Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46 250.00 гривень, а також відшкодувати витрати по справі, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу. Мотивуючи свій позов тим, що [PERSON] (далі Відповідач) подано Заявку на отримання кредиту № 100828321. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 100828321 від 30.05.2021р. (далі- Кредитний договір), який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. ПРАВИЛА надання фінансових кредитів ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН».Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 100828321 від 30.05.2021р. із ТОВ «МІЛОАН» (ЄДРПОУ: 40484607) та на підставі платіжного документа Відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. 14.09.2021р.\~З гідно\~умов Договору\~відступлення права\~вимоги №08Т\~(далі\~-\~«Договір відступлення»),\~ТОВ «МІЛОАН»\~(ЄДРПОУ:\~40484607)\~відступлено право\~вимоги за\~Кредитним Договором\~№ 100828321\~від 30.05.2021р.\~на користь\~ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~(далі\~ ТОВ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~або Позивач)\~(ЄДРПОУ:\~42649746),\~а відповідно\~ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» набуто\~права вимоги\~до Відповідача.\~Згідно Договору\~відступлення сума\~боргу перед\~Новим кредитором\~(ТОВ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»)\~є обґрунтованою\~та документально\~підтвердженою,\~становить 46250\~грн,\~із яких:\~-\~заборгованість за\~тілом кредиту\~становить 10000\~грн;\~заборгованість за\~відсотками становить\~35250\~грн;\~заборгованість за\~комісійними винагородами\~становить 1000\~грн. У зв`язку з чим звертаються до суду із позовом за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 14.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до суду не з`явився, до початку розгляду справи надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки до суду відповідача не заперечував. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у відповідності до ч. 10 ст.\~187\~ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у її письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За правилами ст.\~526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.\~634\~ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Приписами ст.\~610\~ЦК встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до\~ст. 625 ЦК\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК\~якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 30.05.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір № 100828321 про надання споживчого кредиту. Предметом договору є сума кредитних коштів 10 000 гривень, строк надання кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 29.06.2021 року, проценти за користування кредитом та комісій складають 6250 гривень у грошовому виразі та 33, 803% річних у процентному значенні. Сума загального розміру кредиту складає 16\~250 гривень , комісія за надання кредиту нараховується одноразово 10% від суми кредиту, що становить 1000 гривень, , проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1.75% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 16-19 зворотній). Вказаний договір підписаний [PERSON] підписано за допомогою унікальної пари логіну особистого кабінету та пароля особистого кабінету Факт перерахування коштів у сумі 10 000 гривень здійснено 30.05.2021 року на кредитний рахунок [NUMBER] та підтверджено платіжним дорученням 28123093 (а.с. 39). До суду надано розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, загальна сума заборгованості 46250\~грн,\~із яких:\~-\~заборгованість за\~тілом кредиту\~становить 10000\~грн;\~заборгованість за\~відсотками становить\~35250\~грн;\~заборгованість за\~комісійними винагородами\~становить 1000\~грн (а.с. 22-22 зворотній) Згідно із\~умовами Договору\~відступлення права\~вимоги №08Т\~(далі\~-\~«Договір відступлення»),\~ТОВ «МІЛОАН»\~(ЄДРПОУ:\~40484607)\~відступлено право\~вимоги за\~Кредитним Договором\~№ 100828321\~від 30.05.2021р.\~на користь\~ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~(далі\~ ТОВ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~або Позивач)\~(ЄДРПОУ:\~42649746),\~а відповідно\~ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» набуто\~права вимоги\~до Відповідача (а.с. 9-15) У відповідності до витягу з додатку до договору факторингу № 08Т від 14.09.2021 року до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] , за кредитним договором № 100828321 від 30.05.2021 року на загальну суму 46\~250 гривень (а.с. 27). ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» направило на адресу [PERSON] вимогу щодо погашення заборгованості в якому зазначено, що право грошової вимоги від ТОВ «МІЛОАН» відступлено на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», у разі непогашення заборгованості наступлять наслідки щодо додаткових витрат стягнення судового збору, витрат на правничу допомогу, витрати на виконавче провадження (а.с. 37-37 зворотній) За п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1\~ст. 514 ЦК\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Договори, укладені між відповідачем та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів При дослідженні правочинів наданих стороною позивача, судом з`ясовано, що всі вони підписані, є належними та допустимими. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Стосовно стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом слід зазначити наступне. Згідно з п. 1.2 договору, сума кредиту становить 10000 грн. Відповідно до п. 1.3 договору, кредит надається строком на 30 днів з 30 травня 2021 року. п. 1.5.2 договору про споживчий кредит -проценти за користування кредитом становлять 5250 грн., які нараховуються за ставкою 1,75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за Акцептом оферти від 30 травня 2021 року перевищує 30 днів. Отже, нарахування процентів за користування коштами в сумі 10000 грн. слід проводити із відсоткової ставки 1,75 %, яка обмежується 30 днями та їх загальний розмір складає 5250 грн. (10000 грн. х 1,75 % х 30 днів). Розмір відсотків за користування кредитними коштами в іншому розмірі позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за Договором позики в розмірі 5250 грн. - в межах строку користування кредитом. Стосовно заборгованості за комісією - 1000 грн. слід зазначити наступне. Пунктом 1.5.1 передбачена сплата комісії за надання кредиту\~1000 грн. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою\~статті 215\~ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу\~статті 228 ЦК України\~нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Таким чином, суд відмовляє у стягненні з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1000 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики № 100828321 від 30 травня 2021 року в сумі 10000 грн - за тілом кредиту, 5250 грн. - за відсотками за користування кредитом. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 798,67 гривень (32,97 % від задоволених вимог). При цьому відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст.\~133\~ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За змістом\~ст. 137 ЦПК\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4\~ст. 137 ЦПК\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що\~ЦПК\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Суд встановив, що понесені ТОВ «ДіДжи Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги від 05.05.2025 року № 42649746, де визначена вартість юридичних послуг, додатковою угодою щодо представництва інтересів ТОВ «ДіДжи Фінанс» адвокатом Міньковською Анастасією Володимирівною, актом наданих послуг, яким визначено вартість години роботи адвоката, детальний перелік проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу, актом прийняття виконаних робіт, внаслідок чого вартість наданої правничої допомоги позивачу адвокатом становить 5000 грн.(а.с. 29-31; 36;40;). Беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та задоволеним вимогам.

Outcome: partial