Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

В жовтні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки і піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач із 31.10.2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2023. В період шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що діти зареєстровані та фактично проживають за місцем її проживання. Впродовж сімейного життя відповідач не приділяв дітям достатньої уваги. 24.02.2022 в зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації, позивач із дітьми, відповідачем та його матір`ю виїхали до Вінницької області. Однак, через неприязне відношення матері відповідача до позивача, останні разом із дітьми повернулись до міста Києва. В подальшому внаслідок постійних обстрілів, позивач із дітьми була вимушена без допомоги відповідача виїхати за кордон. В липні 2022 року позивач повернулась на територію України, однак, в серпні 2022 року відповідач пішов із сім`ї. Позивач вказує, що вона повністю опікувалась дітьми, займалась їх вихованням та слідкувала за станом їх здоров`я. Відповідач періодично надавав кошти на утримання дітей, але їх було недостатньо для задоволення потреб дітей. Позивач не перешкоджала і не мала наміру перешкоджати спілкуванню батька із дітьми, жодним чином не чинила перешкод у спілкуванні. Проте, 30.07.2023 відповідач, з`явившись за місцем її проживання, без її згоди, забрав малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зі звичного для нього середовища, чим порушив спосіб життя дитини, та завдав останньому психічну травму. Наголошує, що психологічно малолітній син не готовий проживати разом із батьком, оскільки його вихованням здебільшого займалась позивач, з якою у дитини наявний тісний зв`язок, а тому якнайкращим інтересам сина буде відповідати його проживання разом із матір`ю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2023 головуючим суддею у справі визначено Анохіна А.М. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2023 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В зв`язку з відрахуванням зі штату суду судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду № 38 від 15.01.2024, справу повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 16.01.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження. В лютому 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що викладена позивачем інформація не відповідає дійсності, оскільки позивачка нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно дітей, своїми діями/бездіяльністю створює загрозу для їх розвитку та життя. Зазначає, що причиною розірвання шлюбу між сторонами було те, що позивач зловживала спиртними напоями, в зв`язку з чим допускала агресивну та аморальну поведінку, вчиняла домашнє насилля відносно відповідача та їх спільної доньки [PERSON] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із матір`ю, однак наприкінці липня 2023 року відповідач дізнався про те, що позивач продовжує зловживати спиртними напоями, безвідповідально себе поводить в присутності дітей. Через неналежну поведінку позивача, а також, усвідомлюючи загрозу для безпеки дітей, відповідач зміг забрати сина для спільного проживання із ним за адресою місця реєстрації відповідача. Жодних протиправних дій останнім не вчинялось. Також відповідачем подано до Оболонського районного суду м. Києва позов про визначення місця проживання дітей разом із ним, та на даний час зазначений позов перебуває на розгляді. Відповідач вказує, що саме він в змозі забезпечити належні умови для проживання дітей, що в першу чергу відповідатиме їх якнайкращим інтересам. В лютому 2024 року позивач через свого представника адвоката Фогель В.В. подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , а також відібрати у батька [PERSON] дитину [PERSON] та повернути дитину матері. В обґрунтування збільшених позовних вимог зазначено, що окрім доцільності визначення місця проживання дитини із матір`ю, сторона позивача вважає за необхідне заявити про доцільність відібрання дитини від батька з метою можливості належним чином реалізувати права дитини на проживання разом із матір`ю. В ході розгляду справи судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог у даній справі. В березні 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на відсутність підстав для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та відібрання дитини. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 28.01.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.05.2024 щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.02.2025 суд повернувся в підготовче провадження. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18.03.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18.03.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзиві на позов. Крім цього, відповідач пояснив, що на даний час з ним проживають двоє дітей, він їх утримує та забезпечує, не чинить жодних перешкод позивачці у спілкуванні з дітьми, яка забирає дітей на вихідні. Також зазначив, що працює на підприємстві критичної інфраструктури ДТЕК, тому отримав відстрочку від призову, що підтверджується витягом з системи Резерв+. Представник третьої особа в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без участі третьої особи, а також висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи. Крім цього, в судовому засіданні 28.10.2025 свідок [PERSON] , який є батьком позивачки, пояснив, що відповідач, позивач та їх діти проживали разом з ним в одній квартирі. Після того, коли позивачка завагітніла в них з відповідачем почалися конфлікти. Після розлучення діти проживали з ними, але коли відповідач дізнався, що в позивачки є нові стосунки - приїхав і забрав спочатку сина, а потім доньку. Зазначив, що донька [PERSON] алкоголь вживає не кожен день, на день народження [PERSON] була в стані сп`яніння, однак не критично. Випадок, коли вона випала з вікна восьмого поверху стався тому, що вона курила через вікно, перехилилася та не втрималася на підвіконні. Також він не бачив, щоб [PERSON] била дітей. Пояснив, що зараз в його двокімнатній квартирі проживає він, його донька [PERSON] (позивачка) та її новий чоловік, однак місця для двох дітей [PERSON] цілком достатньоСуд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] із 31.10.2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2023 у справі № 756/4014/23. В період шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. З матеріалів справи вбачається, що із серпня 2023 року малолітня дитина [PERSON] , [INFO] фактично проживає разом із батьком [PERSON] , що не заперечували сторони в ході розгляду справи. Відповідно до довідки ПрАТ «Солді і Ко» від 09.10.2023 № 108, [PERSON] з 19.09.2023 року працює на посаді старшого маркувальника кладу головного офісу. Відповідач [PERSON] офіційно працює та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Відповідно до копії довідки КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» від 07.02.2024 № 061/29/1-01/1076, [PERSON] на обліку лікаря-психіатра за місцем проживання не перебуває. Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.01.2025 року № 106-853, орган опіки та піклування вказав про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . З мотивувальної частини зазначеного висновку вбачається, що [PERSON] разом із донькою проживає з адресою: [ADDRESS] , де згідно зі складеним актом обстеження умов проживання від 25.09.2023 р., матір`ю забезпечені потреби дитини та створені належні умови для її проживання. [PERSON] проживає разом із сином за адресою: [ADDRESS] , де батьком забезпечені потреби дитини та створені належні умови для її проживання. Крім того, служба звернула увагу на те, що 21.03.2024 орган опіки та піклування надав висновок, в якому рекомендував визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. У висновку зазначено, що батько дуже занепокоєний тим, що мати часто зловживає алкогольними напоями, що призводить до конфліктів в сім`ї (як між колишнім подружжям, так і між матір`ю дітей із батьком). Нещодавно відбувся інцидент, який викликав у батька впевненість в тому, що перебування дітей із матір`ю може нести загрозу їх життю та здоров`ю. Мати розповіла про те, що нещодавно вона прийшла додому з дня народження подруги, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вийшла на балкон, запалила цигарку, сіла на підвіконня, перехилилась і випала з вікна восьмого поверху. Одночасно вона заперечила, що постійно зловживає алкогольними напоями, а вживає тільки на свята та вихідні дні. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в м. Києві державної адміністрації 22.05.2024 була присутня [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] підтвердила факт випадіння з вікна та заперечила зловживання нею алкогольними напоями. В обґрунтування позову зазначено, що наявні підстави для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю з метою забезпечення найбільш комфортних умов життя для дитини, що відповідатиме її інтересам. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував на відсутність підстав для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, та відібрання дитини у батька з огляду на ситуації, які можуть нести загрозу життю та здоров`ю дитини. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Верховним Судом неодноразово зазначалось, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). ЄСПЛ також неодноразово вказував про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, в межах доводів позову, та заперечень на нього, суд має з`ясувати, чи виконала позивач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право задовольнити вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, та чи довів відповідач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається, що після розлучення, як позивачем, так і відповідачем за своїми місцями проживання створені для дітей належні умови для проживання, однак, у сторін виникають конфліктні ситуації та сварки на грунті, в тому числі вживання позивачем алкогольних напоїв, а відтак відповідачем вживаються активні заходи щодо убезпечення дітей від ситуацій, які можуть нести загрозу їх життю та здоров`ю. Встановлено, та не спростовано позивачем те, що відповідач не перешкоджає матері у спілкуванні з малолітньою дитиною, не позбавляє сина належної опіки і виховання з боку матері, що могло б призвести до руйнування зв`язків дитини з матір`ю, та, відповідно, суперечить сімейним цінностям та найкращим інтересам дитини. Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності варто вказати на те, що позивачем не доведено обставин, за наявності яких визначення місця проживання дитини з нею на даний час матиме більш позитивний вплив на дитину. Суд додатково зазначає, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки дитини та її права на життя. У постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 185/6994/15-ц зазначено, що у справах про визначення місця проживання дитини, суд повинен встановлювати усі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. У постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 Верховний Суд дійшов висновку, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини. У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц зазначено, що під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти, чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17, зазначено, що загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. В ході розгляду даної справи мати дитини не вказала достатніх та переконливих доводів щодо можливості визначення місця проживання дитини саме з нею, фактично формально заперечуючи проти проживання дитини з батьком. Також позивач не надала належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б вказували на те, що нею на даний час може бути створене для дитини належне, стійке, спокійне та безпечне середовище, яке, на переконання суду, дитина зараз має у батька. Звичайно матеріально-побутові умови, фінансовий стан, та фізичні можливості, не є визначальними при вирішенні даної справи, однак, при порівнянні непевної ситуації, що склалася у матері, яка не довела створення нею безпечного, сталого та спокійного середовища для життя сина та стабільного, усталеного, безпечного життєвого середовища, яке створив батько, а тому суд вважає такі умови не співмірними та вказує, що стале сімейне середовище матиме більш сприятливий ефект для особистого життя дитини сторін та однозначно відповідатиме її найкращим інтересам. Судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини на даний час з мамою, що фактично призведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. При розгляді спору, суд в першу чергу враховує інтереси дитини, яка проживає в стабільній атмосфері турботи, захисту, і змінювати місце проживання вагомих підстав немає. Мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, також має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Беручи до уваги ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків відносно дитини, наявність фактів періодичного вживання позивачем алкогольних напоїв, які призводили до ситуацій, які негативно впливали на психоемоційний стан дитини, суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю на даний час не відповідатиме її найкращим інтересам. Варто вказати на те, що всі звернення сторін до правоохоронних органів із відповідними заявами відбулися після початку їх роздільного проживання, а також ці конфлікти в переважній більшості виникали з приводу місця проживання дитини та сварок на цьому грунті. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги усі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, проте за ситуації, що фактично склалася, основну турботу по вихованню дитини, на даний час здійснює батько, виходячи з якнайкращих інтересів сина сторін, а тому суд приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю на даний час не відповідатиме найважливішим інтересам сина сторін, а відтак в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю та відібрання дитини від батька, слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed