Jurisdiction: civil
Date: 2025-12-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Кредитна спілка «Супер Кредит» (далі - КС «Супер Кредит» або позивач) звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором про споживчий кредит № СК36/44/2023 від 21.04.2023 року, яка утворилась станом на 21.08.2025 року в розмірі 12094 грн. 62 коп., а також понесені витрати по справі на сплату судового збору та правову допомогу. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 21.04.2023 року КС «Супер Кредит» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № СК36/44/2023. За умовами цього кредитного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 20000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості у відповідності до умов договору. Строк дії договору 60 місяців, при цьому договір припиняє свої дію лише після повного виконання відповідачем зобов`язань визначених у ньому. Крім того 21.04.2023 року між КС «Супер Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № СК36/44/2023 відповідно до п.1.1 якого, поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитним договором кредитної лінії і по додаткових договорам до нього. Відповідно до п. 2.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитодавцем в тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів, можливих неустойок та відшкодування збитків/витрат. Таким чином, за невиконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором кредитної лінії № СК36/44/2023 від 21.04.2023 року, [PERSON] несе солідарну відповідальність з позичальником перед позивачем щодо зобов`язань за кредитним договором кредитної лінії. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 21.08.2025 року склалася заборгованість за договором про споживчий кредит № СК36/44/2023 від 21.04.2023 року в розмірі 12094,62 грн. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит, тому КС «Супер Кредит» звернулось за захистом своїх прав до суду про стягнення заборгованості солідарно з боржника та поручителя. Аргументи учасників справи. Відзив на позов відповідачі до суду не подали. Представник позивача подав клопотання, у якому позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Заяв, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до\~ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що 21.04.2023 року між КС «Супер Кредит» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № СК36/44/2023. За умовами цього кредитного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 20000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості у відповідності до умов договору. Строк дії договору 60 місяців, при цьому договір припиняє свої дію лише після повного виконання відповідачем зобов`язань визначених у ньому. 21.04.2023 року між КС «Супер Кредит» та [PERSON] був укладений Додатковий договір про транш №1 до договору про споживчий кредит № СК36/44/2023 від 21.04.2023 року, відповідно до п.1 якого сторони погодили, що Позивач надає [PERSON] транш у розмірі 20000,00 грн., за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення Додаткового договору про транш №1 складає 20000,00 грн. Позивач виконав умови договору про споживчий кредит № СК36/44/2023 та перерахував кошти згідно доручення [PERSON] від 21.04.2023 року про переказ коштів в сумі 20000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с. 14). [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 21.08.2025 року склалася заборгованість за договором про споживчий кредит № СК36/44/2023 від 21.04.2023 року в розмірі 12094,62 грн. Крім того, судом встановлено, що 21.04.2023 року між КС «Супер Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № СК36/44/2023 відповідно до п. 1.1 якого, поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань за Договором споживчого кредиту і по додаткових договорам до нього. Відповідно до п. 2.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитодавцем в тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів, можливих неустойок та відшкодування збитків/витрат. Таким чином, за невиконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором кредитної лінії № СК36/44/2023 від 21.04.2023 року, [PERSON] несе солідарну відповідальність з позичальником перед позивачем щодо зобов`язань за кредитним договором кредитної лінії. Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи факт підписання відповідачем договору, а також додаткових п`яти договорів про транш шляхом накладення особистого письмового підпису, суд вважає, що укладення договору про споживчий кредит № CK41/022/22/61/04 від 16.05.2022 року відбулось, відповідачу-1 було надано суму кредиту. Відповідачем кредитний договір не оспорювався. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність вищевказаного кредитного договору між [PERSON] та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань. Крім того, 21.04.2023 року між КС «Супер Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № СК36/44/2023 який [PERSON] власноручно підписала, що свідчить про її обізнаність щодо змісту договору. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителів. Договором поруки субсидіарної відповідальності Поручителя не передбачено. Таким чином, за невиконання [PERSON] його зобов`язань за договором про споживчий кредит № СК36/44/2023 від 21.04.2023 року, [PERSON] несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед КС "Супер Кредит" щодо зобов`язань [PERSON] за вказаним договором. Тому, з огляду на вищенаведене, станом на 21.08.2025 року у [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість за кредитом у загальному розмірі 12094 грн. 62 коп., яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Як вбачається з матеріалів справи, 22.10 2024 року між адвокатом Стародуб І.В. та КС «Супер Кредит» був укладений договір про надання правничої допомоги. Згідно, акту про приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги вбачається, що вартість наданих адвокатом Стародуб І.В. юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви КС «Супер Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № СК36/44/2023 від 21.04.2023 року становить 4000,00 грн. Таким чином, судові витрати позивача у справі складаються із судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., що в загальному становить 7028,00 грн. Разом з тим, вимоги позову в частині покладення солідарного обов`язку на відповідачів в частині відшкодування судових витрат є безпідставними в силу ст. 541 ЦК України, а тому відповідно відповідачі мають нести такий обов`язок в рівних частинах. Відтак з урахуванням задоволення позову, відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3028,00 грн. та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що в загальному становить 7028,00 грн., в рівних частинах, що становить 3\~514,00 грн. з кожного.

Outcome: partial