Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Брадарської Наталії Володимирівни звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] та просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 10.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1711. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 10 000 грн., але не менше розміру одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя, різні характери. Вони остаточно втратили почуття кохання та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство вони не ведуть. Примирення та збереження сім`ї є неможливим. Від шлюбу мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо та припинив надавати їй матеріальну допомогу на утримання та виховання їх спільної дитини, заробітна плата відповідача їй невідома, але їй відомо, що позивач працює водієм СВК «Дружба народів», у зв`язку з чим вона звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 22.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Брадарська Н.В. в судове засідання не з`явились, представник позивачки надала заяву, яка зареєстрована в канцелярії Подільського міськрайонного суду Одеської області за вх.№18552 від 21.11.2025 року про розгляд справи без її участі та участі позивачки.. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся двічі належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованих повідомленнях про отримання поштового відправлення. У зв`язку з відсутністю у судовому засіданні сторін, за згодою позивача, з урахуванням закінчення передбачених ст.275 ЦПК України строків розгляду цієї справи останню розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований 10.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1711. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя подружжя не склалось через різні погляди на життя, різні характери, шлюбно-сімейні відносини припинені, сім`я розпалась остаточно і відновленню не підлягає. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до наступного. Позивачка в своєму позові зазначає, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ч. 1ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 10 0000 грн., але не менше розміру одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позову до суду та до повноліття дитини. Підставами стягнення аліментів зазначила, те, що відповідач працює водієм на СВК «Дружба народів» та може сплачувати аліменти на утримання дитини. Проте, суд вважає, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач, є необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами та суперечить нормам чинного законодавства, оскільки саме на позивачці в даному випадку лежить обов`язок доведення матеріальних можливостей відповідача сплачувати аліменти в розмірі, заявленому у позові, а на відповідачі факт визнання або спростування його можливостей надавати матеріальну допомогу у заявленому позивачем розміру. У вказаній справі позивач не обґрунтувала та не надала доказів, які б свідчили про майновий стан відповідача та його можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також оцінюючи всі докази по справі, для забезпечення стабільних та гармонійних умов життя дитини, повного та всебічного її розвитку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, розмір яких необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісяця. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за вимогу заяви про стягнення аліментів.

Outcome: partial