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2016 року по 01.01.2020 року в сумі 25 328,53 грн., а також нарахованих інфляційних втрат в сумі 7905,91 грн. та 3% річних в сумі 3 227,27 грн. Зауважує, що в ухвалі про скасування судового наказу від 06.03.2024 року судом не роз`яснювалось, в які строки позивач має право звернутися до суду в порядку позовному провадження. Виходячи з вищевикладеного, строк позовної давності відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перервався зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу 03.03.2020 року. При цьому з моменту винесення Октябрським районним судом м. Полтави ухвали від 06.03.2024 року про скасування судового наказу виданого 24.03.2020 року почався перебіг позовної давності, оскільки відповідно до положень частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України саме з цього часу у стягувача виникло право звернутися з тими ж вимогами в порядку позовного провадження, а порушене право, після скасування наказу, знову підлягало захисту. На підставі викладеного, просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити їх (а.с.85-86). 06.11.2025\~року від\~представника відповідача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Юхимець А.В.\~надійшла заява\~про застосування\~строку позовної\~давності.\~Зазначає,\~що перш\~ніж застосовувати\~позовну давність,\~місцевий суд\~повинен з`ясувати\~та зазначити\~в судовому\~рішенні,\~чи порушене\~право або\~охоронюваний законом\~інтерес позивача,\~за захистом\~якого той\~звернувся до\~суду.\~У разі\~коли такі\~право чи\~інтерес не\~порушені,\~суд відмовляє\~в позові\~з підстав\~його необґрунтованості.\~І лише\~якщо буде\~встановлено,\~що право\~або охоронюваний\~законом інтерес\~особи дійсно\~порушені,\~але позовна\~давність спливла\~і про\~це зроблено\~заяву іншою\~стороною у\~справі,\~суд відмовляє\~в позові\~у зв`язку\~зі спливом\~позовної давності\~-\~за відсутності\~наведених позивачем\~поважних причин\~її пропущення.\~Таким чином,\~звертаючись ще\~у 2025\~році,\~позивач уже\~пропустив строк\~позовної давності,\~оскільки позовна\~заява подана\~до суду\~поза межами\~визначеного законодавством\~трьохрічного строку,\~а наведені\~причини пропущення\~позовної давності\~не можуть\~бути визнані\~судом поважними\~ (а.с.105-106). В судовому засіданні представник позивача Титаренко В.Г. позов підтримала, просила вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначила, що строк позовної давності переривався, запроваджувався карантин, у зв`язку з ковідом, введено воєнний стан. Представник відповідача [PERSON] адвокат Салашний М.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивач просить стягнути заборгованість з 01.10.2016 року по 01.01.2020 року, тоді як карантин, у зв`язку з ковідом, був запроваджений у березні 2020 року. Просив застосувати строк позовної давності з 01.10.2016 року по квітень 2017 року. Витрати по сплаті судового збору не відносити на [PERSON] , оскільки він є особою з інвалідністю 2 групи. Відповідач [PERSON] та її представник до суду повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник відповідача - адвокат Юхимець А.В. в телефонному режимі повідомив про можливість розгляду справи у відсутність сторони. Суд, у відповідності до вимог ст.ст.211,223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони відповідачки. Заслухавши представника позивача та представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги з теплопостачання. Також матеріалами справи підтверджується, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] - 2/3 частки та [PERSON] - 1/3 частки (а.с.8-10 Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи не міститься підписаного між сторонами договору про надання відповідних послуг. Проте, згідно з ч. 6 ст.\~21, ч. 4 ст.\~22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з постачання теплової енергії та гарячої води надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим\~Законом, та вимогами правил надання даних послуг, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005\~(далі - Правила), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). У той же час, згідно з ч. 5 ст. 13\~Закону, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або\~закону\~укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Отже, правовідносини між позивачем та відповідачами з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», згідно норм якого відповідачі є споживачами послуг, що надаються підприємством для забезпечення належного санітарного стану квартири за адресою: [ADDRESS] . Частиною шостою\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 29 Правил, споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Зі змісту позовної заяви та заяв по суті справи встановлено, що у квартиру відповідачів протягом спірного періоду позивачем надавались відповідні комунальні послуги, незважаючи на відсутність договору між сторонами, що відповідачами відповідними доказами не спростовано. Також відповідачами не доведено факту не отримання вказаних послуг або припинення їх надання. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, відповідачі зобов`язані оплатити позивачеві за фактично спожиті комунальні послуги. Отже, судом встановлено та не спростовано сторонами, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.10.2016 року по 01.01.2020 року\~\~надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідачів за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.10.2016 року по 01.01.2020 року\~\~становить 25 328,53 грн. При цьому, розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам (а.с. 15-17). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до\~ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і електричної енергії) за індивідуальним договором складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України; плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, які забезпечують надання такої послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками. Нормою\~статті 67 ЖК України\~передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п.п. 17, 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення", затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Відповідно до п. 30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.\~901, ч. 1 ст.\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1\~ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачами обов`язків щодо своєчасної та повної сплати отриманих послуг, тому вважає за можливе покласти останній в основу судового рішення. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів, відповідно до їх часток у праві власності) на користь позивача заборгованості за надані послуги. Разом з тим, відповідачі фактично заявили про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. З даного приводу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті України). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Отже, зважаючи на характер спірних правовідносин у частині порядку оплати вартості отриманих послуг - щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, слід виходити з того, що у разі неналежного виконання споживачем обов`язку з оплати вартості отриманих послуг позовна давність за вимогами надавача послуг повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року\~з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин, дія якого була багаторазово продовжена та припинена\~постановою КМУ № 651 від 27 червня 2023 року\~з 00:00 годин 30 червня 2023 року. Законом України № 540-IX від 30 березня 2020 року, який набрав чинності 02\~квітня 2020 року, «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено пунктом 12, згідно з яким, під час дії карантину строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, перебіг позовної давності був зупинений з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Цей висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду, зокрема: постанова ВС від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, постанова ВС від 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20, постанова Об`єднаної палати КЦС ВС від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21, постанова Великої Палати ВС від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20. Таким чином, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду у період з квітня 2017 року в силу приписів пункту 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~продовжено на строк дії карантину. Станом на день звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду\~01.07.2025 року\~трирічний строк позовної давності не сплив щодо зобов`язань, строк виконання яких настав починаючи з 12 березня 2017 року. Таким чином, вимоги позивача за період з 01.04.2017 року по 31.12.2020 року - є такими, що подані у межах позовної давності, а за період до 01.04.2017 року - подані з пропуском строку позовної давності, і до них підлягає застосування\~статті 267 ЦК України. З огляду на викладене, з урахуванням застосування строків позовної давності, позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягають\~частковому задоволенню в межах заборгованості за період з 01.04.2017 року по 31.12.2019 року включно, що становить 17\~978,25 грн. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з відповідача [PERSON] , частка якого у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , складає 1/3, слід стягнути на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги теплопостачання в сумі 5 992,75 гривень, індекс інфляції в сумі 2 586,04 гривень, 3 % річних у сумі 1 065,14 гривень. З відповідача[PERSON] , частка якої у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , складає 2/3, слід стягнути на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги теплопостачання в сумі 11 985,50 гривень, індекс інфляції в сумі 5 172,09 гривень, 3 % річних у сумі 2 130,29 гривень. Отже, з огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Відповідно до\~положень\~ст.141\~ЦПК України\~з відповідача\~\~[PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 2 018,67 гривень. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, звільнений від сплати судового збору, слід компенсувати за рахунок держави Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір по справі в сумі 1 009,33 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial