Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

позивачка звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.01.2014 вона уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Троїцького районного управління юстиції у Луганській області, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюб зроблений відповідний актовий запис № 1 від 09.01.2014. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту депутата Ірпінської міської Ради Київської області Ґуріна А.В. від 02.07.2024, діти [PERSON] і [PERSON] проживають разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом із позивачкою. Спільне життя між позивачкою і відповідачем не склалося. Утворивши родину позивачка і відповідач не змогли її зберегти. Після укладення шлюбу відносини між ними поступово погіршувалися, чоловік почав влаштовувати сварки на підставі ревнощів, кричав, ображав, принижував, здійснював постійний контроль дій позивачки. У позивачки і відповідача різні погляди на сімейне життя, виховання дітей, ведення домашнього господарства. Нічого спільного між позивачкою та відповідачем, як членами подружжя, не залишилося. Після окупації селища Троїцьке Сватівського району Луганської області позивачка разом із відповідачем, донькою і сином переїхали мешкати до м. Ірпінь Київської області. [PERSON] мешкали разом за адресою: [ADDRESS] . У червні 2024 року відповідач забрав всі свої речі і пішов з родини. З квітня 2024 року позивачка та відповідач разом не проживають, спільне господарство не ведуть, кожен має окремий бюджет. Спроби примирення не дали позитивних результатів. Майнових спорів між позивачкою та відповідачем немає. На підставі викладеного просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки вважає, що подальше збереження шлюбу між подружжям неможливе. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Білогруд О.О. Ухвалою судді від 19.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено до розгляду на 30.10.2025. Копія ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви з доданими до неї матеріалами направлялися на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача як внутрішньо переміщеної особ та вручено 03.10.2025. У судові засідання 30.10.2025 та 11.12.2025 сторони не з`явились. Відповідачу повторно направлялися судові повістки про виклик у судове засідання на 11.12.2025, проте це поштове повідомлення ним не отримано та повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за указаною адресою». Також відповідні оголошення розміщувалися на офіційному веб-сайті суду. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (частина п`ята статті 279 ЦПК України). Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляіду справи є підстави для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням статей 223, 280 - 280 ЦПК України. Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. За частиною четвертою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України). За таких умов відмінність між датою судового засідання про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання, що узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 (провадження 61-175сво21). Судом встановлено такі обставини справи. 09.01.2014 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Троїцького районного управління юстиції у Луганській області, про що 09.01.2014 складено відповідний актовий запис за №1, після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . Указане підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб виданого 09.01.2014 серії [NUMBER] . У сторін є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого у серпні 2015 року та спільний син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.01.2019. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з частиною першою\~статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої\~статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (частина друга статті 104 СК України). Відповідно до частини другої\~статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 СК України). Відповідно до частини другої статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини другої\~статті 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до частини третьої статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, враховуючи, що регулювання шлюбно - сімейних відносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаємопорозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи його розірвання, тобто шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування до шлюбу не допускається, враховуючи, що сторони ініціативи щодо примирення не проявили, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачка [PERSON] свою позицію щодо відновлення прізвища у позовній та у подальших процесуальних заявах не висловлювала, тому, враховуючи, що питання про вибір прізвища після розірвання шлюбу залежить від волевиявлення особи, яка його змінила, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, за відсутністю відповідного клопотання суд не може вирішувати таке питання у цій справі. Клопотань про вирішення питань щодо судових витрат сторонами не заявлено. З урахуванням наведеного‚ на підставі статей 24, 56, 105,\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~та

Outcome: approved