Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся в Васильківський міськрайонний суд Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 03 грудня 2023 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 11950 гривень в позику, а останній зобов`язався повернути кошти 01 лютого 2024 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 03 грудня 2023 року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 11950 гривень боргу, 119 гривень 87 копійок інфляційних втрат та три проценти річних у сумі 121 гривні 79 копійок. Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2024 року справу передано за підсудністю до Васильківського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 грудня 2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 11950 гривень в позику, а останній зобов`язався повернути кошти 01 лютого 2024 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав позивачу боргову розписку від 03 грудня 2023 (а.с. 8). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору позики від 03 грудня 2023 року [PERSON] має повернути [PERSON] 11950 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 11950 гривень, тобто стягненню з відповідача підлягає зазначена сума. Позивач також просить стягнути з відповідача три проценти річних з простроченої суми за період з 02 лютого 2024 року по 12 липня 2024 року в сумі 121 гривні 79 копійок та інфляційні втрати за період з лютого 2024 року по червень 2024 року в розмірі 119 гривень 87 копійок. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми трьох процентів річних та інфляційних втрат наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 2, 3). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 121 гривні 79 копійок та інфляційні втрати в розмірі 119 гривень 87 копійок. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved