Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~Снятинського \~ районного\~суду з\~позовом до\~ Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа: [PERSON] , про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Позовні вимоги мотивувала тим, що постановою серії ГАВ №209773 від 11.01.2022р. її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 гривень. Рішенням Снятинського районного суду від 18.07.2023р. у справі №351/704/23 задоволено частково та вирішено змінити постанову серії\~\~ГАВ №209773 від 11.01.2022р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, виключивши з неї вказівку про адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. та зазначити, що згідно\~ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення звільнити [PERSON] \~ від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2023р. у справі №351/704/23, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Снятинського районного суду від 18.07.2023 року у справі №351/704/23 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнати назаконною та скасувати постанову серії ГАВ №209773 від 11.01.2022 по справі про адміністративне правопорушення та закрити провадження в справі. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1073грн.60 коп. Внаслідок неправомірних\~дій зі\~сторони працівників\~поліції,\~вона була\~незаконно притягнута\~до адміністративної\~відповідальності,\~що завдало\~їй сильних\~душевних страждань\~та вплинулона\~її авторитет\~серед односельчан,\~друзів та\~знайомих,\~принижено її\~честь та\~гідність.\~ Значно\~погіршилась нервова\~система,\~вона постійно\~відчувала тривогу\~та мала\~безсонницю, тому позивач просила стягнути з Державного бюджету України 150 000,00 гривень компенсації моральної шкоди. 29 липня 2025 року від відповідача ГУНП в Івано-Франківській області до суду надійшов відзив на позов, згідно якого юрисконсульт ВПЗ ГУНП в Івано-Франківській області області Назарій Бичай зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. За фактом складеної постанови про адміністративне правопорушення на [PERSON] , останній жодним чином не завдано будь яких дій, що б встановлювали випадки відшкодування моральної шкоди за відсутності вини заподіювача. Оскільки у справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди позивач вважає неправомірні дії працівника поліції в частині винесення Постанови про адміністративне правопорушення, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Крім того, позивачка взагалі не обґрунтовує, яким чином їй було заподіяно моральну шкоду у зв`язку з винесенням щодо неї постанови про адміністративне правопорушення. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 31 липня 2025 року від представника відповідача Державної казначейської служби в Україні надійшов відзив на позов, який обгрунтувано тим, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України у повному обсязі та розгляд справи здійснювати без участі представника Казначейства. 11\~серпня 2025р.\~позивач подала\~відповідь на\~відзив,\~в якому\~зазначила,\~що заперечення\~відповідача викладені\~у відзиві\~є безпідставними\~та необгрунтованими.\~ \~Позов про\~ відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність просила задоволити повністю. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. [PERSON] вказала, що відносно неї також працівниками поліції було застосовано фізичну силу та викрадено ювелірну прикрасу. Відповідачі представник ГУНП в Івано-Франківській області, представник Державної казначейської служби України та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належно. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою серії ГАВ № 209773 від 11.01.2022 року, складеною начальником Відділення поліції № 1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області В. Антонюком, позивача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. Згідно з постановою, 11.01.2022 о 10:07 год. [PERSON] здійснила завідомо неправдивий виклик поліції на спецлінію «102» та повідомила про нетактовне ставлення відносно неї з боку поліцейських. Не погодившись із вище вказаною постановою [PERSON] скориставшись своїм правом на оскарження звернулась до Снятинського районного суду із позовною заявою про скасування даної постанови. Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 18.07.2023 року у справі №351/704/23 позов адвоката Репало Олексія Олександровича в інтересах [PERSON] до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та про скасування постанови серії ГАВ №209773 від 11.01.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задоволено частково. Змінено постанову серії ГАВ №209773 від 11.01.2022р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, виключивши з неї вказівку про адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. та зазначити, що згідно ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення звільнити [PERSON] від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. В свою чергу ГУНП в Івано-Франківській області, не погодившись із вище вказаним рішенням, подало апеляційну скаргу та Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2023 у справі №351/704/23 - апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській обл. задоволено частково. Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2023 року у справі №351/704/23 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову серії ГАВ №209773 від 11.01.2022 по справі про адміністративне правопорушення та закрити провадження в справі. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першоюстатті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цимЗаконом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №209773 від 11.01.2022р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП. Р ішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних доказів, з порушенням вимог КУпАП, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу. Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, потрібно виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, законом встановлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 150000 грн. моральної шкоди є необґрунтованими, завищеними та суперечать засадам розумності і справедливості. В даному випадку, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 8 000 грн. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, ступінь моральних переживань позивача з приводу неправомірних дій відносно неї, та вважає, що вказана вище сума в повній мірі зможе компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інші учасники про понесені судові витрати не заявили, то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial