Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позивач, через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до ПРИВАТНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТАВІЛЬЖАНСЬКЕ», в якому просить суд стягнути на його користь 39 907. 49 гривень заборгованості зі сплати орендної плати за Договором оренди землі від 01.10.2016 року (земельної ділянки з кадастровим номером 6325785500:01:002:0260) за 2022 2024 роки. Розірвати Договір оренди землі від 01.10.2016 року, укладений між [PERSON] та ПСП «Тавільжанське» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6325785500:01:002:0260, у зв`язку із істотним порушенням умов Договору. В обгрунтування позовних вимог зазначає про те, що 01 жовтня 2016 року між позивачем та ПСП «Тавільжанське» було укладено Договір оренди землі (далі - Договір).Відповідно до п. 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,0448 га ріллі для ведення сільськогосподарського виробництва кадастровий номер №6325785500:01:002:0260. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 182475,61 гривень .Відповідно до п.9 Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі возмірі 5% (п`ять відсотків) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9123,78 (дев`ять тисяч сто двадцять три) гривень 78 копійки. Відповідно до п. 10, 11 Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься в строк до 31грудня кожного року. Відповідно до п. 14 Договору, У разі невнесення орендної плати у строки визначеніцим Договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен деньпрострочення. Таким чином, відповідно до Договору Сторони встановили орендну плату у розмірі9123,78 грн., за один рік користування об`єктами оренди з урахуванням індексів інфляції. Проте, відповідач в порушення умов Договору оренди, плату за користування земельною ділянкою, що належить позивачу за 2022, 2023,2024 роки не сплатив, порушивши вищезазначені умови оренди., що є істотним порушенням умов договору з боку відповідача, а отже Договір оренди земельної ділянки слід розірвати в односторонньому порядку. А також стягнути заборгованість, яка складається 13 861,21 гривень (орендна плата за 2022 рік з урахуванням інфляції) +11 505,14 гривень (орендна плата за 2023 рік з урахуванням інфляції) +12 260,20 гривень (орендна плата за 2024 рік з урахуванням інфляції) +2,280.94 гривень (пеня за п.14 Договору) = 39,907.49 гривень. Ухвалою від 01.09.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав, повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив. Подані письмові пояснення відповідача по справі з доданими до нього доказами суд не приймає до розгляду, оскільки відповідно до ст.174 ЦПК України заявами по суті справи для відповідача є відзив на позов, який подається в установлений законом строк, як і докази, які подаються разом з відзивом. Відповідач пропустив строк для подачі відзиву та доказів, заяви про поновлення строку на їх подачу не подавав, а подав письмові пояснення , не передбачені ЦПК України як штучне намагання поза законом викласти свої заперечення на позов та надати докази. Зі згоди представника позивача суд провів заочний розгляд справи у відсутності відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] ч є\~власником земельної\~ділянки загальною\~площею 6,0448\~для ведення\~товарного сільськогосподарського виробництва,\~кадастровий №6325785500:01:002:0260\~на підставі\~Рішення Шевченківського районного\~суду Харківської\~області від\~14.04.2016\~по справі\~№637/201/16\~про визнання\~права власності\~на земельну\~частку (пай)\~в порядку спадкування за заповітом. \~ \~ \~01\~жовтня 2016\~року між\~ [PERSON] та ПСП «Тавільжанське» було укладено Договір оренди землі. Відповідно до\~п.\~2\~Договору,\~в оренду\~передається земельна\~ділянка загальною площею 6,0448\~га ріллі\~для ведення\~сільськогосподарського виробництва кадастровий номер\~№6325785500:01:002:0260.\~Нормативна грошова\~оцінка земельної ділянки становить 182475,61 гривень. Відповідно до\~п.9\~Договору,\~орендна плата\~вноситься орендарем\~у грошовій\~формі врозмірі\~5%\~(п`ять\~відсотків)\~від нормативної\~грошової оцінки\~земельної ділянки,\~що становить 9123,78 (дев`ять тисяч сто двадцять три) гривень 78 копійки. Відповідно до\~п.\~10,\~11\~Договору обчислення\~розміру орендної\~плати за\~землюздійснюється з\~урахуванням індексів\~інфляції.\~Орендна плата\~вноситься в\~строк до\~31 грудня кожного року. Відповідно до п. 14 Договору, У разі невнесення орендної плати у строки визначеніцим Договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен деньпрострочення. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства. Договір оренди землі, відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її невиплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Орендодавець, відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі», має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт. Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина другастатті 25 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату» орендної плати. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня 2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші). Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі. Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що відповідач не сплачувало орендну плату за 2022 - 2024 роки, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати в обумовлений в договорі термін до 31 грудня поточного року, чого ним зроблено не було. Відповідач факт невиплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки не спростував. Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору). Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. У зв`язку із запровадженням на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі №913/20/21». Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію, засмічення вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених у статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)). Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. З огляду на викладене, суд зазначає, що загальновідомою є інформація про те, що с.Новомиколаївка Куп янського району Харківської області з 26.02.2022 року по 08.09.2022 року являлася тимчасово окупованою територією України , що призвело до неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, тому в 2022 році орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів. Тобто відсутня вина відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки. Разом з тим, відповідач не довів підстав неможливості виплати орендної плати за 2023, 2024 роки, зокрема неможливості використання орендованої земельної ділянки через її потенційне замінування та існування загрози для життя і здоров`я працівників при обробітку земельної ділянки. Документів на підтвердження забруднення спірних земельних ділянок вибухонебезпечними предметами матеріали справи не містять. Отже, суд доходить висновку, що спірний договір оренди землі за вимогою позивача може бути достроково розірваний з підстав неналежного виконання умов договору, а саме: систематичного (два і більше разів) невиконання обов`язків зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору. Щодо стягнення заборгованості з орендної плати суд вважає за необхідне зазначити наступне. У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Отже, у відповідача у зв`язку з укладенням договору та прийняттям в користування об`єкта оренди виникло зобов`язання зі сплати орендної плати за весь час користування земельною ділянкою. Орендна плата відповідачем не сплачувалась за 2022, 2023 та 2024 роки. Разом з цим, як зазначалось вище, судом встановлено, що у відповідача не було доступу до орендованої земельної ділянки в період з лютого 2022 року по вересень 2022 року, що обумовлено тимчасовою окупацією Харківської області. Частиною 6 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 травня 2018 у справі № 910/7495/16 зазначила, що підставою для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Отже, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. Таким чином, підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає, зокрема, об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то, на підставі наведеної правової норми, він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 910/14244/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 911/1064/21. Враховуючи викладене, суд вважає, що існують підстави для звільнення відповідача від сплати орендної плати за 2022 рік у зв`язку з позбавленням можливості користування орендованим майном, а покладення судом на відповідача обов`язку з оплати за оренду земельної ділянки, якою не користувався відповідач у зв`язку з окупацією території, де вона розташована, суперечитиме засадам справедливості. Щодо іншої частини позовних вимог, суд заначає наступне Розмір заборгованості за договором оренди земельної ділянки за 2023 рік складає 9123 грн.78 к. + 463 грн. 84 к. індексація = 9587 грн.62 к., за 2024 рік- 9123 грн.78 к. + 1093 грн.05 к. індексація= 10216 грн.83 к. Пеня за 2023 рік складає 9587 грн.62 к. х 0,01 х 591 день затримки на день подачі позову = 566 грн.63 к. Пеня за 2024 рік складає 10216 грн.83 к х 0.01 х 225 днів затримки = 229 грн. 88 к. А всього стягненню підлягає 9587,62+10216,83+566,63+229,88 = 20600 грн.99 к. Таким чином, в цій частині позовних вимог суд задовольняє їх частково, так як позивач допустив помилку в своїх розрахунках. Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 ЦК України\~та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті\~260, частина третя статті\~267 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) Застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої\~статті 258 ЦК України). 24.02.2022\~року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно п.20 ч.1\~ст. 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~- на території України з 05:30 години 24.02.2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу. Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 року\~розділ\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~був доповнений пунктом 19, яким було встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. На час звернення [PERSON] до суду з даним позовом (13 .08.2025р.) вищевказаний пункт\~ЦК України\~був діючим. Отже, вказана вимога заявлена в межах позовної давності. В порядку ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує судовий збір в розмірі 1937 грн. 92 к. На підставі викладеного і

Outcome: partial