Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців наступні обмеження його прав, а саме:заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати у місці фактичного проживання/перебування [PERSON] , [INFO] ,за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання/перебування [PERSON] , за адресою проживання: [ADDRESS] , інших місць частого відвідування заявника. Заявник мотивує свої вимоги тим, що заявник та заінтересована особа онук заявника [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . Однак [PERSON] зловживає наркотичними засобами, поводиться агресивно та неадекватно, провокує сварки, погрожує, висловлюється нецензурною лайкою, б`є меблі та посуд, вибив двері в туалет та кухню, залишає заявника без продуктів харчування, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя заявника. Заявник неодноразово зверталась до працівників поліції, якими складали протоколи про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] та термінові заборонні приписи, однак [PERSON] продовжує вчиняти відносно заявника домашнє насильство, тому остання вимушеназвернутись з даною заявою до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання по розгляду заяви, що має скорочений термін розгляду, не з`явилась, зазначила у заяві клопотання про повідомлення її про результати розгляду заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надання оголошення про день, час та місце судового розгляду справи, з огляду на обмежений діючим процесуальним законом термін розгляду даної категорії справ. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . 20.07. 2023 року працівником Дніпровського УП ГУНП у м. Києві складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 05.10.2024 року працівником Дніпровського УП ГУНП у м. Києві складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та складено терміновий заборонний припис відносно [PERSON] строком на 20 діб з 18.00 години 02.07.2024 року до 18.00 години 22.07.2024 року; зобов`язано [PERSON] залишити місце проживання бабусі [PERSON] , заборонено входити та перебувати в місці проживання/перебування постраждалої особи, заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Аналогічні термінові заборонні приписи відносно [PERSON] складено 15.10.2024 року, 09.01.2025 року, 22.10.2025 року. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України. За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18). Верховний Суд в постанові від 03 серпня 2021 року в справі № 761/27704/20 (провадження № 61-9182св21) вважав за необхідне зазначити, що звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України). До такого ж висновку прийшов Верховний Суд в постанові 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20), вказавши, що сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. При цьому аналогічний висновок у справі з подібними правовідносинами був висловлений Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61-1585св20), від 26 травня 2021 року у справі № 712/5977/20 (провадження № 61-1171св21). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів на підтвердження підстав для видачі заявленого обмежувального припису, оскільки заявником не надано достатньо доказів на підтвердження того, що в разі не позбавлення [PERSON] права знаходитись в належній заявнику кватирі, в місці її перебування існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника, а також вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків. При цьому заявником не надано суду доказів на підтвердження притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення відносно заявника домашнього насильства, а звернення заявника до органів поліції не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України). При цьому, суд позбавлено права встановлення заявлених обмежень щодо встановлення заборони [PERSON] , [INFO] , перебувати у місці фактичного проживання/перебування [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , - оскільки місце проживання заявника також є місцем зареєстрованого проживання [PERSON] , та суд не наділено правом обмеження [PERSON] у праві користування житлом в межах розгляду заяв даної категорії справ. Відповідно до частини першої статті 350-6 статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed