Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

23.09.2025 до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 13.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3977798. Відповідно до умов договору п.1.2 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало [PERSON] кредит у розмірі 5 000,00 грн., зі строком користування коштами протягом 360 днів, з 13.09.2023 року по 07.09.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, відповідно до п.1.3, а відповідач в свою чергу зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,38 % за кожен день користування кредитом за стандартною процентною ставкою -2,5% за кожен день користування кредитом. 15.09.2023 між позичальником та відповідачем було укладено Додатковий договір №3977798 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.09.2023 року на суму 7 000, 00 грн., які були надіслані платіжною системою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на картку відповідача. Відповідно до зазначених умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] , виконало та надало їй кредит в сумі 12 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . 25.11.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу №23/09/2024, за яким первісний кредитор (ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») відступив позивачу (ТОВ «Українські фінансові операції» ) за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №3977798 від 13.09.2023 року. Позивач зазначає, що [PERSON] не виконала свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, має прострочену заборгованість за кредитним договором №3977798 від 13.09.2023 року в загальному розмірі 62 857, 81 грн., яка складається із: - заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 11 999,95 грн.; - заборгованості за відсотками (нараховані первісним кредитором) у розмірі 50 857,86 грн. Також позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 суддя Стадченко О.В. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 11.11.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 13.09.2023 у розмірі 5 000,00 грн. та факту зарахування 15.09.2023 грошових коштів у розмірі 7 000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 22.10.2025 надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи була сповіщена в порядку, передбаченому ЦПК України, про причини неявки відповідач суд не повідомила, не надавала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалась правом надання відзиву на позов. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками до неї та судові повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача, як внутрішньо переміщеної особи. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляну на вищенаведене, суд за згодою представника позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У сформованому правовому висновку Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 13.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3977798. Відповідно до умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати [PERSON] кошти на умовах споживчого кредиту у розмірі 5000, 00 грн., зі строком користування коштами протягом 360 днів, яка в свою чергу зобов`язалася вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування нею за зниженою процентною ставкою у розмірі 0,38%на день, за стандартною процентною ставкою 2,50% за кожен день. Кредитний договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «К556»(а.с. 40-57). Згідно п.1.2.1. за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що сторонами укладається Додатковий договір. 15.09.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено додатковий Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3977798 від 13.09.2023 року. Відповідно до умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало [PERSON] кредит у розмірі 7 000,00 грн. Згідно п.1.4. сума кредиту на дату укладення цього Додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених Клієнтом за Договором, складає: 12 000,00 гривень. Згідно п.1.5. Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 Договору. Згідно п.1.6. за користуванням кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п. 1. 4 Договору (а.с. 35-39). Оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, то зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного договору про організацію переказу коштів №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УПР». Згідно листа ТОВ «УПР», відповідно до зазначеного договору №3977798 від 23.09.2023 року 13.09.2023 року 18:06:26 було успішно перерахованої грошові кошти у сумі 5 000, 00 грн., на платіжну карту № [NUMBER] . В подальшому 15.09.2023 року 16:36:31 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 7 000, 00 грн., на платіжну карту № [NUMBER] (а.с. 33-34). Згідно розрахунку заборгованості складеного ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за кредитним договором №3977798 від 13.09.2023, [PERSON] , станом на 07.09.2024 року має заборгованість у розмірі 93 619,21 грн., з яких відповідачем було сплачено: 11.10.2023 року тіло кредиту 0,01 грн., нараховані проценти 2 254,00 грн.; 10.11.2023 року 0,01 грн.- тіло кредиту, нараховані проценти 6 887,99 грн.; 09.12.2023 року 0,01 грн. тіло кредиту, 6 959,95 грн.- нараховані проценти; 08.01.2024 року 0,01 грн. тіло кредиту, 7 199, 70 грн. нараховані проценти; 06.02.2024 року 0,01 грн. тіло кредиту, 6 959, 71 грн. нараховані проценти; 05.04.2024 року 500, 00 грн. нараховані проценти, а всього - 30 761, 35 грн. Залишок заборгованості за кредитним договором №3977798 від 13.09.2023 року становить 62 857, 81 грн.(а.с. 69-82). 23.09.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» уклало з ТОВ «Українські фінансові операції» Договір факторингу №23/09/2024, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №3977798 від 13.09.2023 року (а.с. 118-125). Згідно витягу з реєстру боржників (додаток №1 до договору факторингу) [PERSON] має заборгованість за договором №3977798 від 13.09.2023 року в розмірі 62 857, 81 грн, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 11 999, 95 грн., заборгованість за відсотками за 200 календарних днів у розмірі 50 857, 86 грн. (а.с. 18). Згідно листа АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 24.11.2025 №18122-В, банківська карта № [NUMBER] випускалась на ім`я [PERSON] . 13.09.2023 на вказану платіжну картку було зарахування коштів у сумі 5000,00 грн., 15.09.2023 року на вказану платіжну картку було зарахування коштів у сумі 7000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1ст. 634 ЦК України). Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону(ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п.2 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом установлено, що ТОВ «ЛУНЕУРА Україна» виконало свої обов`язки за договором №3977798 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 вересня 2023 року та надало відповідачці кредит, з урахуванням Додаткової угоди від 15.09.2023, в сумі 12 000 грн., однак відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 62 857, 81 грн. Наявними матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №3977798 від 13 вересня 2023 року, на підставі Договору факторингу №23/09/2024 від 23 вересня 2024 року. Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до вимог ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У часті 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ні на рахунок попереднього кредитора. Доказів зворотного суду не надано. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд, зважаючи на те, що позивач, який отримав право вимоги від відповідача за договором відступлення прав вимоги, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні означеного попередньо договору факторингу, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені ним в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо порушення відповідачкою умов договору та вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, які, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано заперечень проти позову, контррозрахунку, доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договорами у добровільному порядку, тощо. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими у розмірі заборгованості відповідача за кредитним договором №3977798 від 13.09.2023 в розмірі 62 857, 81 грн., які суд стягує з відповідача на користь позивача, задовольняючи в цій частині позовні вимоги. Щодо стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат у розмірі 10 000 грн., які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду: копію Договору про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року №01/08/2024-А, укладеного між позивачем та адвокатом Дідухом Є.О. з додатками, що містять перелік, обсяг виконаних робіт та узгоджену сторонами вартість послуг, необхідних для надання правничої допомоги, загальна вартість якої становить 10000 грн.(а.с.16-17, 19-21, 108-111). Проте, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial