Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 січня 2023 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . З травня 2025 року вона з чоловіком разом не проживають, їх сім`я розпалась. Протягом семи місяців між нею та чоловіком були непорозуміння та суперечки, зникло взаємне почуття любові, сімейне життя не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вони проживають окремо. На даний час між ними існують великі розбіжності в інтересах та поглядах на життя, шлюб та сім`ю. Їх сім`я розпалася остаточно і відновити її неможливо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу істотно суперечить як її інтересам, так і інтересам дитини. Донька [PERSON] на даний момент проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з [PERSON] понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. Представник відповідача [PERSON] надала пояснення, в яких зазначила, що періодично дитина проживає як з матір`ю та і з батьком. Відповідач постійно надає кошти на утримання дитини, купує речі дитині та проводить з нею час так само як і позивач. Тому не заперечує щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, з урахуванням виплат аліментів у добровільному порядку. Стягнення просить проводити з дати прийняття рішення по справі. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надала заву, в якій зазначила, що позивач не заперечує стосовно зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини щомісячно, але заперечує щодо проведення стягнення з дати прийняття рішення по справі. Просила стягнення проводити з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття дитини. Розгляд справи просила проводити без її участі та участі позивача. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак у поясненнях зазначила про можливість розгляду справи без її участі та участі відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивачки та вони проживають разом з дочкою та онукою.Відповідач [PERSON] забирає дитину на вихідні і платить [PERSON] 4000 грн. кожного місяця, кошти перераховує 2 рази на місяць. З позивачкою вони не проживають разом з травня 2025 року. Суд, заслухавши пояснення свідка, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. 24 січня 2023 року Синельниківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за актовим записом №08 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23 липня 2025 року. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 березня 2023. Відповідно до актів про фактичне проживання, складених 24 липня 2025 року головою квартального комітету №9 м.Синельникове, [PERSON] дійсно мешкає зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , але не зареєстрована за цією адресою. [PERSON] знаходиться на утриманні матері. Відповідно до довідок про отримання допомоги управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 22 березня 2023 року №108, 09 жовтня 2023 року № 475, 12 листопада 2025 року №219 [PERSON] призначено допомогу при народження дитини [PERSON] , 2023 р.н., з 01 березня 2023 року до 01 квітня 2026 року у розмірі 860,00 грн. щомісячно. Згідно з актом проживання особи, складеного 12 листопада 2025 року головою квартального комітету №27, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з ним проживає донька [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на його утриманні. Відповідно до платіжних інструкцій від 25 вересня 2025 року, 26 серпня 2025 року , 08 серпня 2025 року, 11 липня 2025 року, 26 червня 2025 року, 09 листопада 2025 року, 24 жовтня 2025 року, 06 жовтня 2025 року, 03 вересня 2025 року [PERSON] перераховував аліменти у розмірі 2000,00 грн. за кожною платіжною інструкцією [PERSON] , що в загальній сумі становить 18000,00 грн. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовилася, а відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може і шлюб підлягає розірванню. При цьому, позивачу слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Щодо стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В цей же час, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 СК України, враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1. ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, доказів щодо наявності у нього на утриманні інших непрацездатних осіб суду не надано, має можливість платити аліменти на утримання дитини в узгодженому сторонами розмірі, а тому доходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Але враховуючи, що відповідач добровільно перерахував кошти позивачці до моменту звернення до суду з позовом, та вказані платежі були з призначенням "аліменти", суд вважає , що вони підлягають врахуванню при здійсненні розрахунку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що до початку судового розгляду відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, а тому відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору в розмірі 605,60 грн. підлягають стягненню з відповідаяча на користь позивача.

Outcome: approved