Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із 2022 року відповідачка ухиляється від виконання материнських обов`язків, а саме не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не надає матеріальну допомогу, свідомо самоусунулась та нехтує батьківськими обов`язками, діти живуть разом із батьком, який і займається їх вихованням та утриманням. У зв`язку із вищевикладеним та враховуючи, що відповідачка [PERSON] не бажає змінювати поведінку по відношенню до своїх дітей, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 07.08.2025 відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 28.08.2025 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, із якого вбачається, що відповідачка просить відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки позивачем не доведено належними доказами свідомого, умисного ухилення нею від виконання батьківських обов`язків, також відповідачка просила стягнути із позивача витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. 01.09.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до справи. 01.09.2025 від третьої особи Служби у справах дітей Жашківської міської ради надійшом пояснення щодо позовної заяви, із якого встановлено, що працівниками служби 14.08.2025 здійснено виїзд за місцем проживання відповідачки в с. Леміщиха та складено акт обстеження умов проживання, який долучено до цього пояснення. 25.09.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому позивач вказує, що відповідачка не цікавиться життям дітей, не бере участі у підготовці їх до самостійного життя, не допомагає матеріально. Аргументи відповідки про те, що саме позивач повинен довести ухилення нею від виконання батьківськиих обов`язків, є ще одним проявом її байдужого ставлення до сімейних цінностей та виховання дітей. 25.09.2025 від позивача надійшо клопотання про витребовування доказів, а саме висновоку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. 26.09.2025 від Служби у справах дітей Жашківської міської ради надійшов висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] , та заява про розгляд справи без представника Служби. 26.09.2025 від відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив, які містять доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. 30.09.2025 від позивача надійшла заява про виклик свідків та вислуховування дітей. Ухвалою суду від 02.10.2025 у Голованівської селищної ради витребувано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. 10.11.2025 від Голованівської селищної ради надійшов лист про неможливість складання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та заява про розгляд цієї цивільної справи без представника селищної ради. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області 10.11.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд, задоволено заяву позивача про виклик свідків та вислуховування дітей. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Ковтонюк О.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач суду пояснив, що він із відповідачкою мають трьох дітей, до 2022 році вони перебували в зарєстрованому шлюбі та жили в селищі Голованівськ у його будинку, він працював, відповідачка займалась дітьми, в серпні 2021 року відповідачка кинула його і дітей та зникла, через що він подав до суду позов про розірвання шлюбу, із серпня 2021 року відповідачка дітьми не займається, участі у їх вихованні не приймає, матеріально не допомагає, дітьми опікується лише він, в серпні цього року відповідачка забрала до себе найменшого сина [PERSON] , аліменти із відповідачки не стягував, є військовозобов`язаним. Відповідачка та її представник адвокат Соловей С.П. проти позову заперечили з огляду на його необгрунтованість та недоведеність, просили суд відмовити в позовних вимогах та стягнути із позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. Відповідачка суду пояснила, що вона із позивачем перебувала в шлюбі, в шлюбі народили трьох дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на людях вони були зразковою родиною, однак насправді відповідач її обмежував в коштах та вчиняв щодо неї домашнє насильство, в 2021 році вона кинула чоловіка та поїхала із Голованівська, забрати дітей не мала куди, тим більше вони залишались із батьком, із дітьми спілкувалась по телефону, приїжджала до дітей, із червня 2025 року [PERSON] живе разом із нею, із старшими дітьми спілкується телефоном. Треті особи в судові засіданні не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] показали, що вони проживають у селищі Голованівськ по сусідству із родиною позивача, якого знають тривалий час, останні роки позивач живе один із дітьми, якими і опікується, його дружина залишила позивача та дітей і пропала, за час ще спільного життя відповідачка іноді випивала та не приділяла достатньої уваги дітям. Із пояснень [PERSON] встановлено, що вона ображена на маму, яка їх покинула, мама найбільше любила [PERSON] , із мамою спілкується телефоном, за час спільного життя мама іноді випивала. [PERSON] пояснив, що він із сестрою [PERSON] живуть із татом в Голованівську, брат [PERSON] з літа живе з мамою, із мамою він спілкується по телефону. [PERSON] пояснив, що із червня 2025 року він живе з мамою, ходить до школи в м. Жашків, мама про нього піклується, він хоче жити із мамою, вона його любить. Суд, враховуючи пояснення позивача, відповідачки, їх представників показання свідків, пояснення дітей, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідачка [PERSON] ( а. с. 13, 19, 23). Із акту обстеження умов проживання родини позивача від 28.07.2025 вбачається, що умови проживання дітей належні, батько здійснює належний догляд за вихованням дітей (а.с. 33). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на [PERSON] , [PERSON] навчається у КЗ «Голованівський професійний ліцей» з 1 вересня 2024 року, батько приділяє увагу вихованню сина (а.с. 35). Із характеристики випускниці Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка [PERSON] встановлено, що [PERSON] разом із братом виховується батьком, який приділяє належну увагу вихованню дитини, підтримує звязок із класним керівником, мати у вихованні дітей участі не приймає, батьківські збори не відвідує (а.с. 36). Із характеристики учня Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка [PERSON] , актуальної на 28.04.2025, встановлено, що [PERSON] разом із сестрою виховується батьком, який приділяє належну увагу вихованню дитини, підтримує звязок із класним керівником, мати у вихованні дітей участі не приймає, батьківські збори не відвідує (а.с. 37). Відповідно до довідки, виданої позивачу, ЦНАП Голованівської селищної ради від 21.07.2025, до складу його сім`ї входять сини [PERSON] , [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 38). Із довідки КНП «Голованівський ЦПМСД» від 22.07.2025 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звертаються до медичного закладу в супроводі батька (а.с. 32). [PERSON] має офіційний дохід та постійне місце роботи (а.с. 39-46), за місцем роботи в ФГ «Колосок-ВТ» характеризується позитивно (а.с. 34). Із довідки Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка від 28.08.2025 вбачається, що особову справу учня [PERSON] передано до Жашківського ліцею № 2 Жашківської міської ради за заявою матері [PERSON] (а.с. 77). Відповідно до акту обстеження умов проживання родини відповідачки від 14.08.2025 вбачається, що умови проживання неповнолітнього [PERSON] належні, мати здійснює належний догляд за вихованням сина та бажає залишити проживати дитину із нею (а.с. 91). Згідно з висновком органу опіки та піклування Жашківської міської ради [PERSON] не доцільно позбавляти батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] , оскільки позбавлення матері батьківських прав не відповідатиме найкращим інтересам дитини (а.с. 129-130). Із характеристики ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» вбачається, що [PERSON] працює в товаристві із 10.04.2025 та за час роботи зарекомендувала себе хорошим працівником, має доброзичливі стосунки в колективі (а.с. 168). Згідно із листом Голованівської селищної ради від 04.11.2025 встановлено неможливість складання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав (а.с. 164-166). Згідно із ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим та злісним нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб тощо. Більш того, не доведено у чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері батьківських прав. Відсутні також докази злісного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини, оскільки в судовому засіданні позивач вказав, що не звертався до суду із заявою про стягнення із відповідачки аліментів. Відповідачка суду пояснила, що купувала дітям одяг та інші речі. Також не підтверджено належними доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. На думку суду, позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам дітей, адже [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що спілкуються із мамою, [PERSON] вказала, що ображена на маму, бо вона їх кинула. [PERSON] пояснив, що живе з мамою, вона ним опікується, він любить маму та хоче жити з нею. Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстави позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки стосовно її синів та доньки в матеріалах справи відсутні. Оцінюючи надані докази, суд встановив, що вони свідчать про те, в серпні 2021 року відповідачка через складні стосунки із позивачем, який на той момент був її чоловіком, пішла із родини, діти залишились із батьком, вона приїжджала до дітей, спілкувалась із ними, купувала одяг, забрати до себе не мала можливості, із червня цього року найменший син [PERSON] живе із нею. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що хоче спілкуватись із дітьми та піклуватись про них. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із висновку органу опіки та піклування Жашківської міської ради встановлено, що [PERSON] не доцільно позбавляти батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] , оскільки позбавлення матері батьківських прав не відповідатиме найкращим інтересам дитини. Під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому. Так, суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, однак у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо неї чи вчиняла інші подібні дії. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22 зроблено висновок про неможливість батьків відмовитися від дитини. Відповідно до частин 2, 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про її злісне ухилення від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Позивачем не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідачки виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, при цьому доказів того, що до останньої застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, що вона притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. Врахувавши конкретні обставини справи, інтереси дітей, суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав. На переконання суду, за обставин встановлених судом, позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя неповнолітніх доньок. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. А тому суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідачки батьківських прав. З врахуванням цього суд, оцінюючи докази в їх сукупності, за наявних на даний час обставин, не вбачає необхідності в позбавленні відповідачки батьківських прав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у позові. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд враховує і те, що як зазначено ЄСПЛ у рішенні від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено. Із врахуванням вищевказаних положень та обставин, що відповідачка не бере достатньої участі у вихованні дітей, суд вважає за необхідне попередити відповідаку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покласти на орган опіки та піклування за місцем фактичного проживання відповідачки контроль за виконанням нею своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні відповідачка та її представник адвокат Соловей О.П. просили стягнути із позивача на користь відповідачки документально підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. Позивач та його представник адвокат Ковтонюк О.В. не оспорювали розмір витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою. Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини застосовує такі критерії - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим та розумним. При визначенні суми відшкодування, суд також виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідачки судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в сумі 7000 гривень. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed