Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 27.06.2017 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 200832026301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У подальшому АТ «ПУМБ» звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до позовної заяви, представник АТ «ПУМБ» просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 133330,99 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. До матеріалів вказаної позовної заяви було долучено розрахунок заборгованості за договором № 200832026301. Відповідно до вказаного розрахунку загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «ПУМБ» складає 133330,99 грн. Крім того, представником відповідача АТ «ПУМБ» був складений узагальнюючий розрахунок заборгованості за кредитним договором № 200832026301 від 27.06.2017 р. за період з 30.06.2017 по 03.03.2024. У відповідності до узагальнюючого розрахунку заборгованості від 19.06.2024 розмір коштів, сплачених позивачем в рахунок сплати відсотків за наданим кредитом за період з 30.06.2017 р. по 03.03.2024 р. включно, складає 67102,49 грн. У відповідності до узагальнюючого розрахунку заборгованості від 19.06.2024 розмір коштів, сплачених позивачем в рахунок сплати тіла кредиту за наданим кредитом за період з 30.06.2017 по 03.03.2024 включно складає 83773,46 грн. У відповідності до Довідки про збільшення кредитного ліміту без номера та дати станом на 03.03.2024 за договором № 200832026301 від 27.06.2017 кредитний ліміт складає 73700,00 грн. Таким чином, розмір коштів, сплачених позивачем за договором № 200832026301 від 27.06.2017 станом на 19.06.2024 складає: 67102,49 грн (розмір сплачених відсотків) + 83773,46 грн (розмір сплаченого тіла кредиту) = 150875,95 грн. Отже, розмір коштів, надмірно сплачених позивачем за договором № 200832026301 від 27.06.2017 складає: 150875,95 грн (розмір сплачених коштів) - 73700 грн (розмір тіла кредиту кредитний ліміт) = 77175,95 грн. У зв`язку із зазначеною переплатою по кредитному договору № 200832026301 від 27.06.2017 позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживачів. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 07.11.2024 провадження у цій цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У подальшому ухвалою суду від 12.12.2024 провадження по цивільній справі № 646/9757/24 (провадження № 2/646/3400/2024) за позовною заявою представника [PERSON] адвоката Мариничева Юрія Павловича до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів зупинено - до набрання законної сили рішенням в іншій цивільній справі № 646/5350/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 23.09.2025 поновлено провадження у цивільній справі № 646/9757/24 за позовною заявою представника [PERSON] адвоката Мариничева Юрія Павловича до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив здійснювати судовий розгляд без участі позивача та її представника. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання, своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористалася. Враховуючи неявку сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність доказів, які містяться в матеріалах справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 27.06.2017 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 200832026301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У подальшому, АТ «ПУМБ» звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно вище вказаної позовної заяви представника АТ «ПУМБ», останній просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 133330,99 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.11.2024 Позовні вимоги акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 200832026301 від 27 червня 2017 року в розмірі 133330 (сто тридцять три тисячі триста тридцять) грн. 99 коп., з яких: 73619,29 грн. - заборгованість за кредитом; 59711,70 грн. - заборгованість процентами та судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.. Постановою Харківського апеляційного суду від 20.08.2025 у цивільній справі № 646/5350/24 апеляційну скаргу [PERSON] , в особі представника [PERSON] , задоволено. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.11.2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішеннями судів у справі № 646/5350/24, у якій брали участь ті самі особи, установлені, зокрема наступні обставини. 27.06.2017 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 200832026301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У вказаній заяві [PERSON] просила встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 5000,00 грн. розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Також 27.06.2017 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено детальну інформацію про кредитодавця, суму кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, розмір реальної річної процентної ставки та інші умови. Також зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 27.06.2017 року. З довідки про збільшення кредитного ліміту вбачається, що станом на 27.06.2017 року кредитний ліміт становив 5000,00 грн, а станом на 26.05.2023 року 73 700,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] станом на 03 березня 2024 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 133 330,99 грн, з яких 73 619,29 грн заборгованість за кредитом; 59 711,70 грн заборгованість за процентами. На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено виписку/особовий рахунок за період з 27.06.2017 року по 03.03.2024 року. З виписки [PERSON] за період з 27.06.2017 року по 03.03.2024 року вбачається, що останньою внесено в рахунок погашення заборгованості 151 575,95 грн, а знято з картки 131 706,34 грн. Акціонерне товариство «ПУМБ» направило на адресу [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості у загальному розмірі 133 330,99 грн. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.06.2017 року, посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, якими визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Публічну пропозицію, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка міститься в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 червня 2017 року шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за процентами у розмірі 59711,70 грн. Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 73619,29 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом. [PERSON] неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які не передбачені заявою про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала. [PERSON] фактично отримала кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн, який в подальшому збільшено до 73700,00 грн, в свою чергу згідно виписці по картці нею внесено в рахунок погашення заборгованості 151 575,95 грн, а знято 131 706,34 грн. Тобто, [PERSON] має переплату за даним кредитним договором в розмірі 19869,61 грн (151575,95 грн 131706,34 грн). Отже тіло кредиту є повністю погашеним [PERSON] , а домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачкою заява не містила. Постанова Харківського\~апеляційного суду\~від 20.08.2025\~у цивільній\~справі №\~646/5350/24 набрала законної сили 20.08.2025. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії»). Як визначено ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом; обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як визначено ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 04.05.2022 у справі № 903/359/21, від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20, від 01.10.2024 у справі № 916/3575/23, від 01.10.2024 у справі № 910/19574/23, від 24.09.2024 у справі № 925/1293/23). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.08.2022 у справі № 903/357/21, набуття відповідачем, як однією зі сторін зобов`язання, коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, а саме внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень ст. 1212 ЦК України. Також за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Крім того, представником позивача 11.12.2025 подано до суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, зі змісту якої вбачається, що згідно позовної заяви представника позивача від 02.09.2024, останній просив суд стягнути з відповідача АТ «ПУМБ» на користь [PERSON] за договором № 200832026301 від 27.06.2017 грошові кошти в розмірі 77175,95 грн. Однак, позивачем був застосований невірний алгоритм (спосіб) визначення розміру переплати (збитки) за договором № 200832026301 від 27.06.2017, у зв`язку з чим представник позивача просить суд з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача АТ «ПУМБ» на користь позивача [PERSON] за договором № 200832026301 від 27.06.2017 грошові кошти в розмірі 67102,49 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, зокрема, встановлення судом апеляційної інстанції фактів того, що тіло кредиту є повністю погашеним [PERSON] , а домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачкою заява не містила, та те, що відповідачем протягом тривалого строку розгляду справи до суду не надано будь-яких заперечень та доказів на їх обґрунтування щодо предмету позову та його розміру, суд доходить висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню, а саме - належить стягнути з відповідача на користь позивача за договором № 200832026301 від 27.06.2017 грошові кошти у розмірі 67102,49 грн. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Тому, відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved