Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-11 00:00:00

У червні 2025 року адвокат Вотінцев Єгор Геннадійович в інтересах [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітніх - [PERSON] та [PERSON] , в якому просив встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на день її смерті - [INFO] в квартирі [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є мамою [PERSON] . На праві власності у рівних частинах [PERSON] та [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] . [PERSON] успадкувала 1/2 частини цієї квартири. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] належну їй на праві приватної власності частину квартири номер [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] і позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, яка прийняла спадщину. 20 вересня 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Любенко Т.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно померлої матері. Однак 21 вересня 2023 року нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину вказаної квартири відмовила у зв`язку з відсутністю доказів спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що і стало підставою звернення позивача з позовом до суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2025 року справу передано на розгляд судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/11387/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15 липня 2025 року та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Любенко Тетяни Миколаївни спадкову справу № 17/2023. 23 червня 2025 року надійшла витребувана спадкова справа. 15 липня 2025 року підготовче судове засідання відкладено на 24 липня 2025 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2025 року відкладено підготовче засідання на 18 вересня 2025 року, залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього - [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2025 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду на 22 жовтня 2025 року, викликано у судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 22 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено на 02 грудня 2025 року. Відповідачі у судове засідання не прибули, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також відмовилась від допиту свідка [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона добре знайома з [PERSON] , зазначила, що [PERSON] не вступила у спадщину у передбачені законом строки, через те, що смерть матері настала на початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, після смерті матері перебувала у важкому емоційному стані, потрапила в аварію, потребувала операції та тривалої реабілітації, мала ускладнення стану здоров`я (пневмонію). Також свідок повідомила, що [PERSON] завжди проживала поруч з батьками, коли [PERSON] почала хворіти, [PERSON] навесні 2021 року переїхала до неї, доглядала її понад рік до смерті, оскільки та не могла вже самостійно за собою слідкувати. Діти [PERSON] виїхали з квартири разом з онуками на оздоровлення в травні 2021 року і не поверталися до смерті [PERSON] той час постійно з [PERSON] проживала [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] , зазначила, що [PERSON] завжди приходила до мами [PERSON] і час від часу жила з нею, опікувалась нею, а коли остання захворіла та почала гірше себе почувати, не могла навіть дійти до дверей, [PERSON] - за півроку до смерті точно - почала проживати з мамою і проживала до смерті. Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право на житло від 15 жовтня 1997 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва, на праві спільної часткової власності у рівних долях квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] . Загальна площа квартири 69,6 кв.м. Згідно з копією свідоцтва про народження від 19 грудня 1961 року серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначено - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб від 29 липня 1983 року серії [NUMBER] , 29 липня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що внесено актовий запис № 3519, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 червня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривошиєю Н.А., спадкова справа № 2/2011, зареєстроване в реєстрі за № 244, [PERSON] прийняла у спадщину від [PERSON] 1/2 частини квартири номер [ADDRESS] .. Відповідно до витягу про державну реєстрацію № 34588967 21 червня 2012 року зареєстровано 1/2 частку власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину. 18 липня 2009 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй на праві власності частину квартири номер [ADDRESS] [PERSON] . Заповіт посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І., зареєстрований в реєстрі за № 2-2413. [INFO] [PERSON] померла, про що внесено актовий запис № 4799, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 березня 2022 року серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 20 вересня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Любченко Т.М. відкрито спадкову справу до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , за номером у спадковому реєстрі 71271154, у нотаріуса № 17/2023. На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, разом з померлою [PERSON] проживали: [PERSON] - донька (проживала без реєстрації); [PERSON] - онук (проживав без реєстрації); [PERSON] - дружина внука [PERSON] (була зареєстрована); [PERSON] - правнук (був зареєстрований); [PERSON] - правнучка (була зареєстрована). Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері. 20 вересня 2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Любенко Т.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 21 вересня 2023 року нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю доказів спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції на дату виникнення правовідносин) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до змісту ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Будучи спадкоємцем першої черги за законом, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявила про відмову від неї. Суд зауважує, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем, яка була її матір`ю, на час відкриття спадщини. За приписами статті 1268 ЦК підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем проживання спадкодавця [PERSON] не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки дані обставини підтверджуються письмовими доказами та показаннями свідків. Факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті підтверджується доказами доданими до позову, а також показаннями свідків. Враховуючи вищезазначене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позивач довела факт її постійного проживання із своєю матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved