Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-16 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2025 року товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 21 жовтня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] укладений Договір кредитної лінії № 00-10028687 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору 38925. ТОВ «Макс Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у сумі 108000, 00 гривень. На виконання умов кредитного договору 21.10.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» перерахувало кошти на платіжну картку № [NUMBER] . Відповідачка не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом. 14 травня 2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором. Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору, а саме: не вносив платежі на повернення отриманих коштів, на сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 28474,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10800,00 грн, заборгованість за процентами - 14974,20 грн, заборгованість за комісією - 2700,00 грн. Оскільки всупереч умовам кредитного договору взяті на себе зобов`язання зі сплати кредитної заборгованості та відсотків відповідач не виконав, тому позивач просить позов задовольнити та в порядку розподілу судових витрат стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Рух справи 03 листопада 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І. 10 листопада 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права, зокрема право подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також те, що за відсутності клопотань будь-якої зі сторін справа буде розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено, що відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву, позивач - має право підготувати відповідь на відзиви, виклавши письмово свої міркування, аргументи та надати відповідні докази, та направити відповідачу та суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи, а відповідач має право підготувати заперечення на відповідь на відзив, та направити позивачу й суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи. Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом. Задоволено клопотання про витребування доказів у АТ «Південний». Аргументи, доводи, клопотання учасників справи ТОВ «Бізнес Позика» у самій позовній заяві, просило провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, зазначивши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує відносно заочного розгляду справи. У листопаді 2025 року до суду повернулась поштова кореспонденція, яка направлялась судом [PERSON] (копія ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 листопада 2025 року, копія позовної заяви та додатки до неї). Поштова кореспонденція, яка направлялась на адресу відповідача, повернута до суду із відміткою поштової служби «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Повернення поштової кореспонденції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», є належним повідомленням учасника справи (постанова Верховного Суду від 13 травня 2024 року у справі № 755/4829/23). Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19 та від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (постанова Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). Суд виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи та приймаючи до уваги практику Верховного Суду, щодо питання оповіщення учасника справи про розгляд справи, вважає, що відповідач у цій справі є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Суд, зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-10028687 (а.с. 9-13). Відповідно до умов п.п.1.2,1.3 сума ліміту кредитної лінії складає 9000, 00 грн, дата остаточного повернення кредиту 16.10.2025. Відповідно до пункту 1.5.1. Договору стандартна процентна ставка складає 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору. Відповідно до п.1.6. Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми Кредиту, що складає: 1800, 00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього Договору. Згідно п. 1.10. усі істотні умови договору, порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення договору. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 38925, який був відправлений на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит» (а.с. 24). Вказана інформація відображена в Паспорті споживчого кредиту (а.с. 20-21). До договору надано додаток №1 - графік платежів за кредитним договором №00-10028687 від 21.10.2024, де зазначено загальний розмір кредиту 39456,00 грн, з яких 9000,00 грн - сума кредиту, 28656,00 грн - проценти за користування кредитом, 1800,00 грн - комісія за надання кредиту та паспорт споживчого кредиту. 21.10.2024 [PERSON] електронним підписом підписав Додаток №1 до Кредитного договору №00-10028687 від 21.10.2024 Графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а.с. 20-21, 14). Також матеріали справи містять Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Макс кредит» (а.с. 15-19 зворот). Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 9000, 00 грн від ТОВ «Макс Кредит» на його картковий рахунок № [NUMBER] , зазначений в п.2.8 Договору, підтверджується довідкою ТОВ «Профітгід», на платіжну карту Bank Pivdennyi № [NUMBER] 21.10.2024 було перераховано грошові кошти у сумі 9000, 00 грн, номер транзакції 42952-86045-77884 (а.с. 23-23зв). Згідно з детальним розрахунком заборгованості від 14.05.2025, заборгованість [PERSON] становить 25774,20 грн, яка складається з 9000, 00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 14974,20 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 1800, 00 грн - сума заборгованості за комісією, 2 700, 00 грн - штрафні санкції (а.с. 43-44). 14.05.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу №14052025-МК/ЮнітКапіталУ відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. (а.с. 33-35). Згідно Виписки з особового рахунка за Договором кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024 [PERSON] станом на 01.10.2025 (включно) має заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» у розмірі 28474,20 грн, яка складається з 10800,00 грн - прострочена заборгованості за сумою кредиту, 14974,00 грн - прострочена заборгованості за процентами та заборгованість та 2700,00 грн - штрафні санкції (а.с. 45). З наданої АБ «Південний» інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] та надано виписку по даному рахунку за період з 21.10.2024 р. по 26.10.2024 р, яка містить зарахування на суму 9000,00 UAН. Мотивувальна частина Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Юніт Капітал» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Норми ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (зі змінами) передбачають, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). На підтвердження існування договірних відносин між [PERSON] (як позичальником) та ТОВ «Макс Кредит» (як первісним кредитором) позивачем у справі були надані Договір кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024, Додаток №1 до Кредитного договору №00-10028687 від 21.10.2024, Графік платежів, паспорт споживчого кредиту. Вказані документи підписані позичальником електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «38925», який був відправлений на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит» (а.с. 24). Позичальник не оспорює факту підписання ним відповідних документів, укладення між ним та ТОВ «Макс Кредит» кредитного договору та отримання ним кредитних коштів у розмірі 9 000,00грн. Нарахування кредитних коштів на рахунок позичальника підтверджується довідкою ТОВ «Профітгід», довідкою АБ «Південний» від 19.11.2025 № 33/001/30498/2025-БТ відповідно до якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] та випискою АБ «Південний» по даному рахунку за період з 21.10.2024 р. по 26.10.2024 р, яка містить інформацію про зарахування на суму 9000,00 UAН. Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять. Суд вважає доведеним той факт, що між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] виникли кредитні зобов`язання і останній отримав кошти у розмірі 9 000,00 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦПК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Судом встановлено, що 14.05.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу №14052025-МК/ЮнітКапіталУ відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024. Отже, ТОВ «Юніт капітал» є правонаступником ТОВ «Макс Кредит» за договором кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини щодо отримання кредиту, позичальником не виконані зобов`язання перед кредитодавцем (первісним кредитором), кошти, отримані в кредит, в обумовлений строк відповідачем добровільно не повернуті, новий кредитор (як правонаступник) має право на отримання від позичальника простроченої заборгованості за основною сумою кредиту. ТОВ «Юніт капітал», пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості до [PERSON] просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 25 774,20 грн. Згідно з детальним розрахунком заборгованості від 14.05.2025, заборгованість [PERSON] становить 25 774,20 грн, яка складається з 9 000, 00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 14 974,20 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 1800, 00 грн - сума заборгованості за комісією, 2 700, 00 грн - штрафні санкції. Згідно Виписки з особового рахунка за Договором кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024 [PERSON] станом на 01.10.2025 (включно) має заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» у розмірі 28474,20 грн, яка складається з 10800,00 грн - прострочена заборгованості за сумою кредиту, 14974,00 грн - прострочена заборгованості за процентами та заборгованість та 2700,00 грн - штрафні санкції (а.с. 45). Згідно з виписки з репєстру боржників заборгованість відповідача становить 28474,20 грн, яка складається з: 10 800,00 грн - тіло кредиту, 14 947,20 грн - відсотки, 2 700,00 грн - штрафні санкці (а.с.37). Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1)передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2)правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі статею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231, передбачено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги, за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. При цьому, суд враховує, що згідно із загальними принципами цивільного права, ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Згідно договору кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024 позичальнику було надано кредит у розмірі 9 000,00 грн, дата остаточного повернення кредиту 16.10.2025 року. Відповідно до детального розрахунку заборгованості позичальника за договором кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024 її розмір станом на 14.05.2025 року становила: 9 000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 14 974,20 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 1 800,00 грн - прострочена заборгованість за комісією; 2 700,00 прострочена заборгованість за штрафні санкції (а.с.43). Умовами договору кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024 визначено, що позичальник сплачує 1 800,00 комісії за надання кредиту (п. 1.6). Отже, позивачем фактично до тіла кредиту зараховано заборгованість за комісією у розмірі 1800 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частіш першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постанові від 21 жовтня 2020року у справі N194/1387/19 (провадження N 61-7416св20). 31.32. У постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі N 361/392/20 (провадження N 61-16470св20) підставою визнання недійсними пунктів кредитного договору від 16 липня 2018 року щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості вказано частини першу-п`яту статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду (Постанова від 13.07.2022 Ns 496/3134/19) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Отже, пред`явлені позивачем вимоги щодо сплати відповідачем комісії за користування кредитом є нікчемні і не підлягають задоволенню. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за договором кредитної лінії №00-10028687 від 21.10.2024 задоволенню не підлягають. З прохальної частини позовної заяви вбачаєтсья, що позивач просив суд стягнути 25 774,20 грн, тобто тіло кредиту (10 800,00 грн) та відсотки (14 947,20 грн). Разом з цим позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 2700 грн. Враховуючи, що вимоги простягненння комісії до задовлення не підлягають, суд вважає, що остаточна сума, яка підлягає до стягнення становить 23 974,20 грн, з яких: 9 000,00 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 14 974,20 грн прострочена заборгованість за відсотками. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи, що боржник, отримавши кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, та приймаючи до уваги те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник має нести цивільно-правову відповідальність за не виконання чи неналежне виконання зобов`язання. При вирішенні спору, спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд, особливо при заочному порядку розгляду справи, проте це означає, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону. З врахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що [PERSON] отримавши кредитні кошти у добровільному порядку та у встановлені договором строки, їх не повернув кредитодавцю, проценти у встановленому договором розмірі не сплатив, тому позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 23 974,20 грн, з яких: 9000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 14 974,20 грн прострочена заборгованість за відсотками. Щодо судових витрат Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» (93,01%), то із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 2253.07 грн судового збору за подання позовної заяви до суду. Разом з цим, позивач просив про відшкодування витрат на правничу допомогу. Судом встановлено, що 10 вересня 2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02. На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді було надано: копію договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025, копію протоколу погодження вартості послуг до вказаного договору, копію додаткової угоди № 25770875143 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 та копію акту прийому передачі наданих послуг від 01.10.2025. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оцінка судом вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт (постанова Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22). Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Враховуючи на відсутність клопотання відповідача щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а суд,

Outcome: partial