Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У червні 2025 року до Київського районного суду м.\~Одеси за підсудністю з Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] (далі також позивачка), поданим в її інтересах представником [PERSON] до [PERSON] (далі також відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ у справах дітей Авангардівської селищної ради Одеської області (як орган опіки та піклування) про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю необхідно для захисту прав та інтересів дитини-інваліда, пов`язаних з її вихованням та лікуванням, відпочинком тощо. Батько не цікавиться розвитком сина, сплачує мінімальний розмір аліментів. У вирішенні питань виховання дитини та забезпечення його інтересів, де потребується спільна позиція батьків, останній ухиляється від участі та надання своєї згоди, як батько. Указані обставин змусили позивача звернутися за захистом прав дитини до суду. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Заяви та клопотання учасників справи Ухвалою суду від 10.07.2025 з Авангардівської селищної ради Одеської області (як органу опіки та піклування) витребувано висновок про доцільність визначенням місця проживання дитини разом з матір`ю. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 20.06.2025 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 10.07.2025, 16.09.2025, 14.10.2025, 11.11.2025. Ухвалою суду від 11.11.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 09.12.2025. У судовому засіданні, 09.12.2025, позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав. Фактичні обставини справи Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.12.2016 Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, підтверджено факт народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №\~11415 від 09.12.2016, батьками якого зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Згідно медичного висновку КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради №\~324 від 23.06.2023 у [PERSON] наявні ознаки легкої розумової відсталості з аутистичними рисами. Рішенням Шевченківського районного суду м.\~Києва від 23.05.2018 у справі №\~761/47307/17 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №\~1158 від 23.08.2014. Згідно з висновком органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради Одеської області №\~01-739 від 23.10.2025, останнім рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Матір за місцем проживання створює дитині всі умови для нормального гармонійного розвитку. Мотиви прийнятого рішення Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). Статтею 51 Основного Закону України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК (ст. 1 СК України). Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ч.\~1 ст.\~121 СК України). Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами ч.\~2 ст.\~150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч.\~1-4 ст.\~157 СК України). Відповідно до ст.\~15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч. 4 ст.\~15 СК України). Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України). Отже, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Тобто, для підтвердження самостійного виховання дитини матір`ю та визначення місця проживання разом з нею необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав батька обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна зробити висновок, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст.\~15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до ч.\~3,\~4 ст.\~155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення ч.\~1 ст.\~161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07. 2015). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Доведення необхідності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Як зазначила позивачка, визначення місця проживання дитини разом з нею необхідно для захисту прав та інтересів дитини-інваліда, пов`язаних з його вихованням та лікуванням, відпочинком тощо. \~ \~ \~ \~Під час судового розгляду установлено, що відповідач тривалий час узагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та розвитком. Дитина мешкає разом з матір`ю та забезпечена умовами для нормального гармонійного розвитку та проходження лікування (реабілітації). Фактично мати сама виховує та утримує дитину. Батько не долучається до цього процесу, мешкає окремо. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене суд доходить висновку про можливість, наразі, визначити місце проживання дитини з матір`ю, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. \~ \~ \~ \~Іншого перед судом не доведено. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст.\~82 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами необхідність визначення місця проживання дитини саме з матір`ю. Щодо судових витрат За приписами ч.\~1,\~3 ст.\~133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved