Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , Чернівецької міської ради про визнання права власності на поділ земельної ділянки між співвласниками та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії. Так, [PERSON] просить суд: -визнати за нею, [PERSON] , право власності на 25/100 часток земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - поділити земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,05 га, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, між співвласниками житлового будинку [PERSON] та [PERSON] шляхом виділення відповідно до другого варіанту поділу висновку судової інженерно-технічної експертизи № 231, проведеної 30 квітня - 19 червня 2020 року, а саме: - виділити у власність [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0078 га, на якій розташований житловий будинок по [ADDRESS] , із земельної ділянки площею 0,05 га, з наступними розмірами по периметру: 4,55мп; 4,39мп; 2,53мп; 0,26мп; 0,55мп; 1,33мп; 6,28мп; 1,28мп; 0,38мп; 0,50мп; 2,04мп; 4,00мп; 15,95мп; 2,70мп; 3,84мп; 3,80мп; - виділити у власність [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,0234 га, на якій розташований житловий будинок по [ADDRESS] , із земельної ділянки площею 0,05 га, з наступними розмірами по периметру: 10,00мп; 25,74мп; 18,65мп; 10,53мп; 4,00мп; 0,75мп; 3,61мп; 1,47мп. - залишити у спільній власності співвласників житлового будинку [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку під житловим будинком та на відстань 1,0 м. від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку площею 0,0188 га, з наступними розмірами по периметру: 9,20мп; 12,67мп; 5,01мп; 1,49мп; 4,68мп; 1,47мп; 3,61мп; 0,75мп; 2,04мп; 0,50мп; 0,38мп; 1,28мп; 6,28мп; 1,33мп; 0,55мп; 0,26мп; 2,53мп; 4,39мп. - усунути перешкоди у користуванні 25/100 частин будинку [ADDRESS] та в подальшому не чинити будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення будинку та користуванні відповідною частиною будинку; - передати [PERSON] ключі від запірних замків вхідних дверей будинку, а також від замків воріт (огорожі). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 06 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні. У встановлений судом строк відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву відповідно якого остання просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову повністю. Від Чернівецької міської ради надійшло клопотання в якому представник органу місцевого самоврядування просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Ухвалою суду від 08 травня 2025 року судом витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року судом витребувано докази по справі. Ухвалою від 11 вересня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. У відповідності до частини 1 статті 244 ЦПК України судом в судовому засіданні 05 грудня 2025 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 12 грудня 2025 року. Стислий виклад позицій учасників справи Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує такими доводами. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року, частково задоволено її позов про визнання договору дарування частково недійсним, визнання частково недійсним права на спадкове майно, виділення частки будинковолодіння, витребування частки майна. Зокрема, визнано частково недійсним договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] готовністю 76%, укладений 16 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] , в частині 25% незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] готовністю 76%. Визнано частково недійсним право [PERSON] на спадкове майно - незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] готовністю 76% в частині 25,0% незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] готовністю 76%. Поділено між нею та [PERSON] будинок [ADDRESS] шляхом виділення на її користь та у її власність частину будинку за варіантом №2 висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 378 від 14 листопада 2014 року (табл. 4,5,6): 25/100 частин будинку [ADDRESS] вартістю 116 425 грн, які складаються з: кімнати площею 9,8 кв.м, сходової клітки площею 5,2 кв.м, тамбура площею 1,7 кв.м, коридору площею 10,3 кв.м., комори площею 2,5 кв.м, кімнати площею 15,7 кв.м, кімнати площею 15,6 кв.м., а всього площею 60,8 кв.м. вартістю 106 768 грн, а також підвал літ. ХІ площею 4,2 кв.м., підвал літ. ХІІ площею 12,9 кв.м, а всього площею 17,1 кв.м вартістю 9 656 грн. Запропоновано провести певні роботи для відокремлення приміщень будинку [ADDRESS] між співвласниками. Право власності позивачки належним чином зареєстроване 07 грудня 2015 року. Підставою для визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно стало те, що вона перебувала в шлюбі із [PERSON] з 24 листопада 2000 року. 08 вересня 1999 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . 31 листопада 2000 року вони уклали шлюбний контракт, згідно з яким будинок [ADDRESS] визнавався спільним майном. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2003 року за [PERSON] (колишньою дружиною [PERSON] ) визнано право власності на 31/100 частку від 62% від незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 червня 2008 року (справа №2-434/08), залишеного в силі ухвалою Верховного Суду України від 27 травня 2009 року, позивачці було виділено 22,5/100 незавершеного будівництвом жилого будинку [ADDRESS] . У власності [PERSON] залишилися 22,5/100 часток незавершеного жилого будинку [ADDRESS] , який він придбав за договором купівлі-продажу від 08 вересня 1999 року. 16 грудня 2008 року (до постановлення ухвали Верховним Судом України від 27 травня 2009 року), незважаючи на наявність права власності лише на 22,5/100 частки у будинку, [PERSON] уклав договір дарування із своїм сином [PERSON] за згодою відповідачки [PERSON] стосовно всього незавершеного житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 жовтня 2011 року його правонаступником визнано його мати відповідачку [PERSON] . Дійшовши висновку про недійсність договору дарування в частині належних [PERSON] 22,5/100 незавершеного будівництвом жилого будинку [ADDRESS] , суд визнав недійсним право відповідачки [PERSON] на спадкове майно в частині 22,5/100 незавершеного будівництвом жилого будинку [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 03 березня 2015 року, що набрало законної сили, незавершений будівництвом жилий будинок [ADDRESS] поділений в натурі між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] . На користь [PERSON] у її власність виділені 25/100 часток незавершеного жилого будинку [ADDRESS] з визначенням певних приміщень площею 60,8 кв.м. у будинку та підвальних приміщень площею 17,1 кв.м. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 03 березня 2015 року. Разом з тим, як зазначає позивачка, відповідачка [PERSON] не отримала свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується інформаційною довідкою від 10.08.2024, виданою приватним нотаріусом Савчук В.Г. На даний час житловий будинок [ADDRESS] перебуває у спільній власності позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] , яка є власницею вказаного нерухомого майна, як спадкоємиця за законом після смерті сина [PERSON] . Онак з вини відповідачки вона не може зайти до своєї частини будинку та виконувати будь-які будівельно-ремонтні роботи, оскільки земельна ділянка за зазначеною адресою огороджена, вхідна хвіртка зачинена та не вирішено питання щодо її права на земельну ділянку та поділу її в натурі. Земельна ділянка площею 0,0500 га кадастровий номер 7310136300:16:002:1040 цільового призначення - для будівництва житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] , була передана у власність [PERSON] , як забудовнику (відповідно до Довідки Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 30.11.2020 року). Пізніше, дана земельна ділянка на підставі договору дарування земельної ділянки BМB/190975 від 16 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округа Новосельською І.Л., була передана [PERSON] у власність сину [PERSON] . Оскільки спадщину після смерті сина прийняла відповідачка [PERSON] , до неї перейшло право на спадкове майно, яке належало спадкодавцю на день його смерті, в тому числі і на земельну ділянку [ADDRESS] . Так як за позивачкою рішенням суду від 03 березня 2015 року було визнано право власності на 25/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , вважає, що має право і на 25/100 частин земельної ділянки, яка передавалася у власність саме для обслуговування та будівництва житлового будинку та господарських будівель та споруд. Загальна площа земельної ділянки по [ADDRESS] становить 0,1123 га, в тому числі: 0,0500 га передано у власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, з яких, вважає позивачка їй належить 0,0125 га. Висновком № 231 судової інженерно-технічної експертизи, складеним 30 квітня 19 червня 2020 року, експертом запропоновано два можливі варіанти поділу (виділу 25/100 та 75/100) земельних ділянок. Предметом дослідження судової інженерно-технічної експертизи № 231 від 30 квітня 19 червня 2020 року була земельна ділянка на [ADDRESS] розміром 0,1123 га, яка згідно з ситуаційним планом взаємного розташування земельних ділянок у користуванні (згідно фактичного користування) та у власності (згідно з правовстановлюючих документів Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ № 024877), складається з трьох частин: земельна ділянка у власності - згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЧВ № 024877 площею 0,0500га.; частина земельної ділянки у фактичному користуванні, розташована за межами приватизованої земельної ділянки, що згідно опису меж в державному акті від А до Б знаходиться в тимчасовому користуванні площею 0,0383 га; частина земельної ділянки у фактичному користуванні, розташована за межами приватизованої земельної ділянки, що згідно опису меж в державному акті від В до Г знаходиться в тимчасовому користуванні площею 0,0240 га. Відповідно до вказаного висновку [PERSON] просить здійснити поділ земельної ділянки за 2-м варіантом поділу. Також [PERSON] з посиланням на непорушність права власності, яке гарантоване статтею 41 Конституції України та визнається практикою Європейського суду з прав людини, просить суд усунути перешкоди у користуванні 25/100 частиною будинку [ADDRESS] та в подальшому не чинити будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення будинку та користуванні відповідною частиною будинку, оскільки в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Заперечуючи проти позову представниця відповідачки адвокатка Мороз Є.В. зазначає, що [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі, оскільки станом на даний час власник спірної земельної ділянки не змінився та згідно з листом Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 26.03.2025 № Г-1321/0-24/01/594 власником залишається [PERSON] , що підтверджується наданою Департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської засвідченою копією Державного акту на право приватної власності на землю І-ЧВ № 024877, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7902 від 03.07.2001. Свою позицію адвокатка Мороз Є.В. обґрунтовує тим, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Разом з тим, оскільки, свого часу, померлий син відповідачки [PERSON] не зареєстрував за собою право власності на спірну земельну ділянку, яку йому подарував його батько [PERSON] , то відповідно, станом на зараз власником земельної ділянки залишається [PERSON] . Щодо вибраного [PERSON] варіанту розподілу земельної ділянки, то представниця відповідачки зазначила, що даний варіант розподілу вже був предметом розгляду під час слухання Шевченківським районним судом м. Чернівців справи № 727/6144/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог Чернівецька міська рада, про визнання права власності на частину земельної ділянки як співвласника житлового будинку та поділ земельної ділянки між співвласниками. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26.01.2021 у даній справі в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції залишено в силі постановою Верховного Суду від 12.04.2022. Так, вказаним рішенням Шевченківський районний суд м. Чернівців встановив, що при 2 варіанті виділу, який просить застосувати відповідачка [PERSON] , будуть порушені права відповідачки [PERSON] , оскільки вона понесе матеріальні витрати, та будуть порушені права відповідача [PERSON] щодо земельної ділянки, яка надана йому в користування та власником якої він не являється, а належить Чернівецькій міській раді. Щодо вимоги [PERSON] про вселення до частини будинку, яка виділена судом у приватну власність [PERSON] , та надання їй ключів від вхідних дверей до частини будинку [PERSON] , то адвокатка Мороз Є.В. зазначила, що дана вимога є незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 03.03.2015 справа № 2-45/12 здійснено поділ житлового будинку по [ADDRESS] за другим варіантом поділу судової будівельно-технічної експертизи № 378 від 14.11.2014. Згідно з вказаним розподілом [PERSON] зобов`язана пробити проріз для влаштування вхідних дверей, чого вона до тепер не зробила, натомість хоче ключі від вхідних дверей до частини будинку, що належить [PERSON] , тим самим намагається ввести суд в оману та порушити право приватної власності [PERSON] . Представник відповідача Чернівецької міської ради в поданому клопотанні просив суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. При ухваленні рішення просив врахувати, що земельна ділянка плошею 0,0500 га з кадастровим номером 7310136300:16:002:1040 за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування [PERSON] передана [PERSON] (сину). В 2010 році [PERSON] помер та правонаступником земельної ділянки стала [PERSON] , спірна земельна ділянка та будівлі перебувають у приватній власності [PERSON] , а не в комунальній власності. В судовому засіданні представники позивачки адвокат Никифорак В.М. позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представниця відповідачки [PERSON] адвокатка Мороз Є.В. підтримала свої заперечення щодо позовних вимог та просила в задоволенні позову відмовити. Представник Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.08.2024, за [PERSON] зареєстроване право власності на 25/100 частин незавершеного житлового будинку готовністю 76,00% за адресою: [ADDRESS] . Підставою для реєстрації є рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03.03.2015 справа № 2-45/12 (а.с. 20-24). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26.01.2021, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 727/6144/16-ц, судом встановлено ряд обставин, які відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, якщо ці обставини встановлені рішенням суду у іншій господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили (а.с. 40-41). Так, судом у рішенні від 26.01.2021 встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.11.2000, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17.02.2004. 08.09.1999 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , процент готовності якого складав 62,00%. 31.11.2000 [PERSON] із [PERSON] уклали шлюбний контракт, згідно з яким будинок [ADDRESS] визнавався спільним майном. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01.10.2003 будинок був розділений між [PERSON] та [PERSON] по 31/100 часток від 62,00% від незавершеного будівництвом будинку [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.06.2008 (справа №2-434/08) за [PERSON] визнано право власності на 22,5/100 незавершеного будівництвом жилого будинку [ADDRESS] (на час ухвалення рішення готовність будинковолодіння складала 76,00%). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 10.09.2008 рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.06.2008 в частині визнання за позивачкою права власності на 22,5/100 незавершеного будівництвом жилого будинку [ADDRESS] скасовано, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Верховного Суду України від 27.05.2009 рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 10.09.2008 в частині відмови в позові про визнання права власності на частину житлового будинку скасовано і в цій частині залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18.06.2008. 16.12.2008 (до постановлення ухвали Верховного Суду України від 27.05.2009) [PERSON] , незважаючи на наявність права власності лише на 22,5/100 частки в будинку, уклав договір дарування та подарував своєму сину [PERSON] увесь незавершений будівництвом будинок [ADDRESS] , порушивши права власності на частки в ньому [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, правонаступником є його мати [PERSON] . Разом з тим судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26.01.2021, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 727/6144/16-ц, судом відмовлено з задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог Чернівецька міська рада, про визнання права власності на частину земельної ділянки як співвласника житлового будинку та поділ земельної ділянки між співвласниками (а.с. 46). Підставою для відмови суд визнав те, що позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, позивачкою в судовому засіданні не заявлялося клопотання про залучення інших співвідповідачів, а суд позбавлений можливості за власною ініціативою проводити вказані дії (а.с. 44). Крім наведеного, вказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26.01.2021 у справі № 727/6144/16-ц, суд визнав, що при 2 варіанті виділу, який просила застосувати [PERSON] , будуть порушені права [PERSON] , оскільки вона понесе матеріальні витрати, та будуть порушені права [PERSON] щодо земельної ділянки, яка надана йому в користування та власником якої він не є (а.с. 43). Відповідно до висновку № 231 за результатами проведеної в межа цивільної справи № № 727/6144/16-ц судової інженерно-технічної експертизи, складеної 30 квітня 19 червня 2020 року, судовим експертом Ощипко О.О. було запропоновано два можливі варіанти поділу (виділу 25/100 та 75/100) земельних ділянок (а.с. 151-152). Позивачка [PERSON] просить поділити земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0500 га між співвласниками житлового будинку шляхом виділення у її власність, користування та розпорядження частку зазначеної земельної ділянки згідно з 2 варіантом виділу по висновку експерта. Відповідно до ситуаційного плану взаємного розташування земельних ділянок у користуванні та у власності по [ADDRESS] , житлові будинки та господарські будівлі розташовані на території земельних ділянок, зокрема кам`яні житлові (2КЖ) та частина кам`яних не житлових (КН) на території земельної ділянки площею 0,0500 га, яка за договором дарування належала [PERSON] (правонаступником якого є відповідачка [PERSON] ). Також частина кам`яних не житлових (КН) та вигрібна яма розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідача [PERSON] . Судом також встановлено, що відповідно до заяви про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії від 14 серпня 2024 року адресованої [PERSON] , [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні 25/100 частинами будинку [ADDRESS] та в подальшому не чинити будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення будинку та користуванні відповідною частиною будинку; передати ключі від запірних замків вхідних дверей будинку, а також від замків воріт (огорожі) (а.с. 107-109). З дослідженої судом копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , та наданої першою чернівецькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що справа була заведена за заявою [PERSON] від 20 вересня 2010 року, яка подала її вчасно, та вказала, що приймає спадщину після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 188). Згідно з наявним в спадковій справі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] в м. Чернівці, актовий запис № 741 (а.с. 190). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 1975 року, його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 193). Відповідно до заяви від 16 травня 2011 року, поданої [PERSON] першій чернівецькій державній нотаріальній конторі, вбачається, що останній спадщину протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не прийняв, з покійним сином на час відкриття спадщини разом не проживав, спадщину не оформляв і на неї не претендує, з наслідками відмови від спадщини ознайомлений (а.с. 193 на звороті). Відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЧВ №024877 [PERSON] на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому Ради народних депутатів №308/8 від 18 квітня 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0500 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 239). Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 16 грудня 2008 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку площею 0,0500 га в межах згідно з планом, розташовану на території міста Чернівці, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Як зазначено в договорі дарування ця земельна ділянка належить дарувальнику [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку 1-ЧВ № 024877, виданого Чернівецькою міською радою 03 липня 2001 року згідно з рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 18 квітня 2000 року за № 308/8, зареєстрованого в Чернівецькій міській раді в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 7902 (а.с. 272-273). З урахуванням викладених учасниками справи обставин справи та дослідженими доказами, судом встановлено, що предметом даного позову є визнання за [PERSON] права власності на поділ земельної ділянки між співвласниками та усунення перешкод позивачці у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. І. Щодо вимоги про визнання права власності на поділ земельної ділянки між співвласниками Так, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 25/100 часток земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та поділити земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,05 га, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, між співвласниками житлового будинку [PERSON] та [PERSON] шляхом виділення відповідно до другого варіанту поділу висновку судової інженерно-технічної експертизи № 231, проведеної 30 квітня - 19 червня 2020 року. В заперечення даної вимоги відповідачка [PERSON] вважає, що вона не є належним відповідачем по даній вимозі, оскільки її син [PERSON] не набув у власність спірну земельну ділянку, оскільки не здійснив державу реєстрацію права власності на неї. А належним власником спірної земельної ділянки до тепер є [PERSON] . Вирішуючи питання щодо належного відповідача у дані справі суд доходить таких висновків. Так, судом встановлено, що відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЧВ №024877 [PERSON] на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому Ради народних депутатів №308/8 від 18 квітня 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0500 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 16 грудня 2008 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку площею 0,0500 га в межах згідно з планом, розташовану на території міста Чернівці, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Як зазначено в договорі дарування ця земельна ділянка належить дарувальнику [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку 1-ЧВ № 024877, виданого Чернівецькою міською радою 03 липня 2001 року згідно з рішенням виконкому Чернівецької міської ради від 18 квітня 2000 року за № 308/8, зареєстрованого в Чернівецькій міській раді в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 7902. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 зазначила таке. Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. \~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. На підставі наведеного Велика Палата Верховного Суду виснувала, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Отже, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Як встановлено судом, [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 16 грудня 2008 року набув у власність земельну ділянку площею 0,0500 га в межах згідно з планом, розташовану на території міста Чернівці, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] . Даних про те, що даний договір був визнаний недійним чи розірваний матеріали справи не містять. Доказів того, що [PERSON] відчужив належну йому земельну ділянку третім особам судом також не встановлено. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що [PERSON] на момент своєї смерті [INFO] був власником спірної земельної ділянки і дане нерухоме майно увійшло до складу спадкової маси. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України). Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 ЦК України. Аналогічні висновки наведені Верховним Судом в постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц. Так, судом встановлено, що єдиною спадкоємицею щодо майна померлого [PERSON] є його мати [PERSON] , яка спадщину прийняла шляхом подання відповідної заяви до першої чернівецької державної нотаріальної контори. З моменту відкриття спадщини відповідачка, як спадкоємиця першої черги, яка прийняла спадщину відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, набула право володіння та право користування спадковим майном. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що [PERSON] є належним відповідачем у даній справі, оскільки вона, як спадкоємиця [PERSON] набула право володіння та право користування земельною ділянкою площею 0,0500 га в межах згідно з планом, розташовану на території міста Чернівці, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] про визнання права власності на поділ земельної ділянки між співвласниками по суті суд доходить таких висновків. Матеріалами справи та судом встановлено, що [PERSON] є власницею 25/100 частин незавершеного житлового будинку готовністю 76,00% за адресою: [ADDRESS] . Підставою для реєстрації є рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03.03.2015 справа № 2-45/12. Вказане нерухоме майно розташоване на земельній площею 0,0500 га в межах згідно з планом, на території міста Чернівці, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , власником якої, як встановлено судом вище, є відповідачка [PERSON] . Відповідно до дослідженого судом висновку № 231 за результатами проведеної судової інженерно-технічної експертизи, складеної 30 квітня 19 червня 2020 року, яка проводилась в межа цивільної справи № 727/6144/16-ц, судовим експертом Ощипко О.О. запропоновано два можливі варіанти поділу (виділу 25/100 та 75/100) земельних ділянок. Позивачка [PERSON] просить поділити земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0500 га між співвласниками житлового будинку шляхом виділення у її власність, користування та розпорядження частку зазначеної земельної ділянки згідно з 2 варіантом виділу по висновку експерта. Відповідно до ситуаційного плану взаємного розташування земельних ділянок у користуванні та у власності по [ADDRESS] , житлові будинки та господарські будівлі розташовані на території земельних ділянок, зокрема кам`яні житлові (2КЖ) та частина кам`яних не житлових (КН) на території земельної ділянки площею 0,0500 га, яка за договором дарування належала [PERSON] (правонаступником якого є відповідачка [PERSON] ). Також частина кам`яних не житлових (КН) та вигрібна яма розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідачки [PERSON] . Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини 1, 3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За змістом частини 1 статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Так, відповідно до частин першої та четвертої статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Стаття 120 ЗК України визначає особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруди, які розміщені на ній, і закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Так, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. В оцінці положень статті 120 ЗК України Верховний Суд України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 дійшов висновку про те, що зазначена норма визначає особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Отже, відповідно до положень статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення пропорційно до часток осіб у праві власності будинку або споруди. З огляду на викладене, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на 25/100 часток земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Вирішуючи вимогу [PERSON] щодо варіанту поділу земельної ділянки суд бере до уваги таке. Так, суд погоджується із позицією представника відповідачки [PERSON] адвокатки Мороз Є.В. щодо того, що рішенням Шевченківський районний суд м. Чернівців від 26.01.2021 у справі № 727/6144/16-ц було встановлено, що при 2 варіанті виділу, який просила застосувати [PERSON] , будуть порушені права, зокрема, відповідачки [PERSON] . Так, Шевченківським районним судом м. Чернівців встановлено, що допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила висновок експертизи та пояснила, що вигрібну яму вона не перевіряла та не досліджувала, а зробила висновок про її наявність зі слів позивачки. Про наявність вигрібної ями зазначав і [PERSON] у своїх письмових запереченнях, поданих до суду 26.01.2017, зокрема, що на площі 0,0500 га, яка виділена для будівництва та обслуговування будинку розташовано будинок, гараж, сарай, теплиця, вигрібна яма. Як вбачається з проєкту розподілу (2 варіант виділу) висновку експерта, в`їзд на територію до будинку та до гаража при даному варіанті виділу буде здійснюватися через земельну ділянку, яка експертом пропонується для надання у власність власника 25/100 будинку, тобто [PERSON] (позначено синім кольором без пунктиру 3,84). В даному випадку [PERSON] не зможе заїжджати та заходити на територію до будинку та до гаража, а для влаштування нового заїзду на територію вона понесе матеріальні витрати. Крім того, вхід в підвал будинку здійснюється через гараж, вхід до якого буде на території позивачки [PERSON] , що позбавить відповідачку [PERSON] користуватися підвалом. Також, у висновку експерта здійснено розподіл земельної ділянки, яка надана в користування відповідачу [PERSON] та яка не належить на праві власності ні [PERSON] , ні [PERSON] , а належить Чернівецькій міській раді. Щодо 1 варіанту виділу земельної ділянки, то суд вважає, що цей варіант також не враховує всіх обставин справи. З даного варіанту не можливо встановити чи не будуть порушені права відповідачки [PERSON] щодо користування виділеною їй частиною земельної ділянки, зокрема: чи зможе вона заїжджати та заходити на територію до будинку та до гаража, чи потрібно влаштування нового заїзду на територію, чи зможе вона здійснювати вхід в підвал будинку, який здійснюється через гараж. Крім того суд бере до уваги, що предметом дослідження судової інженерно-технічної експертизи № 231 від 30 квітня 19 червня 2020 року була земельна ділянка на [ADDRESS] розміром 0,1123 га, а предметом даного позову є земельна ділянка площею 0,0500 га, що дає підстави вважати, що дане експертне дослідження не розкриває всіх можливих варіантів розподілу земельної ділянки площею 0,0500 га з урахуванням прав всіх її співвласників. З огляду на наведене суд доходить висновку, що в задоволенні вимоги [PERSON] про поділ земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0500 га, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, між співвласниками житлового будинку [PERSON] та [PERSON] шляхом виділення відповідно до другого варіанту поділу висновку судової інженерно-технічної експертизи № 231, проведеної 30 квітня - 19 червня 2020 року, слід відмовити. ІІ. Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії. Так, [PERSON] заявила вимогу про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії з посиланням на непорушність права власності, яке гарантоване статтею 41 Конституції України та визнається практикою Європейського суду з прав людини. Суд погоджується з такими твердженнями [PERSON] щодо того, що право власності є непорушним та гарантованим Конституцією України. Разом з тим, відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведеного суд вважає, що [PERSON] не надано суду переконливих доказів того, що відповідачкою [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні належним позивачці майном, а тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Чернівецької міської ради про визнання права власності на поділ земельної ділянки між співвласниками та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії, є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Так, суд доходить висновку що задоволенню підлягає вимога про визнання за [PERSON] праао власності на 25/100 часток земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер 7310136300:16:002:1040, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір за звернення з позовом до суду в розмірі 1612,79 грн - за вимогу про визнання права власності на поділ земельної ділянки між співвласниками та 1211,20 грн за вимогу про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов`язання вчинити дії. З урахуванням того, що судом задоволена частково тільки вимога про визнання права власності на частку земельної ділянки, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню половина від сплаченого судового збору в розмірі 1612,79 грн, що становить 806,40 грн.

Outcome: partial