Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-15 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулася до суду з заявою, вказавши заінтересованими особами: Макарівську селищну раду Київської області, [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який на час смерті постійно проживав та з 29.05.2015 р. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вона близько двадцяти років постійно проживала разом з чоловіком за вказаною адресою. Даний будинок за адресою [ADDRESS] вони з чоловіком придбали 24 січня 2003 року за договором купівлі-продажу. В будинку вони з чоловіком зробили ремонт та після цього переїхали туди на постійне проживання. До придбання будинку в с. Мотижин вона разом з чоловіком - [PERSON] та їхнім сином - [PERSON] разом проживали за адресою: [ADDRESS] . При цьому вона разом з чоловіком була зареєстрована за цією адресою до 29.05.2015 року. Але чоловіку необхідно було пройти лікування в Київській обласній лікарні, а для цього потрібно було мати реєстрацію в Київській області, тому чоловік зареєструвався за адресою їхнього постійного проживання в с. Мотижин, а вона залишилась бути зареєстрованою в м. Києві. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок та три земельні ділянки в с. Мотижин. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, як його дружина, та їхні діти: син - [PERSON] та донька - [PERSON] (змінила прізвище у зв`язку з одруженням). Однак, діти спадщину у встановлений 6-ти місячний строк не прийняли та на цю спадщину не претендують. Будь-які спори щодо права на спадкове майно у них відсутні. 08.10.2025 р. заявниця, як спадкоємець першої черги за законом, що постійно проживала разом із чоловіком на час його смерті, після спливу встановленого законом 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Корякової Н.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене нерухоме майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №79/02-31 від 08.10.2025 р. нотаріус відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи це тим, що оскільки в неї з її чоловіком різні адреси реєстрації, факт спільного проживання має бути підтверджений в судовому порядку. Враховуючи викладене, заявник, просила суд: встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини дружини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , разом із спадкодавцем чоловіком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.11.2025 р. заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку окремого провадження та призначено підготовче засідання на 16.12.2025 р. Ухвалою суду від 16.12.2025 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в цей же день. У судовому засіданні представник заявниці [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Заінтересована особа Макарівська селищна рада подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника за наявними в ній матеріалами. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] надіслали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заяву [PERSON] , яка є їхньою мамою, просили задовольнити, оскільки вона дійсно проживала з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , додатково вказали, що на спадщину після смерті батька вони не претендують. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії паспорту заявниці та Витягу з реєстру територіальної громади від 20.10.2025 р. слідує, що [PERSON] , [INFO] , з 26.11.1993 р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 10). 28.10.1967 р. заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 16). У вказаному шлюбі народилися діти: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18-28). [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] (а.с. 14), який на час смерті постійно проживав та з 29.05.2015 р. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним постійно проживала до його смерті, але не була зареєстрована: дружина [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] продовжує проживати за вказаною адресою (а.с. 17). Також факт реєстрації [PERSON] за вказаною адресою слідує з копії паспорту (а.с. 11). Як вказала заявниця, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] вони з чоловіком придбали 24 січня 2003 року за договором купівлі-продажу. В будинку вони з чоловіком зробили ремонт та після цього переїхали туди на постійне проживання. До придбання будинку в с. Мотижин вона разом з чоловіком - [PERSON] та їхнім сином - [PERSON] разом проживали за адресою: [ADDRESS] . При цьому вона разом з чоловіком була зареєстрована за цією адресою до 29.05.2015 року. Але чоловіку необхідно було пройти лікування в Київській обласній лікарні, а для цього потрібно було мати реєстрацію в Київській області, тому чоловік зареєструвався за адресою їхнього постійного проживання в с. Мотижин, а вона залишилась бути зареєстрованою в м. Києві. Факт придбання будинку чоловіком заявниці підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 30-31). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок та три земельні ділянки в с. Мотижин (а.с. 30-37). До спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] належать: заявниця, як його дружина, та їхні діти: син - [PERSON] та донька - [PERSON] . Однак, як вказали заінтересовані особи діти спадкодавця, спадщину у встановлений 6-ти місячний строк вони не прийняли та на цю спадщину не претендують. Будь-які спори щодо права на спадкове майно у них відсутні. 08.10.2025 р. заявниця, як спадкоємець першої черги за законом, що постійно проживала разом із чоловіком на час його смерті, після спливу встановленого законом 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Корякової Н.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене нерухоме майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №79/02-31 від 08.10.2025 р. нотаріус відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи це тим, що оскільки в неї з її чоловіком різні адреси реєстрації, факт спільного проживання має бути підтверджений в судовому порядку (а.с. 41). Крім того, з нотаріально посвідченої заяви (письмове свідчення) свідка [PERSON] від 27.10.2025 року, яка є сусідкою заявниці слідує, що [PERSON] підтверджує факт того, що дружина [PERSON] тривалий час (більше 15-ти років) постійно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до його смерті. Після смерті чоловіка продовжила постійно проживати в будинку за вказаною адресою (а.с. 40). З виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 27.10.2025 року, виданої Мотижинською медичною амбулаторією загальної практики - сімейної медицини [PERSON] слідує, що остання перебуває на обліку та уклала декларацію з сімейним лікарем (а.с. 39). Вирішуючи дану заяву, суд керується також наступним. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до п.3.19 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця доживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа доживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявниці за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а заява такою, що підлягає задоволенню, оскільки з наданих заявницею доказів, достовірно встановлено факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Встановлення зазначеного факту необхідне заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка. Заявниця не має можливості встановити зазначений юридичний факт у позасудовому порядку. Судові витрати покладаються на заявницю.

Outcome: approved