Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

03.02.2025 міський голова м. Черкаси Бондаренко А.В. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимоги, просив стягнути з [PERSON] на користь міського бюджету м. Черкаси безпідставно утримані кошти у розмірі 689\~927,60 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що Черкаська міська рада є власником земельної ділянки загальною площею 0,1892 га, кадастровий номер: 7110136400:02:061:0061, що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідач був власником частини комплексу будівель з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39149871101 (склад та контора А-І, А-І, загальною площею 973,7 кв.м.) та з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39026671101 (гараж з побутовими приміщеннями М-2, м, загальною площею 189,2 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] , на підставі: договору купівлі-продажу від 25.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В.; протоколу ТОВ «Маркетпродакшн» від 20.01.2017; акту приймання-передачі об`єкту нерухомості від 20.01.2017. Вищевказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,1892 га, кадастровий номер: 7110136400:02:061:0061. Відповідач з моменту набуття права власності на нерухоме майно здійснює фактичне користування земельною ділянкою під своїм нерухомим майном без відповідних правовстановлюючих документів та без здійснення оплати за таке фактичне користування. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.05.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7110136400:02:061:0061 у 2024 році становила 1\~239\~562,72 грн. Відповідно до повідомлення Держгеокадастру від 13.01.2025 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік» значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2017-2020 роки була сталою і застосовувалася із значенням 1,0, за 2021 рік становить для земель несільськогосподарського призначення 1,1, за 2022 рік - 1,15, за 2023 рік - 1,051, за 2024 рік - 1.12. З врахуванням коефіцієнтів індексації нормативно-грошова оцінка земельної ділянки у 2025 році становить 1 388 310,25 грн., у 2023 році 1 179 412,67 грн., у 2022 році 1 025 576,24 грн., за 2017-2021 роки - 932 342,03 грн. Згідно інформаційної довідки з ДЗК від 27.09.2024 земельна ділянка загальною площею 0,1892 га, кадастровий номер: 7110136400:027:061:0061, зареєстрована з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. У відповідності до класифікації видів цільового призначення земель, такі земельні ділянки відповідають коду КВЦПЗ - 03.15. Рішенням Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015 затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. У розділі 9 Положення наявна таблиця, з пункту 4 якої вбачається, що за земельні ділянки яким КВЦПЗ присвоєно 03.15 ставка орендної плати за користування такими земельними ділянками становить 3% від їх нормативно-грошової оцінки. Рішеннями Черкаської міської ради № 2-2219 від 27.06.2017 та № 2-4690 від 27.06.2019 затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. У розділі 8 Положень наявна таблиця, з пункту 7 яких вбачається, що за земельні ділянки яким КВЦПЗ присвоєно 03.15 ставка орендної плати за користування такими земельними ділянками становить 9% від їх нормативно-грошової оцінки. Згідно розрахунку, за час фактичного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 02.04.2017 по 10.03.2025 розмір заборгованості відповідача становить 689\~927,60 грн. За таких обставин, у зв`язку з фактичним користуванням відповідачем земельною ділянкою у вказаний період та ухиленням від сплати безпідставно збереженої за рахунок Черкаської міської ради орендної плати, порушенням прав територіальної громади м. Черкаси через ненадходження грошових коштів до місцевого бюджету, позивач просив стягнути з відповідача безпідставно утримувані грошові кошти за фактичне користування земельною ділянкою. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.02.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 19.02.2025 представник відповідача адвокат Юрченко Т.Л. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що відповідач не міг користуватися нерухомим майном, розташованим на спірній земельній ділянці, через оскарження його права власності та накладення арешту. Можливість використовувати майно з`явилася лише 14.05.2024. Набувши право власності на нерухоме майно [PERSON] звертався до Черкаської міської ради для врегулювання плати за землю та отримав відповідь від 17.04.2019, якою повідомлялося, що після погодження та підписання додаткових угод про внесення змін до договорів оренди землі його буде запрошено для підписання угод. Станом на момент подання позову запрошення від Черкаської міської ради не надходило. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суперечить доданим доказам і містить невірну суму. Розрахунок зроблений з використанням орендних ставок, хоча повинен був бути застосований земельний податок, оскільки є державний акт на право постійного користування землею. Крім того, нормативно-грошова оцінка ділянки була проведена лише 28.05.2024, а тому за попередній період (з 02.04.2017 по 28.05.2024) повинен був бути застосований інший метод розрахунку виходячи з площі ділянки. Також у відзиві зазначено, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 7110136400:02:061:0061 перебуває в постійному користуванні ПП «Бізнес-Гранд» відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія І-ЧР № 000687. Щодо ПП «Бізнес-Гранд» відкрито провадження у справі про банкрутство, тому усі майнові спори за участю цієї юридичної особи мають розглядатися в рамках справи про банкрутство. 26.02.2025 представник позивача за довіреністю Слинько М.Г. подав відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що доводи відповідача про неможливість користування земельною ділянкою через накладення арешту на нерухоме майно не відповідають дійсності, оскільки арешт не забороняв використання майна, а лише обмежував право відчуження та здійснення реєстраційних дій. Крім того, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, тому використання майна неможливе без використання земельної ділянки. Щодо не вчинення дій стосовно укладення договору оренди землі, то вказані доводи не спростовують факту безоплатного використання землі відповідачем та не нівелюють принцип платного землекористування. У даній справі йдеться про кондикційні, а не деліктні зобов`язання, де важливим є факт неправомірного набуття майна (коштів) однією особою за рахунок іншої. Твердження відповідача про неправильність розрахунку заборгованості є безпідставним, власного контр-розрахунку відповідач не надав. Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому плата за землю здійснюється у формі орендної плати. Відносини з фактичного користування землею без укладення договору оренди є кондикційними. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки є належним доказом для розрахунку орендної плати, і законодавство не вимагає надавати його за кожен рік. Право постійного користування земельною ділянкою, що належало ПП «Бізнес-Гранд», автоматично припинилося в силу закону після того, як інша особа набула право власності на нерухоме майно, розташоване на цій ділянці. Тому доводи відповідача про необхідність примусового припинення права постійного користування є необґрунтованими. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПП «Бізнес-Гранд». 09.06.2025 від арбітражного керуючого ПП «Бізнес-Гранд» Заріцького Ю.М. надійшли пояснення, в яких він просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що ПП «Бізнес-Гранд» згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ЧР № 000687 від 09.10.2000 надано земельну ділянку в постійне користування під існуючу контору та складські приміщення і магазин оптової та роздрібної торгівлі за адресою: [ADDRESS] . Черкаська міська рада, як власник (розпорядник) земельної ділянки, не вчинила жодних дій для припинення права постійного користування ПП «Бізнес-Гранд» цією земельною ділянкою, скасування державного акту на право постійного користування землею та внесення відповідних змін до Держгеокадастру. Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою належить саме третій особі, тому позов Черкаської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно утриманих грошових кошті не підлягає задоволенню. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - за довіреністю Слинько М.Г. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Юрченко Т.Л. заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Наголосила, що позивач протягом тривалого часу не виживав жодних заходів для захисту свої прав, тому просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності, у разі якщо суд дійде до висновку про задоволення позову. Представник третьої особи - ПП «Бізнес-Гранд» у судове засідання не з`явився, про та дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від арбітражного керуючого ПП «Бізнес-Гранд» Заріцького Ю.М. надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання без його участі. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В., протоколу ТОВ «Маркетпродакшн» від 20.01.2017 та акту приймання-передачі об`єкту нерухомості від 20.01.2017 був власником частини комплексу будівель з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39149871101 (склад та контора А-І, А-І, загальною площею 973,7 кв.м.) та з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39026671101 (гараж з побутовими приміщеннями М-2, м, загальною площею 189,2 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] . 10.03.2025 [PERSON] , на підставі договору дарування від 10.03.2025, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., подарував [PERSON] частину комплексу будівель з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39149871101 (склад та контора А-І, А-І, загальною площею 973,7 кв.м.) та з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39026671101 (гараж з побутовими приміщеннями М-2 та м, загальною площею 189,2 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,1892 га, кадастровий номер: 7110136400:02:061:0061, яка перебуває у комунальній власності та відноситься до категорії земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.09.2024. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] , будучи власником об`єкту нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності, здійснював фактичне користування земельною ділянкою під нерухомим майном без відповідних правовстановлюючих документів та без здійснення оплати за таке фактичне користування, внаслідок чого територіальна громада м. Черкаси в особі Черкаської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у вигляді орендної плати за землю. Таким чином, предметом позову в даній справі є стягнення з власника об`єкта нерухомості безпідставно збережених коштів (орендної плати) за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, за період з 02.04.2017 по 09.03.2025 (до відчуження майна відповідачем). Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права регулюються главою 83 ЦК України (статті 1212-1215). Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі. Аналогічна право позиція викладена у постанові Верховного Суд від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20. Згідно з частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності, згідно зі статтею 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Підстави та порядок набуття права на землю із земель комунальної власності визначено статтею 116 ЗК України, згідно з частинами 1, 2 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Особливості набуття права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України. Так, відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття права власності відповідачем на нерухоме майно) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 ЗК України). Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Відповідач, набувши право власності на нерухоме майно, не набув право постійного користування земельною ділянкою, на якій знаходиться дане майно, оскільки не належить до суб`єктів такого права у розумінні статті 92 ЗК України, а також не уклав договір оренди земельної ділянки. Тобто, з моменту набуття права власності на нерухоме майно відповідач здійснює фактичне користування земельною ділянкою під належним йому майном, без відповідних правовстановлюючих документів. Суд критично оцінює доводи представника відповідача про нібито перебування земельної ділянки (кадастровий номер: 7110136400:02:061:0061) у постійному користуванні ПП «Бізнес-Гранд», оскільки наявні у матеріалах справи докази свідчать про припинення цього права. Так, згідно з державним актом на право постійного користування землею серія 1-ЧР № 0000687 від 09.10.2000, ПП «Бізнес-Гранд» було передано у постійне користування під існуючу контору, складські приміщення та магазин оптової і роздрібної торгівлі земельну ділянку загальною площею 0,2133 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в тому числі земельну ділянку площею 0,1892 га. В подальшому, 15.05.2009 та 21.08.2009 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ПП «Бізнес-Гранд» було укладено іпотечні договори, згідно яких ПП «Бізнес-Гранд» передало в іпотеку належне йому нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , в тому числі склад та контору А-І, А-І, загальною площею 973,7 кв.м. та гараж з побутовими приміщеннями М-2, м, загальною площею 189,2 кв.м., які знаходяться на земельній ділянці площею 0,1892 га. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2011 визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на майно за іпотечним договором від 15.05.2009, в тому числі склад та контору А-І, А-І, загальною площею 973,7 кв.м. та гараж з побутовими приміщеннями М-2, м, загальною площею 189,2 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1892 га. 05.06.2014 ПАТ «Укрсоцбанк», на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Л.І. за реєстровим № 1255, передало вищевказане майно ТОВ «Укрлідербуд», яке в свою чергу, 25.11.2014 підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В. за реєстровим № 866, відчужило його ТОВ «Маркетпродакшн». 20.01.2017 на підставі протоколу зборів учасників ТОВ «Маркетпродакшн» та акту приймання передачі, нерухоме майно - нежитлові приміщення та частина комплексу за адресою [ADDRESS] з балансу ТОВ «Маркетпродакшн» перейшло у власність [PERSON] . Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 141 ЗК України однією з підстав для припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Вказана норма втілює принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній нерухомості, згідно з яким право на землю (зокрема, право постійного користування) слідує за правом власності на об`єкт нерухомості, розміщений на ній. З моменту переходу права власності на будівлі та споруди, попередній землекористувач втрачає правову підставу для користування землею. Отже, право постійного користування земельною ділянкою, що передавалося ПП «Бізнес-Гранд» на підставі державного акту, припинилося в силу закону з моменту набуття ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на розташоване на ній нерухоме майно. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не міг користуватися майном (і, відповідно, землею) через арешт та оскарження його права власності суд вважає безпідставними, оскільки арешт обмежував лише право відчуження нерухомого майна, але не забороняв його використання. З огляду на викладене, оскільки з 02.04.2017 по 09.03.2025 [PERSON] використовував земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] без достатніх правових підстав, не сплачував за її користування орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, тобто безпідставно набув дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, у Черкаської міської ради правомірно виникло право на стягнення з відповідача коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет. Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 ПК України визначеного, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пункт 14.1.147.); земельний податок обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (14.1.72.); орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (14.1.136.). Оскільки відповідач не є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки, він не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Єдиною можливою формою плати за фактичне користування земельною ділянкою є розмір, еквівалентний орендній платі за землю комунальної власності. Відповідно до пункту 289.1., 289.2. статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року. Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до частини 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Верховний Суд у постанові від 09.02.2022 по справі № 910/8770/19 зазначив, що чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула Отже, витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 09.12.2021 у справі № 922/4264/20, від 02.06.2021 у справі № 904/2269/19, від 28.09.2020 у справі № 922/4073/19, від 07.09.2020 у справі № 922/3671/19, від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2845/19, від 29.05.2020 у справі №922/2843/19. Таким чином, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка у свою чергу є основою для розрахунку орендної плати за землю та законодавством не передбачено обов`язку надання витягів за кожен рік упродовж спірного періоду, а лише зазначається необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. Відповідно до повідомлення Держгеокадастру від 13.01.2025 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік» коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017-2020 рік був сталим та становив 1.0. У 2021 році коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становив 1,1, 2022 році 1,15, 2023 році - 1,051, 2024 році -1.12. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.05.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7110136400:02:061:0061 у 2024 році становила 1 239 562,72 грн. 3 врахуванням коефіцієнтів індексації, що зазначені вище, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки у 2025 році становить 1 388 310,25 грн (1 239 562,72*1.12), у 2023 1 179 412,67 грн (1 239 562,72*1,051), у 2022 1 025 576,24 (1 179 412,67*1,15), за 2017-2021 - 932 342,03 грн. (1 025 576,24*1,1). Згідно інформаційної довідки з Державного земельного кадастру від 27.09.2024 земельна ділянка загальною площею 0,1892 га, кадастровий номер: 7110136400:027:061:0061, зареєстрована з цільовим призначенням: Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010, землі з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови відповідають коду КВЦПЗ - 03.15. Рішенням Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015 затверджено Положення про встановлення плати за землю на території м. Черкаси. У розділі 9 Положення наявна таблиця, з пункту 4 якої вбачається, що за земельні ділянки яким КВЦПЗ присвоєно 03.15 ставка орендної плати за користування такими земельними ділянками становить 3% від їх нормативно-грошової оцінки. Рішеннями Черкаської міської ради № 2-2219 від 27.06.2017 та № 2-4690 від 27.06.2019 затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. У розділі 8 Положень наявна таблиця, з пункту 7 яких вбачається, що за земельні ділянки яким КВЦПЗ присвоєно 03.15 ставка орендної плати за користування такими земельними ділянками становить 9% від їх нормативно-грошової оцінки. Згідно з розрахунком заборгованості за період з 02.04.2017 по 09.03.2025 заборгованість [PERSON] за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1892 га, кадастровий номер 7110136400:02:061:0061, становить 689\~927,60 грн. Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі норм діючого законодавства, у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, згідно рішень Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015, № 2-2219 від 27.06.2017 та № 2-4690 від 27.06.2019 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси». Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог представник відповідача адвокат Юрченко Т.Л. просила застосувати строк позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256, 257 ЦК України). Згідно зі статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача безпідставно утриманих коштів за фактичне користування земельною ділянкою у період з 02.04.2017 по 09.03.2025, а позов поданий до суду 03.02.2025, тобто більш ніж через 3 роки від моменту порушення відповідачем права позивача на отримання плати за землю. Водночас, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому, термін дії карантину неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 03.02.2026. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (у редакції від 08.11.2023) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Тобто, з огляду на наведені положення, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 02.04.2017. Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 02.04.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, не сплив, оскільки був продовжений на строк дії карантину, а пізніше зупинений на строк дії воєнного стану. Отже, позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування позовної давності є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Враховуючи встановлені обставини, зокрема факт безоплатного користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності у період з 02.04.2017 по 09.03.2025, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь місцевого бюджету м. Черкаси безпідставно утриманих коштів за фактичне користування земельною ділянкою у розмірі 689 927,60 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, то із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 10\~348,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved