Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

04 вересня 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. 02 листопада 2025 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Острогляд Я.В. із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті матері. Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у померлої [PERSON] , був відсутній правовстановлючий документ на квартиру. З огляду на викладене, змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та доводити право на успадковане майно у судовому порядку. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просила задовольнити позов. Представник відповідача Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, у поданій заяві не заперечив щодо задоволення позовної заяви та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідно до положень ч.2 \~ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнає, підстав для відмови у прийнятті визнання позову судом не встановлено, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено,\~що [INFO] в селі Підгір`я Івано-Франківського району Івано-Франківської області померла [PERSON] (а.с.20). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день її смерті відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] та свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , позивач [PERSON] доводиться донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом. 02 листопада 2023 року, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Острогляд Я.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . З метою оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Острогляд Я.В., зареєстрована спадкова справа №143/2023. З довідки №1187/11,08-31 від 08 грудня 2023 року, виданою Богородчанською селищною радою, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлою до дня її смерті ніхто не проживав. Приватним нотаріуса Острогляд Я.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлого на спадкове майно. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа. Свідоцтва про право на спадщину жодній особі не видавалось. З вересня 1983 року [PERSON] працювала дояркою колгоспу «Маяк». Вказана обставина підтверджується записом у трудовій книжці. Наприкінці 80-х років минулого століття колгосп «Маяк» збудував кілька багатоквартирних будинків для своїх спеціалістів і передав квартири у власність працівникам, в тому числі і [PERSON] . Зважаючи на те, що колгосп не надав [PERSON] правовстановлюючих документів на житло вона володіла квартирою [ADDRESS] без правовстановлюючих документів. У зв`язку із зверненням газопостачальної організації з вимогою виготовити проектну документацію на газифікацію квартири ( лист №1305/406 від 31.05.2013р.) [PERSON] , поряд з іншими мешканцями будинку [ADDRESS] ) , звернулася до виконавчого комітету Підгірської сільської ради про надання дозволу на виготовлення проектної документації на газифікацію квартири. 19 червня 2013 року виконавчим комітетом Підгірської сільської ради ухвалено рішення №416 про надання мешканцям будинків по [ADDRESS] , в тому числі [PERSON] , дозволу на виготовлення проектної документації на газифікацію квартири за адресою [ADDRESS] . 03 липня 2013 року [PERSON] згідно квитанції №К15/3/35 оплатила 167 грн.74 коп. за видачу технічних умов і отримала технічні умови №153/334 на реконструкцію газифікації квартири ( індивідуальне опалення), власник [PERSON] , в [ADDRESS] , квартира Також 03 липня 2013 року [PERSON] згідно №К15/3/36 оплатила 293.00 грн. за коректування проекту. На підставі відкоректованого проекту Богородчанським УЕГГ ПАТ «Івано-Франківськгаз» було виконано реконструкцію газопостачання квартири в [ADDRESS] і 17 листопада 2014 року здійснено пуск газу. За реконструкцію [PERSON] 17.11.2013 року згідно квитанції до прибуткового ордеру №4754 оплатила 1686 грн.76 коп. Також 17.11.2013р. [PERSON] згідно квитанції до прибуткового ордеру №4754 оплатила 85 грн.71 коп. за пуск газу. Протягом всього часу проживання [PERSON] користувалася електроенергією і сплачувала за неї згідно виставлених рахунків, про що свідчить довідка енергопостачальної організації ТОВ «Прикарпатенерготрейд» , видана споживачу о/р. [NUMBER] [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Отже будівництво та використання збудованої квартири на відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці відповідає законодавству, яке було чинним на той час, ця квартира не є самочинним будівництвом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У положенні п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи на встановлені судом обставини, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті спадкодавця є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 1216 - 1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1297\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтями 15,\~16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст.\~16\~ЦК\~України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На час побудови квартири державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Законом України «Про власність» та ЦК УРСР, нормами яких і передбачалось, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Отже, введення в експлуатацію квартири, побудованої до 05 серпня 1992 року, не передбачалося чинним законодавством. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй Постанові від І5.01.2021 по справі №1540/3952/18 прийшов до висновків, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Згідно положень статті 2 Закону України: «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-ГУ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З огляду на зазначене, позивачка має право успадкувати та оформити право власності на нерухоме майно, що належало матері, однак через відсутність правовстановлюючих документів позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник\~майна\~може пред`явити позов про визнання його\~права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, постановою по справі №523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті. Таким чином, позивач, вважається такою, що прийняла спадщину та суд визнає за позивачем право на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів, оскільки нерухоме майно (житловий будинок) входить до складу спадщини після смерті спадкодавця. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у подачі ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позивачка [PERSON] правомірно, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] набула у власність на на квартиру [ADDRESS] та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно, її право власності на квартиру слід визнати в судовому порядку. На підставі\~викладеного,\~ст.\~328, 392,\~1261,\~1268 ЦК України,

Outcome: approved