Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) через свого представника - адвоката Чубенко С.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа: Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2011 року було розірвано шлюб між сторонами. Малолітню дитину [PERSON] , залишено на вихованні та утриманні разом з позивачем. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області було змінено розмір аліментів, та вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн., щомісячно, з дня звернення до суду, тобто 07.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Син позивачки та відповідача, [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом. Наразі, [PERSON] проживає разом із матір`ю, вітчимом, братом та сестрою. [PERSON] , контакту із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, не бере участі у вихованні сина. Вихованням та навчанням дитини займається мати [PERSON] . [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурного і духовного розвитку, не створює умов для отримання освіти, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина.Дії відповідача свідчать про його самоусунення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини-інваліда. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться його життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі сина та є підставою для позбавлення його батьківських прав. [PERSON] свідомо і тривалий час нехтує, як батько неповнолітнього сина, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, що є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач не цікавиться сином. Син із матір`ю проживають окремо з другим чоловіком матері ( [PERSON] ) та ще двома дітьми. [PERSON] працює та забезпечує [PERSON] всім необхідним, піклується про його здоров`я, реабілітацію та навчання. Відповідач не виявляє інтересу до свого сина, отже свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Поведінка відповідача з моменту прийняття Висновку про недоцільність позбавлення його батьківських прав і до дня подання позовної заяви свідчить про те, що йому байдужа доля дитини. [PERSON] не має батьківської турботи з боку його біологічного батька. Батьківську турботу дитина отримувала лише від позивачки та її теперішнього чоловіка. Наразі між [PERSON] та його батьком не існує ніяких сімейних зв`язків, а тому від їх офіційного розриву не може настати якихось негативних наслідків для інтересів дитини. 30.04.2025 від відповідача найшов відзив, яким він вважає позов необгрунтованим з таких підстав. Він заперечує факт ухилення від виконання батьківських обов?язків, оскільки ніколи не вчиняв жорстокого поводження, не зловживає алкоголем та наркотиками, не має судимостей та не здійснює поведінки, яка шкодить дитині. Бажає брати участь у вихованні та розвитку сина, регулярно сплачує аліменти на утримання дитини. Факт стягнення з нього на користь позивачки аліментів на дитину сам по собі не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов?язків по утриманню дитини, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Також, не погоджується із твердженням позивачки, що його потрібно позбавити батьківських прав, оскільки дитина не отримує від нього турботи, емоційної участі, а функцію батька фактично виконує новий чоловік (вітчим дитини). Відсутність емоційного або сімейного зв?язку, а також наявність вітчима, не є юридичною підставою для позбавлення батьківських прав. Доводи позивачки про те, що він не цікавиться життям та здоров?ям сина, не приймає участі в його забезпеченні та утриманні - не відповідають дійсності. У випадках обмеження контактів із дитиною, це відбувалося з причин, не залежних від його волі, а саме: позивачка перешкоджала у повній мірі виконувати батьківські обов?язки, настроювала сина проти батька, не давала можливості бачити дитину, будь яку інформацію про сина надавати відмовлялась. Крім того, дитина хворіє на серйозне захворювання, що потребує особливого догляду, обмеження контактів з іншими людьми, а також контролю з боку одного з батьків (у даному випадку матері). Той факт, що дитина проживає з матір?ю за межами його населеного пункту фізично ускладнює участь у щоденному спілкуванні, вихованні чи особистих зустрічах, особливо з урахуванням стану здоров?я дитини, відсутності згоди матері на мою присутність, і потреби спеціального догляду. Незважаючи на це, він не самоусувається, а навпаки бажаю бачитися з дитиною та брати участь у її житті. Фізична віддаленість та перешкоди з боку матері дитини не можуть і не повинні вважатися підставою для позбавлення мене батьківських прав. 06.05.2025 представника позивач надав відповідь на відзив у якому зазначає, що плата аліментів і відсутність шкідливих звичок, на які посилається відповідач у своєму відзиві, не є виконанням батьківських обов`язків в розумінні Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Повторне та тривале невиконання батьківських обов`язків, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя. Також відповідач посилається на регулярну сплату аліментів на утримання дитини як на виконання своїх батьківських обов`язків. Однак, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25.04.2025р. аліменти сплачувались нерегулярно. Доказів на підтвердження того, що позивачка чинить перешкоди у спілкуванні йому з сином відповідач не надав. Після прийняття рішення органом опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав та після звернення позивачки із позовом про позбавлення батьківських прав до суду, поведінка відповідача стосовно дитини не змінилася, він самоусунувся від виховання сина, не приділяє дитині уваги, не цікавиться і не опікується ним, хоча [PERSON] є особою з інвалідністю та потребує підвищеної уваги і турботи, утримання та виховання зі сторони батька. Позивачка звертає увагу на те, що відповідач впродовж років жодного разу не спілкувався з сином, не вітав його з днем народження, не намагався спілкуватися, не цікавився успішністю навчання дитини. Також [PERSON] не займається питанням оздоровлення та лікування сина. Втім, [PERSON] відмовився супроводжувати сина на лікування чи оплатити необхідні медичні послуги. Лише 18 квітня 2025 року вінзнову написав позивачці із запитанням про те чи поїхав його син на лікування. Також із текстового спілкування слідує, що [PERSON] має інтерес до сина лише з підстав отримання відстрочки від військової служби. Окрім того, звернення відповідача відбулися вже після відкриття провадження у справі, тому не можуть беззаперечно підтверджувати наявність у нього інтересу до стану здоров`я сина. Відсутні також і будь-які інші докази перешкоджання відповідачу у зустрічах з дитиною. Звинувачення відповідача про «настроювання» сина проти батька спростовуються характеристикою на дитину з особливими потребами від 05.05.2025р. в якій йдеться про те, що хлопчику притаманна характерна розсіяність, підвищена втомлюваність, низька працездатність. Здатність до логічного мислення знижена через складнощі в розумінні мовлення. [PERSON] спілкується виключно кількома словами, складами, не може висловити свої думки та бажання в повному обсязі. Біологічний батько протягом років не спілкувався з сином, не має з ним психоемоційного контакту, більше того не виконує своїх батьківських обов`язків. Дитина зростає і виховується у благополучній сім`ї. У сімейному житті дитини присутній чоловік позивачки, який займається вихованням [PERSON] . Таким чином, біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом років. Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дитини в період з моменту ухвалення висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав та звернення позивачки до суду з цим позовом [PERSON] не надав. Відповідач не змінив ставлення до виконання батьківських обов`язків, контакту з дитиною не налагодив і не вживав жодних заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дитину, не надає матеріальної підтримки в добровільному порядку, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Лише той факт, що [PERSON] не визнає позов та висловив бажання брати участь у вихованні дитини не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Ухвалою суду від 16.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Залучено до участі в справі, в якості третьої особи Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради та зобов`язано його надати висновок щодо доцільності/ недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою суду від 02.05.2025 було задоволено заяву представника позивача адвоката Чубенко С.В. про участь у судових засіданнях при розгляді цивільної справи в режимі відеоконференції. Ухвалами суду від 29.09.2025, 13.11.2025 було задоволено заяву представника третьої особи Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Ярової Г. Г.про участь у судових засіданнях при розгляді цивільної справи в режимі відеоконференції. Листами Липовецького районного суду Вінницької області від 05.06.2025, 01.08.2025 було повторно зобов`язано Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради надати актуальний висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини: [PERSON] , [INFO] , що актуальний на час розгляду справи. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 13.10.2025 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав пославшись на аналогічні викладені у позовній заяві доводи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, у судовому засіданні позов не визнає, підтримує свій висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. У судові засідання відповідач не з`явився. Суд, дослідивши зібрані докази, вислухавши доводи , встановив, що позивачка [PERSON] (позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » після одруження із [PERSON] , свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 15.12.2018р.) та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 09.11.2010 р. Сімейне життя сторін не склалося та рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2011 року було розірвано шлюб. Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено на вихованні та утриманні разом з матір`ю [PERSON] . Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у справі № 138/1419/17 від 25 липня 2017 року було змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.05.2015 та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 900 (дев`ятсот) гривень 00 копійок, щомісячно, з дня звернення до суду, тобто 07.06.2017 і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом та має діагноз: вроджена генетична патологія Синдром Рубінштейна-Тейбі. Має супутні захворювання: коарктація аорти, вроджена глаукома, вроджений двохсторонній крипторхізм, затримка фізичного та психічного розвитку, затримка мовлення, порушення координації рухів, сколіоз, плосковалуальна деформація стоп. Судом встановлено, що після припинення подружніх відносин дитина залишилася проживати з позивачкою. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Таким чином, однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти; зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Невиконання відповідачем [PERSON] як батьком дитини, своїх обов`язків по вихованню сина підтверджується таким. Відповідно до Довідки лікаря-педіатра від 07 березня 2025 року: батько [PERSON] [PERSON] не займається лікуванням свого сина, не відвідує заклади охорони здоров`я та реабілітації разом з ним, взагалі не цікавиться станом його здоров`я. Цим займаються виключно його мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Дитина часто хворіє, до 8-10 разів на рік, респіраторними та вірусними інфекціями, потребує постійного прийому вітамінних комплексів для підтримку імунної системи. Згідно довідки №23 від 04.03.2025 р. наразі, [PERSON] проживає разом із матір`ю, вітчимом, братом та сестрою за адресою: [ADDRESS] . Зі свідчень сусідів сім`ї [PERSON] , в якій проживає дитина: [PERSON] за місцем проживання сина не проживав, не проживає та ніколи не з`являвся там і не приходив до сина. Батько не бере участі у вихованні сина, його навчанні та лікуванні. Цим займається мати дитини [PERSON] та її чоловік, [PERSON] (Акт №1 від 05.03.2025 р.) [PERSON] відвідує гімназію №2 м. Могилева-Подільського Вінницької області. Класний керівник [PERSON] та директор гімназії №2 м. Могилева- Подільського Вінницької області зазначають, що батько дитини, [PERSON] , контакту із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, не бере участі у вихованні сина. Вихованням та навчанням дитини займається мати [PERSON] , що підтверджується довідкою № 45 від 04.03.2025 р. Відповідно до затвердженого висновку орган опіки і піклування виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради від 28.08.2025 вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 року в справі №562/2695/20, від 03.08.2022 в справі №306/7/20, від 11.01.2023 в справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. Судом під час розгляду справи встановлено, що батько дитини не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та духовним розвитком, не змінив ставлення до виконання батьківських обов`язків, контакту з дитиною не налагодив, не цікавиться її станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дитину, не надає матеріальної підтримки в добровільному порядку, відповідач посилається на регулярну сплату аліментів на утримання дитини як на виконання своїх батьківських обов`язків. Однак, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25.04.2025р. аліменти сплачувались нерегулярно. Лише в листопаді 2024 року після звернення позивачки до органу опіки і піклування із заявою про позбавлення батьківських прав відповідача, він сплатив аліменти на утримання дитини. До цього часу [PERSON] не сплачував аліменти регулярно. Таким чином, суд вважає, що позивач довів та надав суду докази, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які безспірно свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, більше того, змінити поведінку батька у кращу сторону на даний час неможливо, що ним безпосередньо стверджено під час судового розгляду і, незважаючи на всі заходи він позов визнав, про що надав відповідну заяву, тому існують всі законні підстави для задоволення позову; разом з тим, роз`яснивши, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав у спосіб, визначений ст. 169 СК України. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позовна вимога: позбавити [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved