Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Акціонерне\~товариство\~комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») подало до суду\~позов, мотивуючи\~його\~тим, що\~30.11.2022 [PERSON] підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000,00 грн; Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; Процентна ставка, відсотків річних: 42,0%; Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; 6) Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; 7) Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00%. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредитну картку, кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується випискою за рахунком. У порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16.07.2025 року відповідач має заборгованість у розмірі 98049.92 грн, яка складається з наступного: 76846.99 грн - заборгованість за тілом кредита; 21202.93 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Тому, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості, а також судових витрат. Ухвалою судді\~Хорошівського районного суду Житомирської\~області\~від\~14.08.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.10.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник\~позивача в судові\~засідання не з`явився, 30.09.2025 від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника банку, зазначивши, що позовну заяву підтримує та не заперечує протии заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду в судові\~засідання не з`явився, відзиву\~до суду\~чи\~інших\~заяв та клопотань до суду не подав. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі\~повторної неявки в судове\~засідання\~відповідача, повідомленого\~належним чином, суд вирішує справу на підставі\~наявних у ній\~даних\~чи\~доказів (постановляє\~заочне\~рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача, неподання ним відзиву та не повідомлення про поважність причин неявки, в порядку, визначеному\~статтею 280 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд відповідно до\~ст.\~247 ЦПК України\~розглянув справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 263\~ЦПК України\~регламентує, що\~судове\~рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із\~дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі\~повно і всебічно\~з`ясованих\~обставин, на які\~сторони\~посилаються як на підставу\~своїх\~вимог і заперечень, підтверджених\~тими\~доказами, які\~були\~досліджені в судовому засіданні. Згідно\~зі\~статтями\~12,13 ЦПК України, цивільне\~судочинство\~здійснюється на засадах змагальності\~сторін, при цьому суд розглядає\~цивільні\~справи не інакше як в межах заявлених\~вимог і на підставі\~наданих\~учасниками\~справи\~доказів. Згідно\~зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню\~підлягають\~обставини (факти), які\~мають\~значення для ухвалення\~рішення у справі і щодо\~яких у учасників\~справи, виникає\~спір. Підставою позову зазначено\~невиконання\~кредитних\~зобов`язань\~відповідачем, що\~пов`язані із\~отриманням ним кредитних\~коштів у вигляді\~встановленого кредитного ліміту на платіжну\~картку. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен\~має право на справедливий і публічний\~розгляд\~його\~справи\~ упродовж\~ розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який\~вирішить\~спір\~щодо\~його прав та обов`язків\~цивільного характеру. Відповідно до частин\~першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин\~вважається таким, що\~вчинений у письмовій\~формі, якщо\~його\~зміст\~зафіксований в одному або\~кількох документах, у листах, телеграмах, якими\~обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким, що\~вчинений у письмовій\~формі, якщо\~він\~підписаний\~його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість\~двох\~або\~більше\~сторін, спрямована на встановлення, зміну\~або\~припинення\~цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять\~умови (пункти), визначені на розсуд\~сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими\~відповідно до актів\~цивільного\~законодавства. Частиною\~першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що\~істотними\~умовами договору є умови про предмет договору, умови, що\~визначені законом як істотні\~або є необхідними для договорів\~даного виду, а також\~усі\~ті\~умови, щодо\~яких за заявою\~хоча б однієї\~із\~сторін\~має бути досягнуто\~згоди. У статті 526 ЦК України\~передбачено, що\~зобов`язання\~має\~виконуватися\~належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цього\~Кодексу, інших\~актів\~цивільного\~законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв\~ділового обороту або\~інших\~вимог, що\~звичайно\~ставляться. Відповідно до частини\~першої\~статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або\~інша\~фінансова\~установа (кредитодавець) зобов`язується\~надати\~грошові\~кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит та сплатити\~проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються\~положення параграфа 1 цієї\~глави, якщо\~інше не встановлено\~цим параграфом і не випливає\~із\~суті кредитного договору. Кредитний\~договір\~укладається у письмовій\~формі. Кредитний\~договір, укладений з недодержанням\~письмової\~форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно\~із\~частиною\~першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок\~здійснювати продаж товарів, виконання\~робіт\~або\~надання\~послуг кожному, хто до неї\~звернеться (роздрібна\~торгівля, перевезення транспортом загального\~користування, послуги\~зв`язку, медичне, готельне, банківське\~обслуговування\~тощо). Умови\~публічного договору встановлюються\~однаковими для всіх\~споживачів, крім тих, кому за законом надані\~відповідні\~пільги. Відповідно до статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови\~якого\~встановлені\~однією\~із\~сторін у формулярах або\~інших\~стандартних формах, який\~може бути укладений\~лише шляхом приєднання\~другої\~сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може\~запропонувати\~свої\~умови договору. У переважній \~більшості \~випадків\~ застосування\~ конструкції договору приєднання\~його\~умови\~розроблює\~підприємець (у цьому\~випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки\~умови\~договорів\~приєднання\~розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі\~усім\~споживачам і доведені до їх\~відома, у зв`язку\~із\~чим банк має\~підтвердити, що на час укладення\~відповідного договору діяли\~саме\~ці\~умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України\~можна\~вважати, що\~другий контрагент (споживач\~послуг банку) лише\~приєднується до тих умов, з якими\~він\~ознайомлений. Встановлено, що\~30.11.2022 [PERSON] підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - Заява про приєднання) з визначенням наступних умов: 1) Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія, розмір кредитного ліміту 200 000 грн для карт Універсальна, 200 000 грн для карт Універсальна Gold, 300 000 грн для Преміальної картки Platinum, 300 000 грн для Преміальної картки World Black Edition, 300 000 грн для Преміальної картки VISA Signature, 400 000 грн для Преміальної картки World Elite, 800 000 грн для Преміальної картки Infinite. до 200 000,00 грн. (п.1.2. Договору); 2) Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 3) Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% - для карт Універсальна, 40,8% - для карт Універсальна Gold (п.1.3 Договору); 4) Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 5) Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 6) Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору) (а.сп.27-38). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.сп.39), між\~позивачем та [PERSON] \~був\~підписаний\~кредитний\~договір б/н, за яким\~було\~надано\~наступні\~кредитні\~картки: № [NUMBER] , дата відкриття\~30.11.2022 - карта\~Універсальна; № [NUMBER] , дата відкриття\~12,05.2023 - карта\~Універсальна; № [NUMBER] , дата\~відкриття\~16.05.2024 - карта\~Універсальна; № [NUMBER] , дата\~відкриття\~13.06.2024 - карта\~Універсальна; № [NUMBER] , дата\~відкриття\~20.06.2024 - карта\~Універсальна. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] за договором б/н: старт карткового рахунку № [NUMBER] проведено 30.11.2022 року, встановлено кредитний ліміт у розмірі 33000,00 гривень, який у подальшому неодноразово збільшувався.\~(а.сп.40).\~ Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 30.11.2022, укладеного між позивачем та [PERSON] , станом на 16.07.2025 року відповідач має заборгованість у розмірі 98049.92 грн, яка складається з наступного: 76846.99 грн - заборгованість за тілом кредита; 21202.93 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.сп. 41-45). Разом з тим, суд зазначає, що підписана відповідачем Заява про\~приєднання до\~умов та\~правил надання\~банківських послуг не містить усіх необхідних істотних умов кредитування, зокрема щодо укладення договору на умовах Договору «Кредитні картки» (п.1 Заяви про приєднання) чи на умовах Договору «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» (п. 2 Заяви про приєднання). При цьому, в пункті 2.1. зазначено, що ця Заява про приєднання, яка являє собою Генеральний кредитний договір, визначає істотні умови кредитування «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка» для максимально можливого розміру кредитного ліміту. При цьому в подальшому Сторони узгоджують конкретний розмір кредиту та інші істотні умови \~шляхом підписання окремих Заяв про надання кредиту у дату \~здійснення Клієнтом будь-яких списань зі свого рахунку за рахунок кредитів «Оплата частинами» та/або «Миттєва розстрочка». В Заяві про приєднання відсутні відомості про те, яка картка була видана відповідачу, не зазначена погоджена конкретна сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, тоді як в п. 1.2. визначено різний розмір кредитних лімітів, взалежності від обраного виду карти. Також, в п. 1.3. Заяви про\~приєднання процентна ставка залежить від того, яку картку отримав споживач: «Універсальна» чи «Універсальна Gold». Матеріали справи не містять і доказів, яке рішення прийнято банком за заявою відповідача, який вид картки йому видано із зазначенням усіх істотних умов договору. Долучена банком довідка про кредитні картки та про розмір встановленого кредитного ліміту, яка складена та підписана представником банку про це не свідчить та носить інформативний характер. При цьому, доказів зарахування позивачем на кредитну картку відповідача будь-якої суми кредиту не надано, що унеможливлює перевірку використання відповідачем кредитних коштів та правильності проведеного банком розрахунку заборгованості. Долучений позивачем в якості доказів Паспорт щодо кредитного продукту від 30.11.2022\~не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили тип кредиту, кредитний ліміт, строк кредитування, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, оскільки в анкеті не міститься інформації щодо банківського продукту (кредиту), який надається позичальнику, яку саме банківську картку отримує позичальник, в той час як Паспорт щодо кредитного продукту містить інформацію щодо семи різних карток: Універсальну, Універсальну Голд, Platinum та ін. Відповідно до Паспорту щодо кредитного продукту від 30.11.2022,\~інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 15.12.2022. Більш того, зі змісту цієї\~інформації слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту за сімома кредитними картками та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який включає до форми договору про споживчий кредит (ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»). Вказане узгоджується\~із правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 (справа №393/126/20), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2022 (справа № 156/268/21). За змістом положень ст.ст. 1049,1054 ЦК України, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Нормами Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75\~(далі Положення № 75) встановлено основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю, щодо змісту та форми первинних документів під час здійснення операційної діяльності в банках України. Відповідно до пунктів 59, 61 та 62 Положення № 75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях регістри, зокрема, особові рахунки та виписки з них, які повинні містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Із змісту наведених норм вбачається, що рух операцій по особовому рахунку має підтверджуватись випискою по особовому рахунку, яка має містити визначений перелік обов`язкових реквізитів. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20. Проте такої виписки позивачем до суду не надано. Водночас, саме виписка є первинним документом, про що вказується у Постанові Верховного суду у справі №200/5647/18 від 16.09.2020 року. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути належним доказом існування боргу, на якому наполягає банк. За приписами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Водночас, позивачем не надало належних та допустимих доказів видачі відповідачу зазначеної в позові банківської картки, відкриття йому рахунку, чи встановлено відповідного кредитного ліміту і на яку суму, а також виписки з такого рахунку, з якого можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою, зарахування коштів у межах суми встановленого ліміту, використання ним кредитних коштів та наявність у нього заборгованості за кредитом. А відтак, складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. За відсутності інших доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед банком. Отже, суд вважає, що позивачем\~не доведено, що [PERSON] взагалі має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, сама по собі підписана Заява про приєднання, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення кредитного договору, не може бути підставою для стягнення заборгованості. При цьому, згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Однією з\~засад цивільного\~судочинства є\~його диспозитивність.\~Так,\~відповідно до ч.\~1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В силу приписів ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважає, що позивач до позовної заяви не надав жодних доказів, які підтверджують отримання кредитних коштів в розмірі, зазначеному в позовній заяві та довідці. Суд також вважає, що позивачем не надано докази, які підтверджують що відповідач отримав відповідну кредитну картку з сумою кредитного ліміту, яку погодили сторони, не надано виписки з рахунків відповідача. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач, із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання або клопотання про їх витребування останній не подавав. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача в позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі (а.с. 72, 73). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, то на підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed