Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із цим позовом, просить визнати за нею право власності на завершення приватизації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та [INFO] помер батько чоловіка [PERSON] . Після їхньої смерті відкрилась спадщина. Позивачка є спадкоємцем майна після смерті чоловіка за законом після смерті батька чоловіка в порядку спадкової трансмісії після смерті батька чоловіка, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направивши до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, заявлений позов підтримує в повному обсязі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Третя особа Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника, заперечень щодо позову не має. Запити до державного нотаріуса здійснювалися неодноразово, проте відповіді не надходили, а тому суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів, що відповідають положенням ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 січня 2002 року, підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 червня 1966 року, підтверджено, що [PERSON] має сина [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05 лютого 2020 року, підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 07 червня 1986 року, підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 12 травня 1984 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Балучин, Золочівського району Львівської області. Належність земельної ділянки площею 0,60 га [PERSON] підтверджується Архівним витягом виданим Золочівською РДА від 08.05.2025 року № C/2-288 на підставі рішення Балучинської сільської ради від 15.12.1993 року, яким передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,60 га. Відповідно до довідки від 03.06.2025 року №03-13/441, виданої Красненською селищною радою, підтверджено, що [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), а тому, згідно ст. 549 ЦК УРСР, позивач прийняв спадщину після смерті батька. Згідно довідки від 18.05.2025 року №32, виданої Красненською селищною радою, підтверджено, що [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані: [PERSON] (дружини позивачка), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (зять), а тому, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка за законом. Згідно заяви [PERSON] від 17.10.2025 року, де повідомляє, що відмовляється від своїх спадкових прав на майно після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] в користь своєї матері [PERSON] , з наслідками відмови від спадщини ознайомлений, в майбутньому на спадщину претендувати не буде. Крім того, згідно заяви [PERSON] від 31.10.2025 року, повідомляє, що відмовляється від своїх спадкових прав на майно після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] в користь своєї матері [PERSON] , з наслідками відмови від спадщини ознайомлена, в майбутньому на спадщину претендувати не буде. Крім того, згідно заяви [PERSON] від 31.10.2025 року, повідомляє, що відмовляється від своїх спадкових прав на майно після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] в користь своєї матері [PERSON] , з наслідками відмови від спадщини ознайомлений, в майбутньому на спадщину претендувати не буде. Крім того, згідно заяви [PERSON] від 31.10.2025 року, повідомляє, що відмовляється від своїх спадкових прав на майно після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] в користь своєї матері [PERSON] , з наслідками відмови від спадщини ознайомлений, в майбутньому на спадщину претендувати не буде. Крім того, згідно заяви [PERSON] від 13.11.2025 року, повідомляє, що відмовляється від своїх спадкових прав на майно після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] в користь своєї матері [PERSON] , з наслідками відмови від спадщини ознайомлена, в майбутньому на спадщину претендувати не буде. Згідно свідоцтва про смерть (переклад із Словацької Республіки) від 08.02.2024 року, підтверджено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Калніца Словацька Республіка. Оскільки позивачка є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка в порядку спадкової трансмісії та прийняла спадщину, а тому вважається, що позивачка набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. До складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Згідно з пунктом "г" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом "а" частини третьої статті 152 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України). Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17 від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки. Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. З урахуванням встановлених обставин, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка в порядку спадкової трансмісії після смерті свекра, права на завершення приватизації спірною земельної ділянки. Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 692/769/21 (провадження № 61-6245св22). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов`язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця), а тому за позивачкою слід визнати право власності на завершення приватизації та реєстрації прав власності на спірну земельну ділянку, яку за життя розпочав [PERSON] проте не встиг завершити у зав`язку зі смертю. Відтак, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем по справі, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved