Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002/8999467-SP від 28.12.2020 в розмірі 44 108,90 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 28.12.2020 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №002/8999467-SP. 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та позивачем укладено Договір факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, в тому числі до відповідача. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №№НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 44 108,90 грн., з яких: 19 969,78 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24 139,12 грн. - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, та судових витрат. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 24 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 08 жовтня 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому прохальна частина позовної заяви містить вимогу про проведення судового засідання за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, при цьому про розгляд справи у суді повідомлений належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Позивач зазначає, що 28.12.2020 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №002/8999467-SP. Встановлено, що 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та позивачем укладено Договір факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, в тому числі до відповідача. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №№НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 44 108,90 грн., з яких: 19 969,78 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24 139,12 грн. - сума заборгованості за відсотками. У відповідності до прохальної частини позовної заяви, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №002/8999467-SP від 28.12.2020 у загальному розмірі 44 108,90 грн. яка складається з: 19 969,78 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24 139,12 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем в обґрунтування звернення до суду вказано, що 28.12.2020 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №002/8999467-SP строком на 365 днів. При цьому варто зауважити, що матеріли справи не містять копії вказаного договору, умов кредитування, процентної ставки та інших істотних умов укладеного правочину. Водночас в матеріалах справи містить копія Заяви-анкети №19173 щодо приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг проекту sportbanr. Вказана заява містить паспортні дані відповідача, контакти та фотокопію паспорта відповідача, проте в заяві відсутні будь-які умови кредитування. Вказана Заява-анкета підтверджує лише факт відкриття 24.12.2020 поточного рахунку відповідачу. Однак, надані позивачем документи, ні прямо, ні опосередковано, не підтверджують факт отримання відповідачем [PERSON] від первісних кредиторів чи позивача коштів на підставі укладеного кредитного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено у позові ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Разом з тим, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу [PERSON] на підставі кредитного договору №002/8999467-SP від 28.12.2020 було перераховано грошові кошти у розмірах, зазначених позивачем в позовній заяві. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Слід зазначити, що належним, допустимим і достовірним доказом заборгованості за договором позики (кредиту) - первинним документом - є не наданий позивачем розрахунок заборгованості, який він здійснив на власний розсуд, і який не може перевірити суд без первинних документів. Такий статус первинного документу має саме виписка по рахунку, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому саме вона є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором або інші докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу. При цьому, особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов таких висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу». При цьому варто зауважити, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Суд враховує, що за змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. У даному випадку надані ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунки заборгованості не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Суд приходить до висновку про те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором №002/8999467-SP від 28.12.2020, які надано позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Отже, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано належних доказів та не доведено факту перерахування кредитних коштів відповідачу на виконання умов кредитного договору №002/8999467-SP від 28.12.2020, та фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а відтак підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed