Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-14 00:00:00

Представник позивача адвокат Мирошниченко М.В., в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом про встановлення факту перебування у шлюбі та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 20 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушенком В.О., зареєстрованим у реєстрі за №1084, зазначена квартира належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному. Право власності на квартиру зареєстровано в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», номер запису 513 в книзі 19-513. [PERSON] була дружиною [PERSON] . Вона померла [INFO] . Після її смерті спадкову справу не відкрито. На момент смерті [PERSON] проживала і мала зареєстроване місце проживання зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою спірної квартири, яка є місцем відкриття спадщини. 22 березня 2021 року [PERSON] складено заповіт, яким він заповідав позивачу усе належне йому майно, зокрема належну йому квартиру. У встановлений законом шестимісячний термін позивач ініціював питання про відкриття спадкової справи, яка була заведена 17 травня 2022 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською О.О. 18 вересня 2025 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , але йому відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки не подано нотаріусу документ, який підтверджує родинні або інші відносини між [PERSON] та [PERSON] , що впливає на склад успадкованого майна. [PERSON] народився в СРСР на території нинішнього [PERSON] . Шлюб з [PERSON] укладено 16 травня 1958 року відділом Новоросійського РАГС Актюбінської області. У 70-х роках минулого століття подружжя переїхало жити до України. З 1972 року вони проживали у квартирі, яку [PERSON] як працівник ІнГЗК отримав на сім`ю з 5 чоловік, серед яких у ордері зазначено як дружину [PERSON] . Про те, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною свідчить їхнє спільне прізвище, спільний побут, тривалі відносини, спільне житло, спільна власність на квартиру. Актовий запис про їхній шлюб в Україні відсутній. Свідоцтво про шлюб у подружжя не зберіглося, отримати його дублікат чи витяг з державного реєстру актів цивільного стану неможливо, оскільки шлюб зареєстрований на території іншої держави та позивач не має копії свідоцтва для правильного зазначення ідентифікуючих даних свідоцтва. Вважає, що оскільки [PERSON] був чоловіком [PERSON] , зареєстрованим з нею за однією адаресою, він прийняв спадщину після своєї дружини, проте не оформив її. Зазначені обставини є перешкодою для набуття позивачем права власності на спадкове майно, тому просить встановити факт перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачем право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позові. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з родиною [PERSON] була знайома давно: обслуговувала їх як медик, а потім стали сусідами. Подружжя мало двох дітей, але сини померли у 2009 та 2014 роках. Раїса розповідала, що з [PERSON] вони познайомилися у [PERSON] , там одружилися та народили дітей. Згодом переїхали до м. Кривого Рогу. Онуків подружжя не мало. [PERSON] [PERSON] був єдиною людиною яка у них залишилася, відвідував та допомагав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знала [PERSON] як чоловіка і дружину з 2005 року, вони були сусідами. Сім`я складалася з [PERSON] , [PERSON] та їхніх дітей, жили добре. Вони познайомились у Середній Азії, жили у Казахстані, потім переїхали до України, їхні діти померли. Після оголошення перерви представник позивача надала заяву про продовження розгляду справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Судом постановлена ухвала про закінчення розгляду справи без участі учасників справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 14 жовтня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою від 16 жовтня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Витребувано докази. 12 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. 13 липня 1972 року ЖКО ІнГЗК [PERSON] видано ордер 6583 на право зайняти житло на сім`ю з 6 чоловік, зокрема [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина). 12 червня 2004 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] , [PERSON] (покупці) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушенком В.О., зареєстрований в реєстрі за № 1084. За умовами договору покупці отримали у спільну власність по частці кожному квартиру [ADDRESS] . Право приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ»09 липня 2004 року (номер запису 513 в книзі 19-513). [INFO] [PERSON] померла. За життя заповіти від її імені не посвідчувалися. Після її смерті спадкова справа не заводилася. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На момент її смерті за цією адресою був зареєстрований [PERSON] . 22 березня 2021 року [PERSON] заповіт, згідно з яким він заповів усе належне йому майно, у тому числі належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент його смерті за цією адресою інші зареєстровані особи відсутні. 17 травня 2022 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Перекопської О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На підставі цього нотаріусом заведено спадкову справу, перевірено наявність заповітів/спадкових договорів від імені померлого та отримано інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 11 вересня 2025 року відомості про актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] у Державному реєстрі відсутні. 18 вересня 2025 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Постановою нотаріуса від 18 вересня 2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що не надано документів, які підтверджують родинні або інші відносини між [PERSON] та [PERSON] , за даними Державного реєстру актів цивільного стану інформація про шлюб відсутня. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Станом на 03 жовтня 2025 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 215 500,00 грн. На запит представника позивача начальник відділу № 12 у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області листом від 04 жовтня 2025 року повідомив, що згідно з проведеною перевіркою в ЄІАС УМП встановлено, що заява [PERSON] про видачу паспорта громадянина України містить відомості про сімейний стан: у п. 5 зазначено: «одружений, Гончарова Р.Н., відділ РАГС Новоросійського Актюбінської області, 16.05.58 р.». Листом начальника відділу № 12 у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 13 листопада 2025 року представника позивача повідомлено, що згідно з проведеною перевіркою в ЄІАС УМП встановлено, що заява [PERSON] про видачу паспорта громадянина України містить відомості про сімейний стан: у п. 5 зазначено: «одружена, Соловйов А.А., відділ РАГС Новоросійського Актюбинської області, 16.05.58 р.». Викладеним обставинам відповідають спадкові правовідносини. За приписами п.4 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Позивач як спадкоємець [PERSON] просить встановити факт перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] , оскільки відсутність документів, що підтверджує факт перебування у шлюбі, перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права. Таким чином, у позивача виникла потреба у встановленні факту реєстрації шлюбу. Суд вважає, що позивачем та його представником надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Так, реєстрація шлюбу [PERSON] та [PERSON] підтверджується копіями ордеру на житло та договору купівлі-продажу квартири, їхнім спільним прізвищем, спільною адресою реєстрації місця проживання, листами органу міграційної служби, показаннями свідків. Показання свідків послідовні та узгоджуються з іншими доказами. Поновити актовий запис про шлюб неможливо через відсутність підтверджуючих документів та реєстрацію шлюбу на території іншої держави. З огляду на наявні докази у суду не виникає сумнівів щодо перебування вищезазначених осіб у зареєстрованому шлюбі. Відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відомостей про реєстрацію цього шлюбу не спростовує цього факту. Отже, вимоги про встановлення факту реєстрації шлюбу підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як передбачено статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Оскільки суд дійшов висновку, що представником позивача належними, допустимими та достовірними доказами доведено факт реєстрації шлюбу спадкодавця позивача, тому в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , зокрема частку спірної квартири. Інші спадкоємці після її смерті відсутні. Позивач є спадкоємцем [PERSON] , вчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позивач надав суду достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved